АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1573/15 Справа № 201/6716/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ 22 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Деркач Н.М.

за участю секретаря - Ялової Ю. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Кредитні ініціативи»

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому з урахуванням уточнень від 14.10.2014 року, просило: урахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 075п від 28.12.2005 року, яка станом на 28.09.2014 року складає суму 86346,73 доларів США, що еквівалентно 1114632,06 грн., де: сума кредиту - 44355,43 доларів США, що еквівалентно 572575,06 грн.; відсотки - 20502,07 долари США, що еквівалентно 264656,98 грн.; пеня - 21489,23 доларів США, що еквівалентно 277400,02 грн. , - звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60 кв. м., житловою площею 42,3 кв. м., яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, виселивши ОСОБА_2 з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідачки сплачений судовий збір у розмірі 5504,50 грн. / т. 1 а. с. 1-4, т. 2 а. с. 121-123 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог товариство посилалось на те, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКТ «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, в тому числі і спірному кредитному договору № 75п від 28.12.2005 року.

Цього ж дня, тобто 28.11.2012 року, між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитним договорам, в тому числі і спірному кредитному договору.

Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 075п від 28.12.2005 року з відповідачкою ОСОБА_2, який було укладено з АКТ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого був ПАТ «Сведбанк».

Відповідно до вказаного кредитного договору банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 54900 доларів США, а позивальник зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити відсотки за його користування у розмірі 16% річних в строк до 28.12.2025 року.

Згідно п. 1.4 вказаного кредитного договору кредитні кошти призначені на придбання нерухомості.

В якості забезпечення виконання зобов'язань між банком (іпотекодержателем) та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 075з від 28.12.2005 року, що посвідчений в нотаріальному порядку. Згідно п. 2 цього договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 / т. 1 а. с. 28-29 /.

Умови кредитного договору № 075п від 28.12.2005 року сторонами неодноразово, в період 2006-2011 років, змінювалися та доповнювались двосторонніми додатковими угодами та договорами про внесення змін та доповнень до спірного кредитного договору. Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання надавши кредитні кошти позичальнику.

В порушення умов кредитного договору, додаткових угод до нього та договорів про внесення змін та доповнень до спірного кредитного договору, - відповідачка своєчасно зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків згідно графіку щомісячних платежів за угодами і договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 28.09.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 1114632,06 грн., де: 572575,06 грн. - заборгованість за кредитом; 264656,98 грн. - заборгованість по відсотках; 277400,02 грн. - пеня, що і стало підставою для звернення банку до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки / т. 2 а. с. 121-123 /.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що спірна квартира є її єдиним і постійним житлом та просила суд відмовити товариству в його позові в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.12.2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення / т. 2 а. с. 221-225 /.

З цим рішенням не погодився позивач - ТОВ «Кредитні ініціативи» і звернувя до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи / т. 3 а. с. 1-9 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду, в силу ст. 309 ЦПК України, - скасувати та ухвалити нове рішення, з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу в його позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Зокрема, суд першої інстанції вважає, що товариство не надало належних доказів в підтвердження розміру суми заборгованості, як і не надало доказів в спростування інформації про те, що спірна квартира є єдиним і постійним житлом відповідачки.

Однак, з такими висновками суду погодитися неможна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 28.12.2005 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 075п (далі Договір), згідно якого ОСОБА_2 отримала кредитні кошти в розмірі 54900 доларів США строком до 28.12.2025 року, процентна ставка за користування кредитом - 16 % річних. Ціль кредитування - купівля нерухомості / т. 1 а. с. 7-8 /.

Потім, 02.04.2007 року, 01.06.2006 року, 18.12.2007 року, 17.09.2009 року, 28.09.2009 року, 29.06.11 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і його правонаступниками (ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 було укладено додаткові угоди до спірного кредитного договору та договори про зміни та доповнення до кредитного договору № 75п від 28.12.2005 року, якими, зокрема було: визначено заборгованість за кредитним договором станом на 17.09.2009 року, викладено кредитний договір в новій редакції, продовжено строк договору до 28.12.2030 року, проведено реструктуризацію боргу, встановлено фіксований платіж по договору, змінено розмір відсотків за користування кредитом тощо / т. 1 а. с. 9, 10, 11, 12-16, 17,18, 19-20, 21, 22 /.

В забезпечення виконання позичальником своїх договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачкою 28.12.2005 року було укладено іпотечний договір № 075з, що посвідчений в нотаріальному порядку, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 / т. 1 а. с. 28-29 /. У зв'язку зі змінами до кредитного договору були внесені договором від 17.09.2009 року і зміни до іпотечного договору / т. 1 а. с. 30-31 /.

У зв'язку з укладенням договору іпотеки було внесено відповідні записи до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і Державного реєстру іпотек / т. 1 а. с.31,32 /.

Попри взяті на себе зобов'язання відповідачка ОСОБА_2 не виконувала, як умови кредитного договору, так і вимоги ст. ст. 11,14,526,610,611,1054 ЦК України, стосовного своєчасного повернення отриманого кредиту, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, пені у встановленні договором строки, у зв'язку з чим, за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 28.09.2014 року (за розрахунками позивача) складає суму 86346,73 доларів США, що еквівалентно 1114632,06 грн., де: сума кредиту - 44355,43 доларів США, що еквівалентно 572575,06 грн.; відсотки - 20502,07 долари США, що еквівалентно 264656,98 грн.; пеня - 21489,23 доларів США, що еквівалентно 277400,02 грн. /т. 2 а. с. 121-123 /.

Згідно умов Договору кредит було видано відповідачці строком на 20 років, тобто до 28.12.2025 року, а потім договором від 17.09.2009 року - строк продовжено до 28.12.2030 року.

Згідно з договором факторингу від 28.11.2012 року № 15, укладеним між ПАТ «Сведбанк» (яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та яке в свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «ФК «Вектор Плюс», банк відповідно до п. п. 2.1, 2.2 відступає свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації / т.1 а. с. 41-47; т. 2 а. с. 166-173; т. 3 а. с. 109-111 /. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, усі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять усі, пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Також, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та яке в свою чергу є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами згідно якого разом з відступленням прав вимог заборгованостей за кредитними договорами боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу укладеного між сторонами від 28.11.2012 року, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, перелік яких зазначено в додатку № 1 до цього договору, до якого увійшов і іпотечний договір № 75з від 28.12.2005 року / т. 2 а. с.159-163 /.

Потім, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу відповідно до п. п. 2.1, 2.2 якого, - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, в тому числі і за спірним кредитним договором № 075п від 28.12.2005 року / т.1 а.с.48-57; т. 3 а. с. 112-114,115-117,118-120,121,124-125 /.

Також, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами згідно якого разом з відступленням прав вимог заборгованостей за кредитними договорами боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу укладеного між сторонами 28.11.2012 року, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами, перелік яких зазначено в додатку № 1 до цього договору до якого увійшов і іпотечний договір № 75з від 28.12.2005 року / т.1 а. с. 40,58; т. 2 а. с. 174-178; т. 3 а. с.127-129 /.

Згідно письмових повідомлень ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідачка була повідомлена про відступлення права вимоги за спірним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи», як і повідомлена про розмір заборгованості, а в разі непогашення заборгованості за кредитним договором вона попереджена товариством про застосування звернення стягнення на предмет іпотеки та попереджена про звільнення квартири разом з усіма проживаючими в ній / т. 1 а. с. 38-39,82,85-86 /.

При вище зазначених обставинах справи, що підтверджуються письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах справи, та знайшли своє підтвердження і в судовому засіданні, - колегія суддів приходить до висновку, що ТОВ «Кредитні ініціативи», в силу ст. ст. 514, 516,1082 ЦК України, є належним позивачем по справі і має право на отримання від відповідачки платежів за спірним кредитним договором або на звернення стягнення на предмет іпотеки, а в разі виникнення спору між сторонами, щодо належного виконання відповідачкою зобов'язань за кредитним договором, - на вирішення цього питання в судовому порядку.

Як встановлено судом, що підтверджується письмовими доказами по справі та підтвердив суду позивач і проти чого не заперечувала відповідачка, остання частково проводила оплату платежів по спірному договору ПАТ «Сведбанк», а після продажу банком кредитного портфелю товариствам оплату не проводила.

Отже, в результаті неналежного виконання відповідачкою своїх обов'язків по спірному кредитному договору, виникла заборгованість, яка станом на 28.09.2014 року складає суму 86346,73 доларів США, що еквівалентно 1114632,06 грн., де: сума кредиту - 44355,43 доларів США, що еквівалентно 572575,06 грн.; відсотки - 20502,07 долари США, що еквівалентно 264656,98 грн.; пеня - 21489,23 доларів США, що еквівалентно 277400,02 грн., яка визначена товариством правильно у відповідності з вимогами чинного матеріального права та умовами спірного договору (зі змінами, які були внесені до нього додатковими угодами і договорами про внесення змін до кредитного договору) /т.1 а. с. 37; т. 2 а. с.123; т. 3 а. с. 133-135/.

Посилання відповідачки на ту обставину, що банком передано товариству борг за тілом кредиту 39949,27 доларів США (ця сума визнавалась відповідачкою в суді першої інстанції, зокрема її запереченнями на позов - т. 1 а. с.80 ), а не 44355,43 доларів США, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно факторингових договорів від 28.11.2012 року та додатків до них, зокрема реєстрів заборгованості боржників № 1-Б, банком було визначено станом на 28.11.2012 року і передано борг по спірному договору в сумі 53673,61 долари США, де: 44355,43 доларів США - заборгованість по кредиту; 4571,87 доларів США - заборгованість по процентам; 4746,31 доларів США - пеня / т.3 а. с. 109-126 /.

Відповідачка 19.12.2014 року звернулася до суду з заявою пр застосування строків позовної давності / т. 2 а. с.214 /.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що загальна позовна давність ( ст. 257 ЦК України), щодо вимог товариства відносно заборгованості за тілом кредиту, відсотків, - не сплинула, оскільки відповідачка в період 2006-2011 років укладала додаткові угоди та договори про внесення змін до спірного кредитного договору № 75п від 28.12.2005 року (останній договір був укладений 29.06.2011 року), якими, зокрема було: визначено заборгованість за кредитним договором станом на 17.09.2009 року, викладено кредитний договір в новій редакції, продовжено строк договору до 28.12.2030 року, проведено реструктуризацію боргу, встановлено фіксований платіж по договору, змінено розмір відсотків за користування кредитом тощо і відповідачка проводила оплату за кредитним договором, остання оплата була проведена 15.10.2012 року згідно наданої нею квитанції / т. 1 а. с. 9, 10, 11, 12-16, 17,18, 19-20, 21, 22, 270 /.

Крім того, позивач придбав кредитний портфель 28.11.2012 року і з позовом до суду звернувся 04.06.2013 року / т. 1 а. с. 1-4 /.

Відносно застосування спеціальної позовної давності (ст. 258 ЦК України), щодо вимог товариства відносно пені, то колегія суддів вважає за необхідне застосувати позовну давність в один рік до вимог відносно визначено розміру пені, визначити розмір пені по спірним правовідносинам, виходячи з розрахунку позивача / т. 3 а. с. 133-134 /, але лише за період з 28.11.2011 року по 28.09.2014 року в розмірі 20329,31 долар США, що в еквіваленті складає 262426,85 грн. (виходячи із курсу валют НБУ станом на 26.09.2014 року, який складав 1990,8793 грн. за 100 доларів США), тобто товариство придбавши кредитний портфель 28.11.2012 року, мало право на пеню за цим договором факторингу в межах одного року (з 28.11.2011 року по 28.11.2012 року), а щодо пені за період з 28.11.2012 року по 28.09.2014 року, то підстав для застосування спеціальної позовної давності не вбачається, оскільки з позовом до суду товариство звернулося 04.06.2013 року і розмір заборгованості за кредитним договором змінювався товариством вже під час розгляду справи в суді у зв'язку зі строками розгляду справи судом.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 075п від 28 грудня 2005 року, станом на 28.09.2014 року складає суму 85186,81 доларів США, що еквівалентно 1099658,90 грн., де: сума кредиту - 44355,43 доларів США, що еквівалентно 572575,06 грн.; відсотки - 20502,07 долари США, що еквівалентно 264656,98 грн.; пеня - 20329,31 доларів США, що еквівалентно 262426,85 грн.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» - іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч.3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку».

При вище викладених обставинах справи та вимог матеріального закону, колегія суддів приходить до висновку, щопозовні вимоги товариства про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню, тобто у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 075п від 28.12.2005 року, яка станом на 28.09.2014 року складає суму 85186,81 доларів США, що еквівалентно 1099658,90 грн., де: сума кредиту - 44355,43 доларів США, що еквівалентно 572575,06 грн.; відсотки - 20502,07 долари США, що еквівалентно 264656,98 грн.; пеня - 20329,31 доларів США, що еквівалентно 262426,85 грн. , - слід звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 075з від 28.12.2005 року, який укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60 кв. м., житловою площею 42,3 кв. м., яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, за ціною, не нижчою ринкової вартості квартири, згідно з оцінкою суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом,

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» - у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Судом встановлено, що підтвердила суду відповідачка і її представник, за кредитні кошти, що отримані по спірному кредиту, відповідачка, згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2005 року / т. 3 а. с. 113-114 /, придбала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 60 кв. м. та житловою площею 42,3 кв. м, яку передала в іпотеку по іпотечному договору № 75з від 28.12.2005 року /т. 1 а. с. 38-39 / на забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № 75п від 28.12.2005 року кредит по якому отриманий в іноземній валюті /т. 1 а. с.7-8 /.

Як пояснила суду апеляційної інстанції представник відповідачки, що підтверджується наданою нею суду довідкою КП РЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська / т. 3 а. с. 192 /, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає лише відповідачка ОСОБА_2 Ця квартира на теперішній час є єдиним житлов відповідачки, оскільки все інше житло, яке ій належало раніше, нею було відчужене, що підтверджується відповідними виписками (інформацією) з Держреєстру речових прав на нерухоме майно /т. 3 а. с. 156-162, 177-179/.

Оскільки, відповідачкою не виконуються належним чином обов'язки по кредитному договору, повернення якого забезпечене іпотекою квартири, що придбана за рахунок кредиту в іноземній валюті, то позовні вимоги товариства щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення відповідачки без надання іншого житлового приміщення, - підлягають задоволенню.

Вимоги товариства про зняття з реєстрації відповідачки в спірній квартирі є неналежним способом захисту цивільних прав у даному випадку, оскільки товариством заявлено належні вимоги про звернення стягнення на належну відповідачці іпотечну квартиру та виселення відповідачки з цієї квартири, які задоволені судом і які передбачають вирішення всіх питань щодо позбавлення відповідачки прав на спірну квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Виходячи з розміру задоволених судом вимог та в силу ч. 1 ст.88 ЦПК України і ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» розмір судового збору, який сплачений позивачем і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, складає 5505,50 грн. / т. 1 а. с. 5; т. 2 а. с. 6; т. 3 а. с. 71 /.

Сьомого червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що; таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці,;за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

За своїм змістом цей Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки, Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Апеляційним судом встановлено, що відповідачка підпадає під дію Закону України від 03.06.2014 року № 1304-УІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому, в силу ст. 217 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині виселення, не підлягає виконанню на період дії цього Закону.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 075п від 28 грудня 2005 року, яка станом на 28.09.2014 року складає суму 85186,81 доларів США, що еквівалентно 1099658,90 грн., де: сума кредиту - 44355,43 доларів США, що еквівалентно 572575,06 грн.; відсотки - 20502,07 долари США, що еквівалентно 264656,98 грн.; пеня - 20329,31 доларів США, що еквівалентно 262426,85 грн. , - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 075з від 28 грудня 2005 року, який укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» і ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», трикімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 60 кв. м., житловою площею 42,3 кв. м., яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, за ціною, не нижчою ринкової вартості квартири, згідно з оцінкою суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, виселивши ОСОБА_2 з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 5504,50 грн. (п'ять тисяч п'ятсот чотири гривні 50 копійок).

Рішення суду, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та в частині виселення, не виконувати на період дії Закону України від 03.06.2014 року № 1304-УІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: