Справа № 559/1076/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючої судді Лопухович А.О.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа служба у справах дітей Дубенської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він з 22 травня 2006 року перебував у шлюбі із відповідачкою. Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. За ініціативою ОСОБА_6 у 2008 році їх шлюб було розірвано. Це сталося у період, коли він за їх спільним рішенням працював за кордоном, щоб забезпечити матеріально сім»ю. Під час вирішення справи про розірвання шлюбу, було вирішено питання і відносно визначення місця проживання сина залишено проживати з матір»ю. Зважаючи на те, що дитина була маленькою і потребувала в більшій мірі материнського догляду ніж батьківського він не оспорював цього, хоча це було болісне питання. З часу його виїзду за кордон він регулярно відвідував сина і приймав участь у його вихованні, надсилав та передавав кошти на його утримання. Проте, в один із чергових відвідин, виявив у пошті повідомлення про заборгованість по сплаті аліментів. У нього із сином тісний емоційний зв»язок. Впродовж 2012-2013 років відповідачка перебувала на роботі у Москві. Перед тим також виїздила на роботу з України. 1 вересня 2013 року син пішов у 1 клас, мати була відсутня у цей час. Він приїздив щоб зібрати його до школи та супроводжував його. Атмосфера в якій проживав син, йому категорично не подобалась. Він був занедбаний, недоглянутий. Тільки влітку 2014 року відповідачка дала йому згоду на виїзд дитини за кордон. Це був найщасливіший і найкорисніший час їх спілкування і спільного проживання у м.Варшава в Польщі. Він нарешті мав можливість допомогти синові із його хворобою енурезом. За рекомендацією лікаря змінили систему харчування, слухали спокійну музику, грали у шахи. Це дало позитивні результати. Він запропонував ОСОБА_6, щоб син з ним хоч рік пожив, щоб укріпити його емоційне та психічне здоров»я. Він чудово розумів, що у неї немає можливості і послідовності в заняттях з сином. Одразу після розлучення, вона оформила відносини з іншим чоловіком, народила другу дитину, а згодом, після розлучення з другим чоловіком і третю дитину. На таку пропозицію відреагувала погрозами і обуренням. Після розмови з матір»ю через Скайп син знов обмочився. Після цієї розмови, відповідачка із скандалом приїхала до Варшави і забрала сина. Він написав листа їй прислухатися до його пропозиції. Приїхавши до України виявив, що вона подала позов до суду про позбавлення його батьківських прав. Позов було залишено без розгляду за заявою позивачки. Такий же позов пред»являла і до батька своєї другої дитини. Їх син потребує не лише елементарного мінімального харчування та розвитку, який йому дає мати. Вона залишила дітей на свою матір і поїхала за кордон. Саме тому він вважає, що синові буде краще з ним, він має більші можливості дати прекрасні умови для життя і розвитку дитини, має окреме житло, постійний заробіток та достатньо сил і засобів для позашкільного розвитку ОСОБА_8. Просить визначити місце проживання сина з ним. У подальшому, подав заяву про уточнення позовних вимог, просить визначити місце проживання сина із ним за адресою м.Дубно вул.Д.Галицького,20/11 Рівненської області.

У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов із зазначених підстав та просять його задоволити. Пояснили, що батько відвідує дитину по декілька разів на рік. Останнім часом мати чинить перешкоди у побаченні з дитиною. Постійно висилав кошти на сина на ім.»я відповідачки або її матері. На даний час постійно проживає у Польщі, має там постійну роботу, проживає із матір»ю в орендованій квартирі. Іншої сім»ї немає. Відповідачка давала йому дозвіл на виїзд ОСОБА_8 за кордон. Перебуваючи у Польщі син виявив бажання залишитися там і піти до школи. Почав учитися читати і писати на польській мові, пішов до школи, де навчався біля місяця часу. Вважають, що пояснення відповідачки з приводу того, що сина допомагала забирати поліція та Центр захисту жінок не відповідає дійсності. Поліція лише перевіряла документи і встановлювала особу. Відповідачка, як і він, виїздила за кордон на заробітки. Сина залишала на свою матір. Вважають, що у матері дитини не сформовані життєві пріоритети, адже вона перебуває у третьому шлюбі, має трьох дітей. Це свідчить про те, що вона нерозбірлива у виборі чоловіка та батька дітям. Шлюб між ними був розірваний саме з її ініціативи, а вже через декілька місяців вона знову одружилася. На даний час сім»я відповідачки з 7 чоловік проживає у одній квартирі. Нинішній її чоловік і вона не отримують достатньо коштів, щоб можна було забезпечити сім»ю. Висновок комісії про доцільність проживання сина з матір»ю вважають поверхневим і таким, що не слід брати до уваги.

Відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали повністю та просять відмовити у їх задоволенні. Пояснили, що відповідачка категорично проти щоб син жив постійно з батьком. Між сторонами не було взагалі ніяких проблем до певного періоду часу. У 2014 році вона дала дозвіл позивачеві на тимчасовий виїзд сина з ним до Польщі, щоб відпочив і побули разом. Щоб було це дешевше, і не звертатися щороку, дозвіл оформили на п»ять років. Домовленість була на один місяць. Синові не давали з нею спілкуватися. За весь час лише раз мала з ним змогу поспілкуватися із ОСОБА_8 по Скайпу, і то не на одинці. Зрозумівши, що сина їй не мають наміру повертати була змушена звертатися за допомогою до міліції, консула, Центру жінок та поліції у Польщі. Змушена була терміново виготовляти документи, візу і їхати до Варшави. Там попросила чоловіка про зустріч із сином у місці, де ходить поліція, щоб мати змогу звернутися за допомогою. При зустрічі син вхопився за неї і не відпускав. Вони були доправлені до відділку поліції, де мали розмову із позивачем. Тільки тоді вона змогла забрати сина і повернутися до України. Після цього випадку, вона не може більше довіряти позивачу. ОСОБА_7 розповідав, що йому там було погано, він скучав і хотів додому, а тато весь час казав, що у нього зламалася машина. На даний час у неї добрий чоловік, який любить ОСОБА_8, а син попросив називати його татом. Він добре навчається у школі, росте разом із братом і сестрою у достатку і має все необхідне. Позивач мав великий борг по аліментах, не надавав матеріальної допомоги на його утримання, тому вона змушена була періодично їздити за кордон на заробітки. Саме тільки з цих підстав і подавала позов про позбавлення його батьківських прав. Коли син мав іти до першого класу, це саме вона попросила приїхати зібрати його і відвести. Під час розгляду цієї справи у суді представник просила зустрітися і вирішити цей спір мирним шляхом, чого позивач і його представники не зробили. На даний час її сім»я проживає із батьками, але це тимчасово, так як роблять ремонт у будинку в селі, який їй заповів батько. Оформили заповітом, щоб було дешевше. Кошти які він висилав, не всі були на допомогу синові. Позивач був винен її матері 7 тис. грн., які теж віддавав і сплачував частинами як борг.

Представник третьої особи не підтримав позовних вимог і просить відмовити у їх задоволенні, залишити дитину проживати із матір»ю. Вважає, що немає підстав змінювати місце проживання дитини. На його думку, позивач не мав наміру повертати дитину, коли брав тимчасово до Польщі. Ніхто не говорить про те, що батько не виконує своїх обов»язків. Позивач відсутній на території України тривалий час. У період, на який вказує позивач, що була мати на заробітках, його теж не було на території України. Станом на 19 травня 2015 року він мав борг по аліментах перед відповідачкою у розмірі 31 000 грн. ОСОБА_9, що відповідачка перебувала у повторних шлюбах не може свідчити про те, що вона погана мати і веде аморальний спосіб життя, не дбає про своїх дітей. ОСОБА_5 і його члени сім»ї теж мають інші стосунки, тільки про це ніхто не говорить. Наданий висновок опікунської ради є таким, який винесений на основі всебічної перевірки. Вони розмовляли із ОСОБА_8 і запитували його думку, цікавилися його життям і бажаннями, оглядали місце і умови проживання. Він нічого поганого не говорить ні за маму, ні за тата, спокійний, доглянутий і врівноважений. Ніяких повідомлень із садочка чи школи, що мати не виконує батьківських обовязків не було. ОСОБА_7 із братом має окрему кімнату, де проживають. Регулярне не отримання ОСОБА_6 аліментів спонукало її до того, що вона змушена була періодично виїздити на заробітки. Просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторони та їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 25 вересня 2009 року було розірвано, сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати із матір»ю.(а.с.6, 101, 104-115).

Відповідно до довідок відділу ДВС Дубенського МУЮ станом на 19 травня 2015 року борг по аліментах становив 31 757,92 грн., станом на 21 травня 2015 року становить 4692,92 грн. (а.с.35, 103)

Із матеріалів справи встановлено, що за висновком органу опіки та піклування Дубенської міської ради від 18 червня 2015 року - доцільне проживання малолітньої дитини разом із матір'ю. При складенні висновку проводилася особиста розмова із дитиною, де останній виявив бажання проживати разом із матір'ю відповідачем у справі ОСОБА_6 було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сім»ї та встановлено, що є все необхідне для його життя та розвитку. (а.с.124)

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 у суді пояснив, що він є вітчимом позивача у справі. Може ствердити, що батько дбає про сина, дуже любить його. Періодично висилав гроші на його утримання. Він був шокований тим, що мати забрала ОСОБА_8 із Польщі, адже там йому було добре, він мав всі кращі умови. Ілля більше може дати як мати для дитини.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є бабусею ОСОБА_8. Дитина не була розвинута достатньо на свій вік. Постійного і власного житла у них в Польщі немає, винаймають двохкімнатну квартиру. Коли взяли внука на канікули у 2014 року вияснилося, що він хворіє на енурез, займалися його лікуванням. Лікарі сказали, що це на нервовому грунті. Він виявив бажання вчити польську мову і піти до школи у Польщі. Ніколи не налаштовували його проти мами ніколи. Батько дбає про нього, пересилає гроші і може дати кращі умови.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що є хресним батьком дитини. Знає, що батько не має достатнього доступу до дитини. Вдома, де проживає ОСОБА_8 був два роки тому. Даних про те, що мати веде аморальний спосіб життя у нього не має. Виходить із того, що позивач проживає сам і тому може дати більше синові, а у відповідачки є інші діти і чоловік. Йому це відомо зі слів позивача.

ОСОБА_9 у суді пояснила, що є сусідкою позивача у м.Дубно. Він разом із матір»ю і братом проживають у Польщі, сюди періодично приїздять. Знає, що вони дають нормальний розвиток для ОСОБА_8, бачить що він тягнеться до батька. Останній раз бачила позивача із сином минулого літа. У будинку матері ніколи не була. Дитина приходила нормальна, чиста. ОСОБА_7 у спілкуванні з людьми трохи як зляканий, не спілкувався з дітьми, можливо через те, що це були незнайомі йому люди.

Аналогічні письмові пояснення ОСОБА_12 і ОСОБА_13 долучені до матеріалів справи. (а.с.116-123)

Із показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що ОСОБА_6 є гарною матір»ю і дбає про своїх дітей. ОСОБА_16 наймає репетитора з англійської мови, малювання, записала на футбол. Діти без догляду ніколи не лишаються. Після випадку, що батько не повернув дитини матері, у неї не може бути до нього довіри. Вона позичала у людей гроші, щоб поїхати і забрати його. Вона змушена була періодично їздити на заробітки, щоб дати необхідне дітям.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні показав, що є чоловіком відповідачки. Разом із нею виховують троє дітей, у тому числі і ОСОБА_16. Люблять і доглядають всіх одинаково. ОСОБА_18 сам запитав дозволу, щоб називати його татом. Він дав згоду, якщо дитина сама цього хоче. Офіційно працює в Росії охоронцем, але це тільки декілька місяців у рік. Більше часу він за власний рахунок бере відпуску і проживає із сім»єю тут. Крім заробітної плати, має пенсію як учасник бойових дій. Дружина отримує допомоги по народженню дитини і як малозабезпечена, коштів на проживання достатньо. ОСОБА_7 розповів, як повернувся із Польщі, що йому не давала з ними спілкуватися. Позивач казав, що зламалася машині і не можуть поїхати на Україну.

Допитаний у судовому засіданні малолітній ОСОБА_19 пояснив, що він любить маму і тата, коли той приїздить. У Польщі йому було добре, але сумував за мамою і хотів додому. Тато казав, що у нього зламалася машина. Бабуся з ним не гралася, а навчала його польської мови писати і читати. Він цього не хотів. Проживати хоче із мамою, з братиком і сестрою. Тато хоче щоб приїздив до нього.

Згідно положень ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а тому з урахування ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, встановлено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, окрім випадків, коли наявні виключні обставини, розлучатись зі своєю матір'ю.

Обов'язком батьків у відповідності до положень СК України є утримання та забезпечення дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно довідки Центру прав жінок вбачається, що консул України разом із ОСОБА_6 зверталися до ним з проханням втрутитися у справу, так як ОСОБА_5 відмовився повертати їй дитину з Польщі. ОСОБА_6 добилася зустрічі з колишнім чоловіком. Однак, у зв»язку із відмовою відпустити дитину, була викликана поліція. Клієнтка разом із сином і ОСОБА_5 була доправлена до відділку поліції для з»ясування обставин. Після перемовин батько погодився добровільно віддати сина матері. У звязку із цим ОСОБА_12 не оформляла повідомлення про підозру у скоєні злочину. (а.с.102.)

Суд вважає, що надані позивачем довідки та рішення про відмову ініціювати розслідування, на підставі того, що вищевказаний лист Центру прав жінок не містить обставин, що мають правове значення, ніяким чином не спростовує той факт, що дійсно мало місце звернення до консула України, Центру і примусове повернення малолітнього ОСОБА_19 матір»ю додому на Україну. (а.с. 174-182)

Зважаючи на викладене, враховуючи думку і бажання дитини проживати із матір»ю, суд не вбачає підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дитини із батьком, ОСОБА_5

Долучена до матеріалів справи копія договору оренди квартири від 01.10.2014 року, свідчить про наявність договірних відносин від власником квартири у Польщі та матір»ю позивача ОСОБА_11 тривалістю на один рік. Докази, які б вказували на наявність нерухомого окремого майна у позивача у Польщі чи Україні та свідчили про кращі умови життя у позивача відсутні. (а.с.13-15)

Крім того, діючим законодавством передбачено визначення місця проживання дитини з одним із батьків, а не визначення місця проживання дитини із зазначенням конкретного місця проживання (адреси) батьків.

Керуючись ст. ст.15, 31, 60, 130, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.160,161 СК України, Принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, суд, -

Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа служба у справах дітей Дубенської міської ради про визначення місця проживання дитини за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, можуть його оскаржити протягом 10 днів, з дня отримання його копії.

Суддя: