Ухвала

іменем україни

15 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ВАТ «НАСК «Оранта», про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_4 про захист прав споживачів, стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від

11 грудня 2014 року,

встановила:

У травні 2012 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2009 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) у результаті якої належному ОСОБА_3 автомобілю марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1, було завдано механічні ушкодження. Винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_4 На підставі договору добровільного страхування ОСОБА_3 було виплачено відшкодування у розмірі 35 812,55 грн. Після звернення до відкритого акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» (далі - ВАТ «НСК «ОРАНТА»), в якій була застрахована цивільно-правова правова відповідальність ОСОБА_4, стало відомо, що ОСОБА_3 також отримала від цієї страхової компанії страхове відшкодування в розмірі 35 000 грн. Таким чином, остання фактично отримала дві страхові виплати, чим позбавила ПрАТ «СК «ВУСО» реалізації права регресу. Просило тягнути з ОСОБА_3 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 35 812,55 грн.

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що винним у скоєнні ДТП, внаслідок якого було знищено належний їй автомобіль марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_4 Висновком авто-товарознавчого дослідження від 13 серпня 2010 року встановлено, що розмір завданої їй матеріальної шкоди становить 201 116 грн. ПрАТ «СК «ВУСО» їй було виплачено страхове відшкодування у розмірі

35 812,55 грн, а ВАТ «НСК «ОРАНТА» - 35 000 грн. Зазначала, що вказані суми не покривають завданий їй збиток. Враховуючи межі відповідальності, просила стягнути з ПрАТ «СК «ВУСО» на її користь страхове відшкодування в розмірі 77 776,06 грн та з ОСОБА_4 матеріальні збитки в сумі 52 527,39 грн та судовий збір в сумі

278,87 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня

2014 року відмовлено ПрАТ «СК «ВУСО» у задоволенні заявленого позову.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 77 776,06 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму матеріальних збитків у розмірі 52 527,39 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду Одеської області від

11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову змінено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ВУСО» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 39 088,06 грн та 83,66 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму матеріальних збитків у розмірі 34 743,39 грн та 50,20 грн судового збору.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПрАТ «СК «ВУСО» просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ПрАТ «СК «ВУСО» задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_3 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Змінюючи розмір стягнутої суми з ПрАТ «СК «ВУСО» та

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про повне знищення застрахованого транспортного засобу, однак зазначав, що місцевий суд не врахував залишкової вартості пошкодженого автомобіля.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Утановлено, що 3 червня 2009 pоку між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту зі строком дії до 2 червня 2010 року включно, за яким страхова компанія «ВУСО» застрахувала майнові інтереси ОСОБА_3, пов'язані з експлуатацією автомобіля марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1.

22 жовтня 2009 року мала місце ДТП за участю автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «Nissan Qashqai», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 Винним у скоєнні даного ДТП визнано ОСОБА_4

Згідно із страховим актом від 27 квітня 2010 року вказане ДТП є страховим випадком та визначено суму страхового відшкодування в розмірі 35 812,55 грн.

26 жовтня 2009 pоку ОСОБА_3 надала СК «ВУСО» заяву про виплату страхового відшкодування, а до 2 листопада 2009 року надала страховій компанії «ВУСО» документи передбачені п.9.1 договору страхування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналіз зазначених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування.

Установлено, що ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхової суми, а вина ОСОБА_4 доказана.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 30 вказаного Закону ( в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин ) встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи МТСБУ.

Відповідно до ч. 2 п. 14.17 Правил страхування, факт повної загибелі ТЗ визначається виходячи із вартості ремонтно-відновлювальних робіт, що розраховується: на підставі документу, що є підставою для виплати страхового відшкодування у відповідності до умов договору страхування; на підставі експертного висновку авто товарознавця; іншим способом, що не суперечить вимогам чинного законодавства, за наявності згоди страховика (у т.ч. шляхом погодженого визнання повної загибелі застрахованого ТЗ за письмовою заявою страхувальника без проведення дефектовки та визначення вартості відновлювальних робіт по усуненню пошкоджень застрахованого ТЗ).

Згідно із п 10.6 договору страхування, при пошкодженні застрахованого ТЗ, внаслідок якого відсутня технічна можливість виконання ремонтно-відновлювальних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, що виникли в результаті настання страхового випадку, або вартість виконання цих робіт, розрахована відповідно до абц. 2 даного пункту, перевищує 75% дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку (повна загибель ТЗ). Страхувальник має право звернутись до страховика із заявою про відмову від своїх прав на застрахований ТЗ на користь страховика з метою отримання страхового відшкодування в повному обсязі. Страховик у кожному конкретному випадку залишає на власний розгляд рішення питання щодо ухвалення відмови страхувальника від застрахованого ТЗ.

Згідно із висновком Одеського НДІ судових експертиз від 13 серпня 2010 року, проти якого сторони не заперечували, вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля складає

263 234,23 грн, що перевищує вартість застрахованого автомобіля станом на день ДТП - 200 784 грн. У зв'язку з цим його відновлення є економічно недоцільним. Станом на день складання висновку розмір матеріального збитку, спричиненого ОСОБА_3 внаслідок ДТП, складає

201 116 грн.

Тобто вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує ринкову вартість автомобіля, а тому факт повної загибелі застрахованого автомобіля є встановленим.

Відповідно до пп 10.6.2 договору, у разі відмови страховика задовольнити заяву страхувальника про відмову від прав на застрахований ТЗ (або відсутності такої заяви), розмір заподіяних збитків дорівнює меншій сумі з: дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання: страхової суми по ТЗ за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у порушення вимог ст.ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України на вказане уваги не звернув та не врахував, не в повній мірі визначив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що призвело до неправильного вирішення спору.

Разом із тим, встановивши факт повної загибелі застрахованого транспортного засобу та визначаючи розмір страхового відшкодування в сумі 39 088, 06 грн, апеляційним судом не враховано, що умовами страхування при повній загибелі транспортного засобу передбачено франшизу в розмірі - 9 676,06 грн,а також вже сплачено за даним страховим випадком страхове відшкодування в сумі 35 812,55 грн.

За викладених обставин ухвалене у справі апеляційним судом рішення не може залишатися в силі, оскільки ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від

11 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова І.М. Фаловська