Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2819/15 Головуючий у 1 інстанції: Моцний О.С.
Єдиний унікальний № 242/292/15 Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Стрелець Л.Г.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав.

У позові зазначала, що ОСОБА_4 є її донькою. ОСОБА_5 чоловік її доньки і був записаний батьком дитини, хоча він не є біологічним батьком. Малолітня ОСОБА_6 проживає разом з позивачкою. Мати дитини не працює, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд позбавити батьківських прав відповідачів відносно малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; призначити її опікуном над малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" розяснено, що ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обо'язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю, а ОСОБА_5 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с.9).

Із матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2014 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали згоду на тимчасову поїздку за кордон до Російської Федерації в період з 29 січня 2014 року по 29 січня 2015 року малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі ОСОБА_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, і дозволили, в разі необхідності, вжити заходів для збереження життя і здоров'я дитини і яка також забезпечить повернення доньки на Україну по закінченню терміну перебування, де дитина знаходиться на теперішній час (а.с.20).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновком виконкому Гірницької міської ради №02-31-31 від 20.02.2015 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 та недоцільність позбавлення батьківських прав матері дитини ОСОБА_4 з огляду на те, що в 2014 році ОСОБА_4 надала згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон в період з 29 січня 2014 року по 29 січня 2015 року, оскільки на той час вона перебувала на реабілітації після травми (а. с. 34,37).

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, оскільки він не являється біологічним батьком дитини, тому матеріально не утримує дитину та не хоче займатися її вихованням. Рішення суду ним не оскаржено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в частині позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивачки не є достатніми для позбавлення батьківських прав відповідачки, яке є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів відповідно до ст. 60 ЦПК України про те, що відповідачка ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання своїх обов'язків по відношенню до дитини, не проявляє до неї ніякого материнського інтересу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного дорослого життя.

Із позовної заяви ОСОБА_3 та пояснень свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що малолітня дитина майже з народження проживає та виховується позивачкою і на час звернення з позовом до суду дитина проживає з бабусею в Російській Федерації.

Проте, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Позивачкою не зазначено, які були вжиті нею заходи щодо покращення ставлення матері до дитини, до методів виховання, а також не обґрунтовано в чому полягає злісне небажання ОСОБА_4 виконувати свої обов'язки по вихованню дитини, до відповідачки раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, матеріали справи та апеляційної скарги не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідачки ОСОБА_4 батьківських прав.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.

Доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображують позицію позивачки, висловлену в позовних вимогах, і яку позивачка вважає єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 лютого 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: