Справа № 370/3034/14-ц Головуючий у І інстанції Тандир О. В.
Провадження № 22-ц/780/2083/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 46 22.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Рожівської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_3, Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області про визнання недійсним рішення сільської ради, державної реєстрації права власності на ділянку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Рожівської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_3, Управління Держземагенства у Макарівському районі Київської області, в якому просила визнати недійсним рішення Рожівської сільської ради від 05.01.2005 року № 06-14-ІУ про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,138 га; та визнати недійсним державну реєстрацію вказаної земельної ділянки за ОСОБА_5.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що їй на праві власності належить гараж, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на підставі рішення виконавчого комітету Рожівської сільської ради від 15.10.1998 року № 9.

Рішенням виконавчого комітету цієї ж ради виділено в окремий об'єкт гараж та земельну ділянку під гаражем площею 0,01 га та оформлено право власності на вказаний гараж. Свідоцтво про право власності на гараж позивач отримала 16.10.1998 року, яке зареєстровано Макарівським БТІ.

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до землевпорядної організації для виготовлення проектної документації щодо оформлення права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вищезазначений гараж, але з'ясувалося що у державному земельному кадастрі земельна ділянка, на якій знаходиться її гараж, уже передана у власність громадянина ОСОБА_4, який помер у серпні 2014 року. Вказана земельна ділянка ОСОБА_4 передана у власність згідно рішення Рожівської сільської ради від 05.01.2005 №06-14-ІУ. Спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_4, є його син ОСОБА_3 - відповідач у справі.

Позивач вважає що її гараж, який вона особисто побудувала і є власником багато років, знаходиться на земельній ділянці, яка незаконно передана у власність іншій особі, тобто рішення від 05.01.2005 № 06-14-ІУ Рожівської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_4, є протиправним, порушує її права, а тому підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, позивачка ОСОБА_2 не довела суду тих обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх доводів, а саме, що видання оспорюваного акту порушує її права щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Аналогічні роз'яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Позивачка ОСОБА_2, звертаючись до суд з вказаним позовом, як на підставу для задоволення вимог, посилається на те, що земельна ділянка, на який розташований належний їй гараж, визнана за нею ще у 1998 році, а державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку була проведена на підставі технічної документації, виготовленої з порушенням вимог чинного законодаства, що призвело до перетину їх земельних ділянок.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Рішенням виконкому Рожівської сільської ради Макарівського району № 9 від 15 жовтня 1998 року, виділено в окремий об'єкт гараж та земельну ділянку під гараж в розмірі 0,01 га в АДРЕСА_1 і присвоєно номер НОМЕР_1, а також вирішено оформити право власності на вказаний гараж за ОСОБА_2 та зобов'язано БТІ видати ОСОБА_2 свідоцтво про право приватної власності на гараж. (а.с. 10)

На підставі зазначеного рішення, 16 жовтня 1998 року ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право власності на гараж № АДРЕСА_1 (а.с.6)

В той же час, з матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що житловий будинок разом з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 раніше належав ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого за рішенням виконкому Рожівської сільської ради 20.01.1994 року.

Відповідно до технічного паспорту від 03.09.1998 року, копія якого є в матеріалах справи, зазначене домоволодіння складається з житлового будинку 1920 року побудови, гаражу Б - 1978 року побуд., сараю В, сараю Г, сараю Д, погрібу під сараєм Д, вбиральної та огорожі. (а.с. 39-40)

З матеріалів справи вбачається і також не заперечується сторонами, що ОСОБА_6 при житті - 23 жовтня 1991 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Рожівської с/р, яким на випадок своєї смерті розпорядилась належним їй майном, зокрема, заповіла належний їй житвловий будинк з надвірними будівлями (крім гаражу), що знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_7, а гараж заповіла ОСОБА_2. (а.с. 46)

ОСОБА_6 померла 30 березня 1998 року.

24 жовтня 1998 року державним нотаріусом Бородянської в.о. Макаріської державної нотаріальної контори Рибалкіною Г.Г. видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4.(а.с. 47) Відповідно до вказано свідоцтва, спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1, і складається з будинку під літерою А - деревяного, житлового, площею 41,9 кв.м. та надвірних будівель до нього: гараж Б, сараї В,Г,Д, погріб під Д, туалет - Є, огорожа № 1-4.

Таким чином, судом встановлено, що при житті ОСОБА_6 гараж, що входив у домоволодіння, не було виділено як окремий об'єкт нерухомого майна, а тому він увійшов в спадкову масу після її смерті та право власності на нього, як частину домоволодіння, перейшло в порядку спадкування до ОСОБА_4, єдиного із спадкоємців хто прийняв спадщину належним чином та оформив її.

ОСОБА_2 не надала суду доказів, підтверджуючих факт прийняття нею спадщини за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_6.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рожівської сільської ради від 05 січня 2005 року № 06-14-IV, ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,138 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 27 жовтня 2007 року (а.с. 45)

Після смерті ОСОБА_4, який помер 16 липня 2014 року, власником спірної земельної ділянки, став його спадкоємець - ОСОБА_3 - відповідач у справі, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.01.2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 46. (а.с. 41)

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

ОСОБА_2 не надала суду належних та допустими доказів, підтверджуючих право власності або користування спірною земельною ділянкою, порушення відповідачем такого права, а також доказів щодо порушень чинного законодавства, допущених при виготовленні технічної документації на земельну ділянку для оформлення ОСОБА_4 права власності на землю.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи позивач щодо переходу до неї права власності на земельну ділянку в порядку ст. 120 ЗК України в редакції 2001 року, оскільки на час визнання за ОСОБА_2 права власності на гараж діяв Земельний кодекс України в редакції 1991 року.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного так керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: