Справа № 504/2585/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2015смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого - судді Барвенка В.К.,

народних засідателів - Вторенко В.В.

Козак А.О.,

секретаря - Мельникової В.М.,

за участі прокурора - Карачебан А.О.,

представника лікарського закладу - Хамза О.Ю., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Комінтернівське, цивільну справу за заявою головного лікаря Одеської обласної психіатричної лікарні № 2, про продовження примусової госпіталізації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в умовах стаціонару Одеської обласної психіатричної лікарні № 2, -

ВСТАНОВИВ:

Головний лікар Одеської обласної психіатричної лікарні № 2 Михайлюкович О.К. звернувся до суду із заявою про продовження примусової госпіталізації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в умовах стаціонару Одеської обласної психіатричної лікарні № 2.

В мотивування заявлених вимог заявник вказує, що ОСОБА_3 доставлена до Одеської обласної психіатричної лікарні № 2 19.01.2015 року на підставі направлення карети швидкої допомоги-103, у зв'язку з виявленням у ОСОБА_3 ознак тяжкого психічного розладу, внаслідок якого ОСОБА_3 становить небезпеку для себе та оточуючих.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.02.2015 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, госпіталізовано у примусовому порядку до Одеської обласної психіатричної лікарні № 2 для проходження курсу лікування.

Крім того, рідна мати ОСОБА_3 - ОСОБА_5, подала до лікарського закладу заяву, за змісту якої вбачається наявність у ОСОБА_3 психічного розладу.

Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів Одеської обласної психіатричної лікарні №2 від 09.07.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає на психічне захворювання - параноїдна шизофренія, галюцинаторно- параноїдний синдром, формуючийся у апатико-абуличний тип дефекту, епісиндром, внаслідок якого вона не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, становить небезпеку для себе і оточуючих.

Суд вважав розгляд даної справи за відсутності ОСОБА_3, оскільки, з наявних матеріалів справи, вбачається, що її психічний стан здоров'я не дозволяє приймати участь в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник лікарського закладу заяву підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі з мотивів необхідності продовження надання ОСОБА_3 психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Як пояснила в судовому засіданні лікар-психіатр, ОСОБА_3 вже більше трьох років страждає на психічну хворобу, є інвалідом дитинства, раніше проходила курс лікування в психіатричному закладі в добровільному та примусовому порядку. 19.01.2015 року була вчетверте госпіталізована до психіатричного закладу.

Прокурор в судовому засіданні також повністю погодився з думкою представника лікарського закладу.

Законний представник ОСОБА_3 - мати - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, проте подала до суду заяву, якою також просила продовжити примусову госпіталізацію її доньку для примусового лікування від психічного захворювання.

В судовому засіданні ОСОБА_3 участь не приймає, оскільки її психічний стан за матеріалами справи не дозволяє приймати участь в судовому засіданні.

Заслухавши думку, доводи та пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви головного лікаря виходячи з наступного:

У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом.

У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2. ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово - психіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації.

У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Судом встановлено, що згідно висновку комісії лікарів - психіатрів Одеської обласної психіатричної лікарні №2 від 09.07.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає на психічне захворювання - параноїдна шизофренія, галюцинаторно- параноїдний синдром, формуючийся у апатико-абуличний тип дефекту, епісиндром, внаслідок якого вона не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, становить небезпеку для себе і оточуючих.

Суд вважає, що термін «Душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм.

Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37.

Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи:

По - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об'єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги.

По -друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації.

По - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періода госпіталізації.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 має документально закріплену історію психічної проблеми перед госпіталізацією.

Крім того, комісія лікарів- психіатрів, яка оглядала ОСОБА_3 надала свою медичну оцінку психічного стану останньої перед госпіталізацією.

На час огляду психічний статус ОСОБА_3 дозволив комісії лікарів - психіатрів дійти до висновку, що ОСОБА_3 відповідає лише «відчипись», активна в межах ліжка, вяла, пасивна, адинамична, інтересу до будь-чого не проявляє, галюцинаторно- бредові переживання актуальні для хворої, враховуючи тривалість захворювання, носять хронічний характер, склад їх не розкриває. Відмічаються агресивні тенденції, негативізм на адресу матері. Критика свого психічного стану відсутня.

Суд приходить до висновку, що в сенсі положень ч.ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» такі дії комісії лікарів - психіатрів є правомірними, і засновані на законі.

Висновок комісії лікарів-психіатрів містить певні посилання, які, у сукупності з іншими встановленими обставинами справи, дають суду підстави вважати, що у ОСОБА_3 наявне психічне захворювання, і у суду не має сумнівів в правильності висновків комісії лікарів - психіатрів, в зв'язку із чим суд вважає, що стан здоров'я ОСОБА_3 може вимагати продовження надання психіатричної допомоги.

Також суд враховує, що зі змісту заяви ОСОБА_5 вбачаються фактичні данні, які свідчать про необхідність продовження надання особі примусової психіатричної допомоги в умовах стаціонарного лікувального закладу.

Відповідно до ст. 282 ЦПК України суд залежно від встановлених обставин ухвалює рішення про задоволення заяви про продовження примусової госпіталізації особи в психіатричному закладі, або відмовляє в її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, ч. 2. ст. 28, ст. 55 Конституції України, ст. 3,4, 7,11, 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст. 4, 5, 6, 8, 14, 15, ч. 2. ст. 18, 57, 59, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223, 281, 282, 293, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву головного лікаря Одеської обласної психіатричної лікарні № 2, про продовження примусової госпіталізації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в умовах стаціонару Одеської обласної психіатричної лікарні № 2, - задовольнити.

Продовжити госпіталізацію у примусовому порядку в умовах стаціонару Одеської обласної психіатричної лікарні № 2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши термін лікування до 24 грудня 2015 року включно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з часу отримання копії постанови через Комінтернівський районний суд Одеської області.

Одночасно копія апеляційної скарги направляється особою, яка її подає до Апеляційного суду Одеської області.

Головуючий суддя В.К. Барвенко

Народні засідателі В.В. Вторенко

А.О. Козак