Провадження № 2/641/1657/2015 Справа № 641/5650/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого- судді Григорєва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про відібрання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про відібрання малолітньої дитини.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що 23.09.2011 року вона та відповідач зареєстрували шлюб, 18 грудня 2012 року у них народився син ОСОБА_3. Шлюб між ними розірвано 06.03.2015 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області, в якому визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю. Їх родини не існує з грудня 2014 року, вони з відповідачем мешкають окремо, та не ведуть спільного господарства, за час спільного мешкання ОСОБА_2 родиною не цікавився, до дитини не проявляв заботи та любові, в родині часто були сварки. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.03.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця, проте відповідач жодного разу не сплатив аліментів, та має заборгованість. На даний час вона мешкає разом з матірю у квартирі, де створені всі умови для мешкання та виховання дитини - є ліжко, дитячі іграшки, квартира знаходиться у придатному для мешкання санітарному стані. 25.04.2015 року близько 14-00 годин, під час прогулянки в Центральному парку відпочинку м. Харкова ім.. Горького, відповідач без її згоди забрав сина ОСОБА_3 та зник. Вона намагалась наздогнати відповідача та повернути. ОСОБА_4 дитину вона не бачила, де мешкає дитина та що з нею їй невідомо. Фактично відповідач самостійно, без згоди позивачки, опікунської ради, рішення суду змінив місце мешкання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Просить суд відібрати малолітню дитину у відповідача та передати їй.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що після розірвання шлюбу дитина проживала з матірю та остання вимагала в нього гроші за побачення з дитиною. З 25.04.2015 року дитина знаходиться у нього вона доглянута, відповідач з сином більше двох місяців відпочивали на морі у м. Генічеську, крім того стверджував, що відповідач забрав дитину зі згоди матері. Також пояснив, що позивачка має намір вивезти дитину до Російської Федерації, проти чого він заперечує.

Представник третьої особи управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харковської міської ради в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила рішення винести на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 23.09.2011 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управляння юстиції, актовий запис №1508 (а.с. 9). Після реєстрації шлюбу прізвище як чоловіка так і дружини ОСОБА_2.

18 грудня 2012 року народилася дитина ОСОБА_3 згідно з записом акта про народження № 3445 від 28.12.2012 року відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управляння юстиції, а саме свідоцтва про народження, її батьками вказані: батько ОСОБА_2, та мати ОСОБА_1 (а.с. 11).

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.03.2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище ОСОБА_1. Вказаним рішенням також вирішено визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю (а.с. 10).

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.03.2015 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_2 (а.с. 22) встановлено, що боржник має заборгованість по аліментам станом на 01.06.2015 року 1783,39 гривень.

Відповідно витягу з кримінального провадження №0002454 (а.с. 24) Дзержинським РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР 13.05.2015 року за заявою ОСОБА_1 за правовою кваліфікацією по ст. 356 КК України.

Згідно висновку Департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей № 333 від 25.06.2015 року, в інтересах дитини Управління служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне відібрання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, у батька ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 141 СК України, і мати, і батько дитини мають рівні права та обовязки щодо дитини, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно ст. 162 Сімейного Кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення тому, з ким вона проживала.

За змістом ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991р., у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації, тобто перевага надається матері.

Тим більш, батько дитини у разі відібрання дитини та повернення його матері не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка ОСОБА_1 пояснила, що 25.04.2015 року відповідач без її згоди забрав дитину та зник в невідомому напрямку, на звязок не виходить, їй невідомо місце перебування та мешкання її сина. Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_4, який пояснив, що знає про те, що ОСОБА_2 забрав свого сина ОСОБА_6 та не віддає його матері з кінця квітня 2015 року. Він допомагав шукати позивачці їх сина у с. Петрівське Балакліївського району Харківської області. Про хлопчика та його батька розпитували у мешканців села, та зверталися за допомогою до сільської ради, лікарів. Було встановлено, що за декілька тижнів до їх приїзду якийсь чоловік звертався до лікарки, яка впізнала хлопчика ОСОБА_3, вказавши, що останній мав застуду.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що бачила у кінці квітня 2015 року позивачку, дізнавшись про зникнення дитини, вона розповіла останній, що чула за декілька днів до цього, що у квартирі, де мешкає відповідач вночі довго та голосно плакав ОСОБА_3, який увесь час кликав свою матір.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що у кінці квітня 2015 року бачив відповідача с сином ОСОБА_6, які йшли від будинку, де мешкає відповідач та звернув увагу на незвичайну поведінку ОСОБА_2 Пізніше свідкові стало відомо, що відповідач забрав дитину без згоди матері та не повертає їй сина.

Свідок ОСОБА_9 вказала, що позивачка зверталася до неї з проханням допомогти розмістити в Інтернеті записи про зникнення сина, та з проханням повідомити їй, якщо хтось побачить її сина або колишнього чоловіка. При цьому свідок зазначила, позивачка їй розповіла про подробиці , при яких відповідач 25.04.2015 року забрав сина ОСОБА_6 без її згоди та зник, на звязок не виходить, переховується від неї, та не повертає сина.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що про те,що відповідач забрав її онука, їй стало це відомо одразу після подій в парку 25.04.2015 року, коли їй зателефонувала дочка та розповіла про те що сталося, при цьому плакала. Вона сказала, що колишній чоловік підійшов та забрав ОСОБА_3 і швидко зник, позивачка його не змогла наздогнати. ОСОБА_4 сина її донька не бачила. Свідок вказала, що разом с донькою шукали онука, неодноразово їздили до будинку, де мешкали вони разом ще сімєю, спілкувалися с батьками колишнього чоловіка, з сусідами. Вказала, що знає та їздила з донькою до знайомих чоловіка у сел.. Покотилівку, Петрівське при надії знайти сина ОСОБА_6. Донька зверталася до міліції, прокуратури, на телебачення. Дала негативну характеристику колишньому зятеві.

Суд приймає до уваги пояснення свідків, оскільки вони не протирічать фактичним обставинам справи, сам відповідач не спростовує, що дитина знаходиться у нього, але зі згоди позивачки. В судовому засіданні встановлено, що відповідач фактично перешкоджає позивачці у спілкуванні з дитиною, самовільно змінив її місце проживання. Також судом встановлено, що кожен з батьків любить свою дитину та бажає приймати участь у її вихованні та розвитку.

Відповідач заперечуючи проти позову не надав суду достатніх доказів того, що за умовами його проживання з урахуванням саме його доходів, його особистих якостей, обставин його життя, особливостями його відносин з дитиною саме він має перевагу перед матір'ю дитини.

Суд звертає увагу і на ту обставину, що відповідач заперечував проти позову, але зустрічного позову про встановлення місця проживання дитини із ним не предявив.

Таким чином суд, виходячи із встановлених обставин по справі, інтересів дитини, висновку органу опіки та піклування, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, вважає правильним задовольнити вимоги позивачки щодо відібрання малолітньої дитини та повернення її матері, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача суми судового збору за подачу позовної заяви, суд керується ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми судового збору за подання позовної заяви також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 141, 162 Сімейного Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Відібрати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 від його батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 та передати його матері - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_11