Справа № 366/2542/14-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/780/919/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 16.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Івановій І.В.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №K2P5AN24268609 від 29.09.2008 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 49075,08 грн. на термін до 28.09.2015 року.

Відповідач зобов'язувалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлено договором.

Проте позичальник свої договірні зобов'язання не виконує, в результаті чого виникла заборгованість станом на 30.07.2014 року на загальну суму 235265, 14 грн., що є підставою для примусового повернення коштів, а тому позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за кредитним договором та сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Іванківського районного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 235265, 65 грн. та судовий збір у розмірі 2352 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Також апелянт подала заяву в якій просила застосувати до даних правовідносин строк позовної давності.

Вважає, що судом при розгляді справи порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи відповідно до ст. 303 ЦПК України й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 в порушення положень кредитного договору, укладеного між нею та позивачем, взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та відсотків за кредитним договором, у встановлені строки не виконала.

Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю не можна погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору №K2P5AN24268609 від 29.09.2008 року, ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 49075,08 грн. у вигляді зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Станом на 30 липня 2014 року позичальник взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала і має прострочену заборгованість 235265,14 грн., яка складається з наступного: 52340,30 грн. - заборгованість за кредитом; 34224,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9754,49 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 127504, 16 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 11191,20 грн. - штраф (процентна складова).

Разом з тим, суд першої інстанції припустився помилки, стягнувши пеню за період з 29.09.2008 року по 30.07.2014 року.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

До Апеляційного суду відповідач подала заяву про застосування до даних правовідносин позовної давності.

Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість за кредитним договором з пені за період з 30.07.2013 року по 20.07.2014 року складає 45 022,03 грн.

Колегія суддів вважає, що в разі пропущення річного строку пеня може бути обрахована за останній рік невиконання основного зобов'язання, в межах строку позовної давності за основним зобов'язанням.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув та дійшов до невірного висновку про стягнення пені у розмірі 127 504,16 грн., а тому сума пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором підлягає зменшенню та складає 45 022,03.

З таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 218, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 жовтня 2014 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (р/р 3111, МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором №K2P5AN24268609 від 29.09.2008 року в розмірі 141 341, 81 грн., з яких 52 340, 30 грн. заборгованість за кредитом; 34 224, 99 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9 754, 49 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 45 022, 03 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (р/р 0001, МФО 305299, ) судовий збір у розмірі 2 352, 14 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.А. Волохов

Судді Ю.О. Матвієнко

І.В. Іванова