Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2015 Справа №607/6097/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - судді Стельмащука П.Я.

при секретарі - Рихліцькій О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та виїзду дитини за кордон без згоди матері,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувсядо суду із позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та виїзду дитини ОСОБА_4 Івановичаза кордон без згоди матері. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за період перебування із відповідачем у шлюбі у них 25.04.2008р. народився син ОСОБА_5. З часу розірвання шлюбу (10.07.2013р.) між сторонами постійно виникають суперечки з приводу місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини, виїзду дитини за кордон із батьком без згоди матері. Дитина проживає із позивачем, який всесторонньо нею опікується, на відміну від відповідача. Окрім того, відповідач перешкоджає позивачу здійснювати тимчасові виїзди за кордон разом із дитиною, так як не дає нотаріальної згоди на це. Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, а також розладами психіки, для лікування і профілактики яких за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі. Тимчасові виїзди дитини за кордон сприятимуть розширенню її світогляду. Відмова відповідача надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та на виїзд дитини за кордон, на думку позивача, негативно позначається на розвитку дитини, порушує її права, а також права позивача.

Позивач та його представник в судовому засіданніпозов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Також повідомили, що позивач уже декілька разів звертався до суду про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон в конкретні країни, суд задовольняв його вимоги. Однак за час оскарження відповідачем судових рішень, які в результаті залишені без змін, актуальність такого дозволу вже зникала, поїздки зривались. А тому, позивач просить надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та виїзду дитини за кордон без згоди матері до повноліття дитини.

Відповідач в судовому засіданніпозов заперечила з підстав викладених в усних поясненнях, суть яких зводиться до наступного. Відповідач не заперечує щодо короткотривалих виїздів позивача із дитиною за кордон, однак заперечує надати таку можливість позивачу до досягнення дитиною повноліття. Це повязує, зокрема, із тим, що позивач скаржиться на неї у правоохоронні органи та перешкоджає в її участі у вихованні дитини. Також підтвердила, що дійсно у них з позивачем тривають (тривали) судові спори з приводу місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини, виїзду дитини за кордон із батьком без згоди матері. Посилається на те, що дитина вписана у закордонний паспорт позивача і потреби виготовляти проїзний документ для дитини немає. Просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.07.2013р. розірвано шлюб між сторонами, зареєстрований 13.09.2007р. відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис за №1619 від 13.09.2007р.

Від шлюбу у сторін народивсясинПроць ОСОБА_6, 25.04.2008р.н. (свідоцтво про народження серії І-ИД №1072508, актовий запис за №933, зроблений відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 06.05.2008р.).

Згідно висновку служби у справах дітей Тернопільської РДА від 09.06.2011р. за №262/01-24, служба вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 за адресою с. Байківці Тернопільського району, вул. Наливайка, 15

Рішенням №21 від 23.06.2011р. комісія з питань захисту прав дитини Тернопільської РДА вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 за адресою с. Байківці Тернопільського району, вул. Наливайка, 15, де він проживав з народження, зареєстрований і де створені ідеальні умови для проживання дитини.Аналогічне рішення №2 прийнято 30.01.2014р. тією ж комісією з питань захисту прав дитини Тернопільської РДА.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 24.11.2014р. залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.10.2014р., яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матірю.

На час розгляду справи дитина ОСОБА_4 проживає із батьком (позивачем) ОСОБА_1. Дана обставина визнана сторонами та в силу ч. 1 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно консультативного заключення лікуючого лікаря ОСОБА_7 від 24.03.2015р., у звязку із рядом захворювань, потребує санаторно курортного лікуванняпульмонологічного або гастроентерологічного профілю, в тому числі за кордоном.

Згідно довідки Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні №03-6/1490 від 27.03.2015р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителю ІНФОРМАЦІЯ_3, у звязку із наявністю в його сімї психотравмуючих факторів з приводу розлучення батьків, для профілактики адаптаційних розладів, показані подорожі за кордон з відпочинком біля моря в присутності батька, як особи, що сприяє формуванню гендерної ролі поведінки.

Також судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.02.2014р. задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проїзного документа для неповнолітнього сина ОСОБА_4 для виїзду за кордон у ОСОБА_8 без згоди матері ОСОБА_3, а також надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України у ОСОБА_8 без згоди матері у супроводі батька в період з 07.02.2014р. по 01.03.2014р.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.07.2014р. також задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_4 разом із його батьком в ОСОБА_8 Греціяна період з 11.08.2014р. по 25.08.2014р., без згоди матері. Дане рішення було оскаржено відповідачем ОСОБА_3 Однак, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 01.09.2014р. у звязку із не усуненням апелянтом недоліків, виявлених при подачі апеляційної скарги (не сплачено судовий збір), апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення від 16.07.2014р. повернуто апелянтові.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.08.2014р. також задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього ОСОБА_4 у супроводі батька без згоди матері в Угорщину у період з 27.10.2014р. по 02.11.2014р., в Італію з 22.12.2014р. по 11.01.2015р. та Австрію з 01.03.2015р. по 09.03.2015р. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 16.09.2014р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення від 08.08.2014р. залишено без змін.

Листом від 27.02.2015р. позивач звернувся до відповідача із проханням надати дозвіл на виготовлення проїзного документа та виїзду дитини за кордон без згоди матері, до повноліття сина. Даний лист отримано відповідачем 10.03.2015р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач згоди не надала.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, підтвердження їх матеріалами справи та необхідність задовольнити позовні вимоги з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 150,ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України.

Відповідно до вимог статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.91р. передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що державагарантуєдитині право на охоронуздоров'я, сприяєствореннюбезпечних умов для життя і здорового розвиткудитини.

У статті 313 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на свободу пересування.Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За змістом статей 2, 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України, документами, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема, проїзний документ дитини. Оформленняпроїзного документа дитинипровадиться на підставінотаріальнозасвідченогоклопотаннябатьківабозаконнихпредставниківбатьківчидітей у разі потреби самостійноговиїздунеповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставірішення суду.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, щопозивач не одноразово (тричі) звертався до суду про надання відповідачем дозволу на виїзд із ним дитини за кордон. Суди задовольняли заяви позивача. Однак, і в подальшому, відповідач такої згоди не дає, що, на переконання суду, порушує законі права дитини на виїзд за кордон із батьком з метою лікування та відпочинку, а також порушує законні права батька надати дитині таку можливість.

Відповідачем не наведено суду жодних обґрунтованих ризиків надання згоди на виїзд дитини у супроводі батька. Навпаки, матеріали справи свідчать (вищенаведені рішення судів, рішення та висновки органів опіки та піклування, а також не заперечується сторонами) про те, що батько, з яким постійно проживає дитина, має постійне місце проживання, праці та дохід в Україні, в змозі належним чином забезпечити тимчасове перебування дитини за кордоном та повернення її в Україну.

Таким чином, суд прийшов до висновку, про можливість дозволитиПроцюІвану Михайловичу абойогоналежним чином уповноваженомупредставникувиготовитипроїзний документ для неповнолітньогосинаПроцяОлександраІвановича для тимчасовоговиїзду за кордон, без згодиматеріПроцьЛіліїАндріївни та дозволити виїзд неповнолітнього ОСОБА_4 без згоди матері ОСОБА_3, за межі України в супроводі батька ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття.

В силу вимог статті 88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 487,20 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись Конвенцією про права дитини, прийнятою 20.11.1989р. Генеральною асамблеєю ООН, Законами України «Про охорону дитинства», «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України», статтями 7, 150, 155 Сімейного кодексу України, статтями10, 57, 60, 88, 208-209, 212, 214-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та виїзду дитини за кордон без згоди матері - задовольнити.

Дозволити ОСОБА_1 або його належним чином уповноваженому представнику виготовити проїзний документ для неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, для тимчасового виїзду за кордон, без згоди матері ОСОБА_3.

Дозволити виїзд неповнолітньогоПроця ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди матері ОСОБА_3, за межі України в супроводі батька ОСОБА_1 Михайловичадо досягнення дитиноюповноліття.

Покласти на ОСОБА_1 обовязок забезпечити належне тимчасове перебування неповнолітнього ОСОБА_4 за межами України, нести відповідальність за життя та здоровя дитини та його повернення на територію України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 487,20грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук