РІШЕННЯ

іменем України

"15" квітня 2015 р. 145/368/15-ц

2/145/322/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі представників позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ТОВ "Агробуг" про розірвання договорів оренди землі, припинення користування земельними ділянками та зобов'язання повернути земельні ділянки,

встановив:

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8звернулись до суду із позовом, в якому вказують, що вони - власники земельних ділянок, які знаходяться на території Марківської сільської ради Тиврівського району. У ОСОБА_5 земельна ділянка, площею 3.3522 гектарів; у ОСОБА_6 - площею 4.8990 гектарів; у ОСОБА_7 - площею 2.5829 гектарів та ОСОБА_8 - площею 2.5567 гектарів.

9 лютого 2007 року між позивачами та ТОВ «Агробуг» було укладено Договори оренди даних земельних ділянок. Договори зареєстровані у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК».

Укладені договори оренди земельних ділянок не містять в собі положення про те, що власник земельної ділянки має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди землі, що порушує їхні права власності на земельні ділянки.

Станом на 2015 рік істотно змінилися обставини, якими позивачі керувались при укладенні договорів оренди земельних ділянок від 03 лютого 2007 року. Будь-яких змін до спірних договорів оренди землі не було внесено.

В договорах оренди землі відсутні всі істотні умови та норми, які б захищали інтереси позивачів, як власників землі, практично усі розділи договорів оренди викладені виключно в інтересах орендаря; не відповідає нормам та вимогам чинного законодавства розділ 4 договорів оренди стосовно розміру орендної плати, її обчислення та умов і порядку її перегляду, в договорах відсутні чіткі обов'язки орендаря щодо щорічного перегляду та погодження розміру орендної плати з орендодавцями у зв'язку із збільшенням рівня інфляції, тощо, що є перешкодою за будь-яких обставин відстоювати позивачами свої інтереси щодо встановлення щорічної орендної плати за оренду земельних ділянок. Все це порушує права позивачів як власників земельних ділянок.

Всупереч ст. 15 Закону України "Про оренду землі" в договорах не відображені істотні умови договору, а саме умови збереження стану об'єкта оренди та умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Крім того, під час використання спірних земельних ділянок всупереч

вимогам договорів та ч. ІІІ ст. 19 Закону України «Про оренду землі» відповідач систематично порушував та не дотримувався вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм правил щодо використання землі, не дотримувався сівозміни, земельні ділянки засівалися одними і тими ж сільськогосподарськими культурами, чим виснажували ґрунти; при передачі ними в оренду строк дії договорів оренди визначався без урахування періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Вказаний обов'язок встановлений у частині ч.4 ст. 22 ЗК України.

В той же час передбачений зазначеними законодавчими актами обов"язок відповідач не виконав і проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки не розроблений до цього часу.

Порушення відповідачем свого встановленого законом обов'язку щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачає заходи з охорони земель є істотним порушенням договору, адже наслідком такої бездіяльності буде різке зниження родючості ґрунтів орендованих земельних ділянок, що згідно ч.2 ст. 651 ЦК України є підставою розірвання договорів оренди земельних ділянок.

Просять розірвати договір оренди землі № НОМЕР_4 від 09 лютого 2007 р., укладений між ОСОБА_5 та ТОВ«Агробуг», який зареєстрований у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 12 листопада 2007 року №63;

розірвати договір оренди землі № НОМЕР_1 від 09 лютого 2007, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Агробуг», який зареєстрований у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2007 року №85.

розірвати договір оренди землі № НОМЕР_2 від 09 лютого 2007 укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «Агробуг», який зареєстрований у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2007 року за № 86;

розірвати договір оренди землі № НОМЕР_3 від 09 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_8 та ТОВ«Агробуг», який зареєстрований у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2007 року за №13;

припинити право користування ТОВ «Агробуг» земельними ділянками позивачів та зобов'язати ТОВ «Агробуг» повернути ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 3.3522 гектарів, ОСОБА_6- земельну ділянку площею 4.8990 гектарів , ОСОБА_7 - земельну ділянку, площею 2.5829 гектарів, ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 2.5567 гектарів .

В судовому засіданні представники позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов підтримали із наведених в ньому підстав. Крім того, ОСОБА_1., пояснив, про недотримання відповідачем вимог сівозміни на орендованих землях він дізнався зі слів своїх довірителів, будь - яких доказів з даного питання в нього немає. Звернув особливу увагу суду на те, що в договорах оренди відсутні умови на їх розірвання в односторонньому порядку, а також на відсутність проекту землеустрою, що забезпечує підтримання родючості грунтів, - оскільки дана вимога законодавства діє із 2010 року то відсутність такого проекту є підставою для розірвання договору оренди. Представник Позивачів ОСОБА_2 доповнила, що письмових звернень позивачів до відповідача стосовно дотримання сівозміни не було. Орендна плата здійснюється в розмірі 3% і більше.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що згідно ст. 651 ЦК України в договорах оренди не передбачено односторонньої відмови від договору, а тому це є право, а не обов'язок сторін зазначати про такі обставини в договорі. Існує рішення суду про спір між тами самими сторонами і майже з тих самих підстав, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК встановлені судовим рішенням обставини не потребують повторного доказування при розгляді інших справ.

У відповідача укладений та проплочений договір на виготовлення проекту землеустрою однак через перенавантаження виробників даний проект не закінчений, землі постійно обробляються, сівозміна проводиться регулярно - згідно рекомендацій, стан землі регулярно покращується. Умови договорів оренди виконуються постійно і надалі планується робота по їх неухильному дотриманню. Ніяких порушень істотних умов договору не допускалось, а ст. 652 ЦК України для розірвання договору аренди вимагає щоб було 4 таких умови одночасно.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що підприємство для того щоб ефективно господарювати на землі, повинно планувати роботу на перспективу, а для цього вивчається земля, взята в оренду і проводиться її "паспортизація", яка проводиться один раз на п'ять років. Після цого розробляється графік обробки полів, сівозміни, та внесення добрив у грунти. Плануються витрати і прогнозується прибуток. Землі у відповідачів взяті в оренду в "запущеному" стані, без їх дослідження і лише після цього, в 2007, 2011, 2013р.р., підприємство проводило Моніторинг та еколого-агрономічну паспортизацію сільськогосподарських угідь. Згідно даних матеріалів родючість грунтів постійно покращується. Твердженя представників позивачів про зворотнє - безпідставні. Пунктом 12.4 договору передбачено умови його розірвання в односторонньому порядку, лише в разі невиконання п.п. 4.1 та 5.1 договору, оскільки такі вимоги відповідачем виконуються то немає підстав для односторонньої відмови від його виконання. Просить відмовити в задоволенні даного позову.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № НОМЕР_5, виданим 29 січня 2007 року на підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 31 травня 2006 року за № 248, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 51, ОСОБА_5 належить на праві власності земельна ділянка площею 3.3522 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Марківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № НОМЕР_6, виданим 29 січня 2007 року на підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 31 травня 2006 року за № 248 та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 52, позивачу ОСОБА_6 належить на праві власності земельна ділянка, площею 4.8990 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Марківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № НОМЕР_7, виданим 29 січня 2007 року на підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 31 травня 2006 року за № 248 та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 19, ОСОБА_7 належить на праві власності земельна ділянка площею 2.5829 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Марківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № НОМЕР_8, виданим 29 січня 2007 року на підставі розпорядження Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області від 31 травня 2006 року за № 248 та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 18, ОСОБА_8 належить на праві власності земельна ділянка площею 2.5567 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території Марківської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, за цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

9 лютого 2007 року між позивачами та Товариством з обмеженою діяльністю «Агробуг» було укладено Договори оренди землі, а саме:

між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробуг» Договір оренди землі № НОМЕР_4 , який зареєстрований у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12 листопада 2007 року за № 63;

між ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробуг» Договір оренди землі НОМЕР_1, який зареєстрований у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2007 року за № 85;

між ОСОБА_7 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробуг» Договір оренди землі № НОМЕР_2, який зареєстрований у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2007 року за № 86;

між ОСОБА_8 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробуг» Договір оренди землі НОМЕР_3, який зареєстрований у Тиврівському секторі реєстрації Вінницької регіональної філії «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2007 року за №13.

Частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Проте доводи позивачів про те, що не розроблення відповідачем проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачає заходи з охорони земель є істотним порушенням договору, що призведе до зниження родючості ґрунтів орендованих земельних ділянок, не доведені.

Так, частиною ч.4 ст. 22 ЗК України ( в редакції Закону від 04.06.2009р.) було передбачено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель.

Однак, дана норма закону введена в дію після укладання договорів оренди земельних ділянок, а відтак обов"язок щодо розроблення такого проекту орендарем не був і не міг бути умовою даних договорів.

Крім того, згідно із Законом №191-УІІІ від 12.02.2015р., який набрав чинності 05.04.2015р., ч. 4 ст. 22 ЗК України втратила чинність, а отже не може бути застосована при регулюванні земельних правовідносин.

Посилання позивачів на те, що під час використання спірних земельних ділянок відповідач систематично порушував та не дотримувався вимог чинного земельного та екологічного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм прав щодо використання землі, не дотримувався сівозміни, земельні ділянки засівалися одними і тими сількогосподарськими культурами, чим виснажували ґрунти, нічим не підтверджені, а також дана обставина заперечується представниками відповідача.

На час укладання вказаних договорів, моніторингу та еколого-агрохімічної паспортизації земельних ділянок позивачів проведено не було, даних про якість грунтів на той час немає, тому підстав стверджувати про погіршення якості грунтів за час їх використання відповідачем не вбачається.

Доводи позивачів, що всупереч вимогам договорів та ч.3 ст. 19 Закону "Про оренду землі" при передачі ними в оренду строк дії договорів оренди визначався без урахування періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі", ст. 651 ЦК України не може бути підставою для розірвання договорів. Так само, посилання позивачів, що всупереч ст. 15 Закону України "Про оренду землі" в договорах не відображені істотні умови договору, а саме умови збереження стану об'єкта оренди та умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не доводять позову.

Щодо такої істотної умови договору оренди земельної ділянки як умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, вона була доповнена до статті 15 Закону України "Про оренду землі" згідно із Законом від 16.09.2008р., тобто дана норма закону введена в дію після укладення договорів оренди земельних ділянок від 09.02.2007р.

Відсутність в договорах оренди умов збереження стану об'єкта оренди не свідчить про погіршення стану об"єктів оренди, тобто про завдання відповідачем шкоди позивачам, а отже і про те, що останні значною мірою позбавляються того, на що вони розраховували при укладенні договору.

Слід також вказати що згідно із Законом від 12.02.2015р., який набрав чинності 05.04.2015р. умови збереження стану об'єкта оренди та умови передачі заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, як істотні умови договору, взагалі не передбачені статтею 15 Закону "Про оренду землі" .

Не обгрунтовують позову і доводи позивачів, що не відповідає нормам та вимогам чинного законодавства розділ 4 договорів оренди стосовно розміру орендної плати, її обчислення та умов і порядку її перегляду, в договорах відсутні чіткі обов'язки орендаря щодо щорічного перегляду та погодження розміру орендної плати з орендодавцями у зв'язку із збільшенням рівня інфляції, що є перешкодою за будь-яких обставин відстоювати позивачами свої інтереси щодо встановлення щорічної орендної плати за оренду земельних ділянок.

Умови договорів щодо орендної плати стосовно її розміру, обчислення та умов і порядку її перегляду відповідали чинному на час укладання договорів законодавству.

19.08.2008 року видано Указ Президента України № 725/2008 "Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)", яким внесено зміни до Указу від 2 лютого 2002 року, згідно, якого орендна плата збільшилась до "не менше 3%" вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з моменту його опублікування. В даному Указі немає посилання на те, що його дія поширюється на договори, укладені до набрання ним чинності. З огляду на викладене Указ Президента №725/2008 має рекомендаційний характер. Він є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3%, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін (ст.30 ЗУ "Про оренду землі")

Крім того, позивачі позовів про стягнення орендної плати з відповідача до суду не подавали, спору щодо розміру отримуваної ними орендної плати не було, відповідач сплачує орендну плату за договорами у розмірі не менше 3% вартості земельних ділянок з врахуванням індексу інфляції, що не заперечується сторонами.

Суд також не погоджується з доводами позивачів, що відсутність в договорах оренди земельних ділянок положення про те, що власник земельної ділянки має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди землі порушує їхні права власності на земельні ділянки, оскільки законодавстом не передбачено такої обов"зкової умови договору.

Згідно ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного судочинства є свобода договору.

Тому, при укладенні договорів оренди земельних ділянок, порушення законодавства щодо підстав та порядку розірвання договорів також не вбачається.

Слід також вказати, що згідно із статтею 15 Закону України "Про оренду землі " ( в реадкції чинній на час укладання договорів) відсутність в договорі оренди однієї із істотних умов договору, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі " є підставою для визнання недійсним договору оренди, а не для його розірвання.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.04.2014р. (а.с.36-40), яке залишено без змін апеляційною та касаційною інстанціями і набрало законної сили 13.08.2014р., в задоволенні позовних вимог позивачів до відповідача про визнання недійсними вказаних договорів оренди земельних ділянок відмовлено,

Згідно умов ч.3, ст 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Керуючись ст. 10, 11, 15, 212-215 ЦПК України, ст. 3, 626, 631, 651 ЦК України, ст. ст.15, 19, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 22 ЗК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ТОВ "Агробуг" про розірвання договорів оренди землі, припинення користування земельними ділянками та зобов'язання повернути земельні ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський райсуд протягом десяти діб з дня його оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.