Справа № 127/2605/15-ц Провадження № 22-ц/772/1965/2015Головуючий в суді першої інстанції Іщук Т. П.
Категорія 43 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Якименко М.М., Копаничук С.Г.,

при секретарі: Агеєва Г.В.

з участю: представника апелянтів ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про встановлення порядку користування жилим приміщенням /квартирою/, усунення перешкод в користуванні, -

ВСТАНОВИЛА:

14.02.2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом у якому просили встановити порядок користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1, виділивши в користування позивачів житлову кімнату площею 16, 9 кв.м., а кімнату площею 12, 1 кв.м. залишити в користуванні відповідачів, залишивши у спільному користуванні кухню, ванну, вбиральню, коридор, вбудовану шафу.

Позов мотивували тим, що сторонам по справі на праві спільної часткової власності (по 1/4) належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

У даній квартирі проживає лише відповідач ОСОБА_3, який має значну заборгованість по комунальних послугах та не в змозі самостійно оплачувати спожиті послуги.

Позивачі не мають доступу до квартири, послугами не користуються, тому і звернулися до суду та, враховуючи ту обставину, що позивач ОСОБА_5 має на утриманні двох малолітніх дітей, просили визначити порядок користування цієї квартирою, виділивши їм кімнату площею 16,9 кв.м., а відповідачам кімнату площею 12,1 кв.м., у спільному користуванні залишити: кухню 8.1 кв.м, ванну 2,6 кв.м., вбиральну 1,2 кв.м., коридор 4,7 кв.м. та 3,6 кв.м., вбудовану шафу 0,3 кв.м.; зобов'язати ОСОБА_3 не чинити позивачам перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні належними їм по 1/4 частинами квартири АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим заочним рішенням суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник апелянтів підтримала вимоги апеляційної скарги та пояснила, що оскільки у позивачів та відповідачів нові сім»ї, спільне проживання яких в одній квартирі не можливе, а також у зв'язку з великою заборгованістю відповідача, який на даний час один проживає в квартирі, заборгованості по комунальним платежах виникла необхідність у встановлені порядку користуванні квартирою. Також представник пояснила, що не заперечує, щоб балкон був у спільному користуванні усіх співвласників квартири.

Відповідач суду пояснив, що погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки не бажає щоб відбувся розподіл квартири.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянтів, відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Стаття 309 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення .

Мотивами скасування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.05.2015 року на думку колегії суддів є:

- неповне з»ясування районним судом обставин справи;

- неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини, які не заперечуються сторонами, що :

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 є співвласниками (по 1/4 частці) квартири АДРЕСА_1, що підтверджується Свідоцтвом на право власності на житло від 29 листопада 2001 року, виданим виконавчим комітетом Вінницької міської ради згідно рішення від 29 листопада 2001 року № 2001.

В зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 Позивачі проживають в м. Києві.

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 07 листопада 2001 року вбачається, що спірна квартира двокімнатна, житловою площею 29,0 кв.м., складається з кімнат площами відповідно 12,1 кв.м. та 16,9 кв.м., кухні площею 8,1 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 4,7 кв.м. та 3,6 кв.м., вбудованої шафи площею 0,3 кв.м., балкону - 1, 1 кв.м.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що запропонований позивачами варіант встановлення порядку користування квартирою та виділення їм кімнати площею 16,9 кв.м перевищує розмір їхньої частки житлової площі (14, 5 кв.м) у спірній квартирі, що безумовно ущемить законні права та інтереси відповідачів, яким пропонується для виділення кімната площею 12, 1 кв.м. за ідеальної їхньої частки для двох 14, 5 кв.м.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови позивачу у задоволенні вимоги про встановлення порядку користування квартирою з огляду на наступне.

Зміст права власності, яке полягає в праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи в дробному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування квартирою ( будинком) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири (будинку) з урахуванням його частки в праві спільної власності на квартиру (будинок). Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Така ж позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12 цс 13, яку суд зобов'язаний враховувати при виборі правової норми, що підлягає до застосування до спірних правовідносин відповідно до ч. 2 ст.214 ЦПК України.

Встановлення порядку користування квартирою не є тотожнім з її розділом в натурі, а тому спеціальні знання для цього, як то призначення і проведення експертизи не є необхідним.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 складається з двох жилих кімнат площею 12, 1 кв.м, та 16,9 кв.м., а всього 29, 0 кв.м жилої площі.

Оскільки кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, вбудована шафа, балкон за позовом повинні залишатись у спільному користуванні сторін, у розрахунок при встановленні порядку користування нею приймається лише жила площа квартири, і таким чином, на 1/4 частки припадає 7,25 кв.м жилої площі (29,0 кв.м : 4= 7,25 кв.м ). Ідеальна частка для двох співвласників становитиме 14,5 кв.м.

Позивачі просять суд надати їм в користування кімнату більшу за площею, оскільки на утриманні позивачки ОСОБА_5 перебуває двоє дітей. Дана обставина є вагомою при встановленні порядку користування квартирою, зважаючи на норми Сімейного кодексу України та ст. 29 ЦК України.

Та обставина, що кімната, яка залишається у користуванні відповідачів на 2, 4 кв.м менша належної їй на праві власності площі , на думку колегії не порушує права сторін, так як право спільної часткової власності не припинено.

Враховуючи, що: 1. сторони є співвласниками спірної квартири, 2. позивачка ОСОБА_4 є колишньою дружиною відповідача ОСОБА_3, яка після розлучення вийшла заміж і створила нову сім»ю, внаслідок чого з відповідачем виникають напружені стосунки, 3. виникнення значної заборгованості за комунальні послуги, яку змушені сплачувати позивачі за спірне житло, не проживаючи при цьому в цій квартирі, 4. технічну характеристику квартири, 5. ізольованість кімнат колегія суддів вважає, що встановлення порядку користування квартирою за даних обставин буде доцільним.

Колегія суддів погоджується з посиланнями апелянтів про невірне тлумачення судом першої інстанції роз»яснень, викладених у постановах Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» та від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» .

Так, відповідно до даних роз'яснень квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

З технічної характеристики квартири, що містяться в технічному паспорті вбачається, що спірна квартира є посімейного заселення, розташована на 7 поверсі 9 - поверхового будинку, загальною площею 50, 6 кв.м. , що виключає можливість поділу квартири в натурі .

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позовна вимога про зобов'язання відповідачів не чинити перешкод ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у користуванні спірною квартирою задоволенню не підлягає з підстав не доведеності позивачами факту наявності таких перешкод.

За таких обставин, рішення суду не може залишатись в силі , оскільки в частині вирішення позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою постановлене з порушенням норм матеріального права та при неповному з»ясуванні обставин справи , а тому підлягає скасуванню.

Зважаючи на встановлені факти, колегія суддів приходить висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню, а саме в частині вимог про встановлення порядку користування квартирою.

Визначаючи розмір судових витрат, що підлягають стягненню, колегія суддів враховує вимоги ст. 88 ЦПК України , відповідно до якої , якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги позивачів суд задовольнив частково, що у відсотковому розмірі становить ? від заявлених вимог.

Позивачкою ОСОБА_4 були понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються з витрат понесених при сплаті судового збору на загальну суму 379 грн. / а.с.1, 86/

Визначаючи розмір судових витрат, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_4, колегія суддів вважає, що пропорційно до задоволених вимог стягненню підлягає сума 189 грн.50 коп.

На підставі ст.ст. 356, 358 ЦК України, керуючись ст.ст. 60, 88, 307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 звдовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кімнату площею 16, 9 кв.м., позначену на плані технічного паспорта під № 2.

У користування ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виділити кімнату площею 12, 1 кв.м., позначену на плані технічного паспорта під № 1.

У спільному користуванні співвласників квартири залишити кухню площею 8, 1кв.м, ванну кімнату площею 2, 6 кв.м, вбиральню - 1, 2 кв.м., коридор - 4, 7 кв.м та 3, 6 кв.м, вбудовану шафу - 0, 3 кв.м, балкон - 1, 1 кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6, в рівних частинах, на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати при сплаті судового збору в сумі 189 грн.50 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Якименко М.М.

Копаничук С.Г.

/ПІДПИСИ/

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: