22-ц/775/472/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції - Сараєв І.А.
Доповідач - Осипчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 16" квітня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Пономарьової О.М.,Супрун М.Ю.,

при секретарі: Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2015 року , -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила усунути перешкоди в здійсненні нею права користування і розпорядження своїм майном, а саме квартирою АДРЕСА_1 і визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що реєстрація відповідача - колишнього власника квартири порушує її право власника нерухомого майна.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування і розпорядження майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 23 березня 2015 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення, а позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги відповідач посилається на те, що суд не виконав вимоги ст.ст. 27,31 ЦПК України, позбавивши його права на захист своїх інтересів у суді. Судом не прийнято до уваги його заява від 28.01.2015 року про зайнятість його адвоката у іншому процесі і переносі розгляду справи. Судом не враховано, що позов є надуманим і містить припущення, що в подальшому при продажі квартири у позивачки можуть виникнути складності. В спірній квартирі він не проживає, комунальними послугами не користується і додаткові витрати у зв'язку з його реєстрацією в цій квартирі позивачка не несе. Залишаючи без задоволення заяву про перегляд заочного рішення суд не врахував той факт, що він з грудня 2014 року вже знятий з реєстрації по спірній квартирі. Також є недопустимим і взаємовиключним сам факт залишення позову без розгляду при наявності не скасованого заочного рішення суду.

В апеляційному суді ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_4 підтримали доводи скарги у повному обсязі.

Від представника позивачки ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника.

Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Судом першої інстанції визнано встановленим, що згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 16 листопада 2010 року шлюб між сторонами розірваний. Квартира АДРЕСА_1 згідно договору дарування, укладеного між сторонами, від 08 червня 2011 року належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.06.2011 року. Відповідач у вказаній квартирі не мешкає, особистих речей в квартирі не має, проте позивач оплачує його частину комунальних послуг, що шкодить її бюджету.

Задовольняючи позов суд керувався вимогами ст. 156 ЖК України, статей 319,391,405 ЦК України і виходив з того, що реєстрація відповідача у спірній квартирі за наявності у нього іншого постійного житла після відчуження квартири фактично свідчить про відсутність у нього права на проживання в даній квартирі. Реєстрація колишнього власника ОСОБА_6 при відсутності між сторонами договірних відносин щодо користування квартирою порушує права власника ОСОБА_1 та суперечить вимогам чинного законодавства.

Проте апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх без з'ясування фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 9 грудня 2014 року справа була призначена до розгляду на 18 грудня 2014 року, а в подальшому відкладався на 19 січня 2015 року та 28 січня 2015 року у зв'язку із хворобою судді та зайнятістю в іншому судовому процесі. 28 січня 2015 року на адресу Приморського районного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю його представника ОСОБА_4 в іншому судовому процесі, дата і час засідання якого було узгоджено раніше (а.с.36).

Ухваливши 28 січня 2015 року заочне рішення без присутності відповідача та його представника суд не з'ясував тієї обставини, що після отримання копії позовної заяви відповідач ОСОБА_2 12 грудня 2014 року знявся з реєстрації за спірною адресою і зареєструвався за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.49), і таким чином на час ухвалення рішення спір між сторонами був відсутній.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що на час ухвалення рішення у суду не було правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1, оскільки були відсутні будь-які перешкоди з боку відповідача у користуванні, розпорядженні позивачкою своєю власністю, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до п.п. 1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами доля скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Між тим апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, оскільки суд першої інстанції, залишивши без задоволення заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення від 28 січня 2015 року, задовольнив заяву сторони позивача про залишення позовної заяви без розгляду при наявності не скасованого судового рішення. Ухвала суду від 23 березня 2015 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням ( а.с.58-59) ніким із сторін не оскаржена.

Апеляційний суд вважає, що довід скарги про недопустимість факту залишення позову без розгляду при наявності не скасованого заочного рішення суду є обгрунтованим.

З огляду на наведене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення суду скасуванню.

Керуючись ст.ст.307,309,314,314 ЦПК України, апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2015 року скасувати.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: