АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в

складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про відшкодування шкоди, -

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія « Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 18 квітня 2014 року з автомобілем «Optima», державний номерний знак НОМЕР_2, та стягнути з відповідача на його користь 48 071,41 грн. страхового відшкодування, 2932,27 грн. піні та 241,01 -3% річних, а також судовий збір у сумі 512,46 грн. Позов мотивований тим, що 18 квітня 2014 року в м.Києві на проспекті Перемоги біля будинку 84, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль КІА «Optima», державний номерний знак НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, винним у вчиненні даної ДТП, як вказує позивач, є інший учасник дорожньо-транспортної пригоди, водій транспортного засобу Skoda Fabia, державний номер НОМЕР_1. Згідно умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів «Щасливе каско», що був укладеним між ним та відповідачем ПАТ « СК « Українська страхова група» 27.06.2013 року за № 28-0101- 13-00490, позивачем було повідомлено відповідача про настання страхового випадку та виконано всі обов'язки, покладені на нього законом. Проте, 05 червня 2014 року відповідачем було надано відмову про визнання даного випадку страховим та виплати страхового відшкодування, оскільки всупереч умовам договору транспортний засіб для огляду та фотографування не надавався, позивач вважає відмову незаконною та просить суд задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа: Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про відшкодування шкоди.

Унікальний номер справи: 760/17153/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4792/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лозинська М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Ставить питання про призначення судом апеляційної інстанції суб'єкта оціночної діяльності для визначення розміру збитків від ДТП, що сталася 18.04.2014 р.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги, що як підтвердження розміру заподіяної шкоди ним надано рахунок-фактуру ТОВ «Автосервіс Корея Моторс» від 23.04.2014 р.

Зазначає, що судом не надано йому для ознайомлення копію заперечення відповідача, чим було позбавлено права на участь у дослідженні доказів та матеріалів справи.

Посилається, що після ДТП ним було виконано всі дії, передбачені договором страхування, та надано до страхової компанії всі необхідні документи.

Зазначає, що на всі звернення позивача щодо необхідності оглянути представниками страховика пошкоджений автомобіль, він так і не був оглянутий страховими експертами (комісарами) страховика.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2014 року в м. Києві на проспекті Перемоги біля будинку 84 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль КІА «Optima», державний номер НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень, а саме заднього бамперу, задньої панелі, кришки багажнику, глушнику. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася із вини водія транспортного засобу Skoda Fabiа державний номер НОМЕР_1.

Також було встановлено судом першої інстанції, що цивільно-правова відповідальність позивача є застрахованою згідно із Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів від 27.06.2013 р. № 0101-13-00490, відповідно до якого предметом Договору є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечить чинному законодавству, пов'язаних з користуванням і розпорядженням транспортним засобом КІА «Optima», державний номер НОМЕР_2.

Винагодонабувачем згідно із укладеним Договором є Публічне акціонерне «Універсал Банк» із яким позивачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL 123060 від 25.07.2012 р. та Договір застави, відповідно до якого у заставу Банку переданий застрахований транспортний засіб «Optima», державний номерний знак НОМЕР_2.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вчасно, на протязі трьох днів після дорожньо-транспортної пригоди було подано заяву про настання страхового випадку разом з довідкою про пошкодження, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію посвідчення водія, копію паспорта страхувальника, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копію договору страхування та акт огляду транспортного засобу.

Однак, суд першої інстанції врахував, що підставами для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування є те, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18.04.2014 р., позивачем транспортний засіб не був наданий страховій компанії для огляду та фотографування, з огляду на що у страховика наявні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з порушенням страхувальником умов договору.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до пункту 5 статті 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2014 року позивачем отримано відмову страховою компанії з тих підстав, що страховик не несе зобов'язання за договором страхування, оскільки всупереч умовам договору страхування станом на 18 квітня 2014 року транспортний засіб для огляду та фотографування не надано.

Таким чином, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

2. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

3. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем в обґрунтування позовних вимог не надано належних та допустимих доказів надання застрахованого автомобіля страховій компанії для огляду та фіксації пошкоджень, отриманих ним у результаті дорожньо - транспортної пригоди, що сталася 18.04.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-13-00490 від 27.06.2013 р. пунктом 10.6 сторони (Страховик - ПАТ «СК «Українська страхова група» та Страхувальник - ОСОБА_1) встановили, що у разі настання події, яка у подальшому може бути визнана страховим випадком, Страхувальник зобов'язаний надати застрахований ТЗ для огляду Страховику та особі, яка визначатиме вартість відновлювального ремонту: представнику відповідної рекомендованої (погодженої) Страховиком СТО, якщо вартість відновлювального ремонту розраховується на підставі калькуляції СТО, або призначеному Страховиком експерту (оцінювачу), якщо вартість відновлювального ремонту розраховується на підставі акту авто товарознавчої експертизи (дослідження). (а.с. 8-17)

Таким чином, колегія суддів зазначає, що умовами договору №28-0101-13-00490 від 27.06.2013 р. встановлено обов'язок Страхувальника надавати застрахований ТЗ для огляду Страховику, а не право, як вважає апелянт ОСОБА_1, звертатися до Страховика з пропозиціями оглянути застрахований автомобіль, при цьому доказів таких звернень та відмови страхової компанії у проведенні огляду апелянтом також не надано.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано до суду першої інстанції належних та допустимих доказів, що фіксують факт обумовленого договором обов'язкового надання автомобіля Страховику у разі настання події, яка у подальшому може бути визнана страховим випадком, як не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Відносно доводів апеляційної скарги, що позивач на обґрунтування розміру шкоди надавав страховій компанії та суду рахунок-фактуру ТОВ «Автосервіс Корея Моторс» від 23.04.2014 р.,а судом першої інстанції вказані докази не враховано, колегія суддів зазначає, що згідно умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-13-00490 від 27.06.2013 р., вказаний розрахунок повинен бути проведений відповідною рекомендованою (погодженою) Страховиком СТО, якщо вартість відновлювального ремонту розраховується на підставі калькуляції СТО.

В матеріалах справи відсутні докази узгодження Страховиком проведення розрахунку вартості відновлювального ремонту ТОВ «Автосервіс Корея Моторс», що є порушенням Страхувальником умов договору.

Крім того, розглядаючи доводи апеляційної скарги відносно призначення судом суб'єкта оціночної діяльності для розрахунку вартості відновлювального ремонту, колегія суддів зазначає, що вказані питання обумовлені сторонами, Страхувальником та Страховиком, в договорі, оскільки призначення експерта (оцінювача) здійснюється Страховиком, якщо вартість відновлювального ремонту розраховується на підставі акту авто товарознавчої експертизи (дослідження).

Пунктом 13.1 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0101-13-00490 від 27.06.2013 р. встановлено, що виплата страхового відшкодування (страхова виплата) здійснюється Страховиком відповідно до умов цього Договору, Правил страхування та законодавства України, на підставі страхового акту та всіх необхідних і належним чином оформлених документів, зазначених в Розділі 11 частини 2 цього Договору.

Відповідно п. 13.2 Договору, Страховик протягом 5 (п'яти) робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку при умові надання Страхувальником застрахованого ТЗ для огляду здійснює огляд пошкодженого ТЗ та/або вживає заходів для проведення незалежної експертизи.

Розділом 11 Договору встановлено перелік документів, які необхідно надати Страховику у разі настання страхового випадку, серед яких калькуляція рекомендованої (або погодженої) Страховиком СТО із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартості, вартості деталей, що підлягають заміні, вартості витратних матеріалів.

Таким чином, обов'язковими умовами для виплати страхового відшкодування є надання Страхувальником застрахованого ТЗ для огляду та калькуляція рекомендованої (або погодженої) Страховиком СТО.

Як вбачається з матеріалів справи, Страхувальник не виконав свій обов'язок за договором страхування, тобто не надав об'єкт дослідження для огляду, відтак Страховик не мав підстав для призначення експертизи чи дослідження та цілком правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги також і відносно порушення судом першої інстанції норм процесуального права не надання позивачу для ознайомлення копії заперечення відповідача, чим було позбавлено права на участь у дослідженні доказів та матеріалів справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2014 р. ОСОБА_1 було видано довіреність на представництво його інтересів ОСОБА_5 (а.с. 65)

Також вбачається з матеріалів справи, а саме журналів судових засідань від 04.11.2014 р. (а.с. 66), від 22.01.2015 р. (а.с. 85-86), що ОСОБА_5 був присутнім у вказаних засіданнях, при цьому з заявою про ознайомлення з матеріалами справи ні позивач, ні його представник до суду не зверталися, докази відмови у дослідженні доказів чи матеріалів справи апелянтом не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, а тому це рішення підлягає скасуванню, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає, доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: