Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/3362/15 Головуючий у 1 інстанції: Ткачова С.М.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Кримської О.М.,

при секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

У позові зазначав, що відповідач по справі є його батьком. Він у теперішній час є студентом 2 курсу денного відділення Машинобудівного коледжу ДДМА м. Краматорська. Витрати по його утриманню на сьогоднішній день несе його мати, ОСОБА_5, але її доходу не вистачає для забезпечення їх родини всім необхідним. Матеріальної допомоги батько йму не надає, хоча і має таку можливість, іншим особам він не сплачує аліменти.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку і до закінчення ним навчання.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на його утримання аліменти у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) щомісяця починаючи з 17.12.2014 року по 30.06.2017 року включно, тобто до закінчення навчання позивачем.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід державного бюджету м. Краматорська судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог, оскільки він являється інвалідом другої групи та не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в справі рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судових повісток про виклик, не з'явилися. Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 районний суд зазначив, що відповідач ОСОБА_3 являється інвалідом другої групи та частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши на утримання повнолітнього сина аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку щомісяця, не дослідивши чи має відповідач можливість надавати допомогу повнолітній дитині.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Суд першої інстанції наведені положення закону не врахував, не звернув уваги на те, що відповідач є непрацездатним - інвалідом, отримує пенсію по інвалідності як інвалід 2 групи, а розмір цієї пенсії є незначним - складає 1049 грн. і граничить з прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2015 року в розмірі 949 грн. відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Позивачем не доведено, що відповідач має інші доходи, які дозволяли б йому сплачувати аліменти на повнолітню дитину у розмірі 1/8 частини його пенсії.

Відповідно до довідки лікаря ОСОБА_3 страждає епілепсією з частими загально судорожними приступами до 2-3 разів на тиждень і приступами по типу petit mal практично щоденно, епілептична енцефалопатія, приймає курс лікування у невропатолога (а.с.53). Також відповідач надав копію рахунку на ліки вартістю 1473,50 грн.(а.с.52).

Крім того, відповідач проживає з матір'ю, яка є непрацездатною особою, являється інвалідом 1 групи, потребує сторонньої допомоги, на них нараховується оплата за комунальні послуги. Обов'язки повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків передбачені ст. 202 СК України.

До того ж, суд не врахував, що позивач ОСОБА_4 витрати на навчання не несе, оскільки навчається на бюджетній основі. Відповідно до довідки Машинобудівного коледжу №300 від 11.12.2014 року стипендія йому не призначена через низький рейтинг, тобто він не прикладає зусиль та не прагне добре навчатися та отримувати стипендію (а.с.13). Посилання позивача на необхідність коштів на користування інтернетом та на утримання будинку бабусі не є підставою для задоволення його вимог.

Виходячи із засад справедливості і розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, з урахуванням фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_3 не має реальної можливості надавати утримання дорослому сину, який продовжує навчання.

За таких обставин, оскільки відповідач обґрунтовано не має можливості надавати утримання повнолітній дитині, оскаржуване рішення у відповідності зі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2015 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: