АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 661/3224/14-ц Головуючий в І інстанції Ведяшкіна Ю.В.
Провадження №22-ц/791/2138/15 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 23 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Ігнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Стародубця М.П.
При секретарі:Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним та припинення поруки,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулося до суду з вище зазначеним позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що 18.06.2008 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №700007542, за умовами якого йому надано кредит у розмірі 16846,38 доларів США з номінальною процентною ставкою 14,99 % річних, з урахуванням внесення змін і доповнень до договору, строком до 19.06.2020 р. Кредит надано для оплати вартості автомобіля за договором купівлі - продажу транспортного засобу SKODA FABIA COMBI, 2008 року випуску, укладеного між покупцем - позичальником ОСОБА_6 та продавцем ПП Елвіс. Відповідно до умов кредитного договору банк надав кредит у безготівковій формі у сумі 16846,38 доларів США шляхом перерахування вказаної суми на поточний рахунок, відкритий у Банку.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту 18.06.2008 року з ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

В зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань позичальником банк просив станом на 19 травня 2014 року стягнути з ОСОБА_5. заборгованість 160746,99 грн., а саме за кредитом 147012,12 грн., по відсотках 8313,76 грн. та пеня 5421,11 грн.

ОСОБА_5 звернулась із зустрічним позовом до ПАБ «Альфа Банк» про визнання кредитного договору недійсним та припинення поруки, посилаючись на те, що при підписанні договору поруки вона поручилась за виконання зобов'язань чоловіком ОСОБА_6, при цьому не ознайомлювалась із змістом Основного договору, згідно якого придбаний за спільні кошти подружжя автомобіль був переданий в заставу без її згоди всупереч ч. 2-3 ст. 65 Сімейного Кодексу України.

Вважає, що умови кредитного договору порушують її права як споживача кредиту, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач не повідомив про те, що валютні ризики несе споживач. Крім того, умови кредитного договору є несправедливими, оскільки передбачають повернення кредиту у доларах США без врахування ризику знецінення національної валюти. До того ж у договорі передбачено право відповідача без згоди позичальника відступити право вимоги на користь третьої особи, що у відповідності до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» дає йому право за своїм вибором вимагати визнання в цілому договору недійсним. У зв'язку з цим просив визнати кредитний договір №700007542 від 18.06.2008 р. недійсним.

Окрім того, банком підвищено процентну ставку за користування кредитом, чим збільшено відповідальність боржника без згоди поручителя на таке збільшення, в зв'язку з чим просила вважати поруку припиненою.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 грудня 2014 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним та припинення поруки,- задоволена частково. Визнано договір поруки №700007542 від 18 червня 2008 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Альфа-банк» та ОСОБА_5 - припиненим. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи, невідповідності висновків суду обставинами справи просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, тобто в частині відмови у задоволенні позовних вимог про недійсність договору кредиту, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення ст.65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя. При оспорені договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК України, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом 18 червня 2008 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №700007542, а 26.01.2009 р. Договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору, за умовами яких Банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 16 846,38 доларів США з кінцевим терміном повернення до 19 червня 2020 року зі сплатою номінальної процентної ставки 14,99 % річних з цільовим призначенням на придбання позичальником транспортного засобу SKODA FABIA COMBI, 2008 р.випуску, д.н. ВТ 3946АК, згідно з договором купівлі - продажу, укладеним між ОСОБА_6 та ПП «Елвіс» №14/08D від 12.06.2008 року. (а.с.5-9, 73).

У забезпечення виконання умов кредитного договору від 18.06.2008 року зазначений вище автомобіль був переданий ОСОБА_6 в заставу банку, згідно п.2.11 кредитного договору.

Окрім того, на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за договором кредиту, 18.06.2008 року з дружиною боржника - ОСОБА_5 укладено договір поруки, згідно якого поручитель поручається за виконання позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до п. 6.4 якого у разі збільшення обсягу відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором поруки діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.

Згідно п. 6.1 договору поруки поручитель підтвердив, що ознайомлений з умовами Основного договору та обов'язками боржника за ним (а.с.10).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що поручитель ОСОБА_5 була обізнана про умови Основного договору кредиту, яким в тому числі передбачено передачу придбаного автомобіля в заставу банку. Поручитель дала згоду нести солідарну відповідальність за зобов'язаннями позичальника ОСОБА_6 за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що подружжя ОСОБА_6 діяло сумісно, будучи обізнаними про дії кожного з подружжя. ОСОБА_5, ознайомившись з договором кредиту погодилась з його умовами, в тому числі щодо передачі придбаного за кредитні кошти автомобіля у заставу банку і поручилася за виконання боржником обов'язків, що виникли з Основного договору або можуть виникнути в майбутньому.

Судом встановлено і зазначені обставини в процесі розгляду справи не спростовані, що договір про надання кредиту укладений сторонами з дотриманням вимог закону щодо його форми (ст. 207 ЦК) і за своїм змістом не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги доводи ОСОБА_5 про те, що банком не надана інформація про можливі валютні ризики, як це передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, а також умовами укладеного сторонами кредитного договору, оскільки є юридично неспроможними і такими, що не мають правового значення для вирішення даної справи. Згідно вимог ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», надання споживачеві недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, що спричинило певні наслідки, може бути підставою для розірвання договору, а не для визнання його недійсним.

В частині посилань ОСОБА_5 на те, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки передбачають повернення кредиту у доларах США без врахування ризику знецінення національної валюти, правильно відхилені судом першої інстанції з огляду на таке. Чинним законодавством України, зокрема, Законом України « Про національний банк України, Декретом Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, затвердженими постановою Правління НБУ України № 496 від 12.11.2003 року не закріплена стабільність курсу гривні до іноземних валют. Отже, при укладені кредитного договору споживачі банківських послуг також були обізнані, що курс національної валюти України до іноземної валюти не є незмінним, відтак могли передбачити зміну цього курсу та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором. На момент укладення оспорюваного договору позичальник ОСОБА_6 та його поручитель ОСОБА_5 погодилися з усіма його умовами, в тому числі щодо валюти кредитування та валюти виконання зобов'язання, що підтверджується їх підписами на кредитному договорі та договорі поруки, погодившись нести ризик зміни курсу української гривні до іноземної валюти і відповідальності за таким договором.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності, по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

В порушення ст. 10, 60 ЦПК України, ОСОБА_5 не надала суду доказів, які б свідчили про наявність обставин, з якими законодавець пов'язує виникнення істотного дисбалансу договірних відносин між сторонами та інших підстав для визнання договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 щодо визнання недійсним кредитного договору, оскільки до такого висновку суд дійшов повно з'ясувавши обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права.

Посилання апелянта ОСОБА_5 про необізнаність з умовами кредитування та передачею майна в заставу спростовується змістом укладеного з нею договору поруки. Враховуючи, що підписавши кредитний договір, позичальник повністю погодився з його умовами, поручитель ОСОБА_5 в договорі поруки підтвердила про ознайомлення із змістом основного кредитно-заставного договору та погодилась із його умовами, колегія суддів вважає безпідставними посилання останньої на передачу придбаного автомобіля у заставу без її згоди.

ОСОБА_5 не доведено належними та допустимими доказами, що її згода з умовами Основного договору не стосувалась викладених в цьому договорі умов щодо передачі майна в заставу.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та зводяться лише до переоцінки доказів по справі і непогодженням з їх оцінкою судом, тоді як колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, і встановивши обставини по справі у відповідності до норм права, яким регулюються виниклі між сторонами правовідносини дійшов правильного висновку про відмову у задоволені позову в оскарженій частині.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновки суду першої інстанції не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення в межах доводів апеляційної скарги та меж оскарження, законне та обґрунтоване і має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5,- відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 грудня 2014 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: