Справа № 444/2722/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/783/2661/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Чемерис Галини Ярославівни на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Чемерис Галина Ярославівна про визнання правочину недійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а :

06 листопада 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом про визнання правочину недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, покликаючись на те, що 24 липня 2014 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_6, являвся позивачу дядьком. Вони перебували з ним у дуже хороших родинних відносинах, приятелювали, допомагали один одному у скрутному становищі. Тривалий час дядько проживав у Росії, але життя закордоном у нього не склалося і він у дуже пригніченому стані повернувся в Україну. Сторони договору домовилися, що ОСОБА_6 буде проживати в місті Жовква у належній позивачу квартирі. Позивач подарував дядьку ОСОБА_6 належну йому квартиру, оскільки проживав у квартирі доньки. У позивача змінилися обставини і у квартирі доньки він проживати більше не має можливості. ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача дядько помер і відповідачка ОСОБА_5 як сестра його дядька має право на спадщину за законом. ОСОБА_5 на спадщину після смерті ОСОБА_6 не претендує. Однак і позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном. Розірвати такий договір він не має можливості, оскільки іншої сторони не має, тому був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року позов задоволено, вирішено: визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 24.07.2014 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 1142; визнати право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Чемерис Галиною Ярославівною, яка покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити. Вказує, що суд першої інстанції визнав, що позов підлягає задоволенню на підставі ст. 233 ЦК України: договір дарування укладено під впливом тяжкої для сторони обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона скористалася, однак позивач не наводить тяжкої обставини і позивач, укладаючи договір дарування квартири, розумів і усвідомлював про безоплатність такого договору. Сторонам було роз'яснено зміст ст.ст. 717-728 ЦК України. приватним нотаріусом було встановлено, що сторони бажали реального настання наслідків договору дарування. Вищевказаний договір укладався ними свідомо та добровільно і був спрямований саме на настання наслідку дарування. Судом не перевірено з яких підстав ОСОБА_5 є відповідачем у даній справі, а також судом не перевірено наявність заповіту після смерті ОСОБА_7

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

У відповідності до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним, незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 Цього Кодексу, Сторона, яка скористалася такою обставиною, зобов"язана відшкодувати другій стороні збитки і матеріальну шкоду, що завдані у зв"язку з вчиненням цього правочину.

У відповідності до роз"яснень, наведених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК , якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім"ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Жодних доказів в підтвердження укладення позивачем договору дарування квартири під впливом тяжких для позивача обставин, останнім не надано. Навпаки, посилання позивача на те, що його дядько-ОСОБА_6, який в в пригніченому стані повернувся в Україну, і з яким вони домовилися, що ОСОБА_6 буде проживати у квартирі позивача, і ОСОБА_6хотів зробити значні покращення в квартирі належній позивачеві та попросив у позивача на це дозволу, і він (позивач) , проживаючи у квартирі доньки, подарував квартиру дядькові для надання тому більше впевненості у житті, а оскільки інших спадкоємців у дядька не має, то в майбутньому дана квартира мала б залишитися за позивачем, свідчили про те, що ніяких тяжких для позивача обставин під впливом яких позивач вчинив договір дарування квартири ( право власності на яку позивач набув на підставі договору дарування від 12.04.2013 року), в дійсності не існувало, а отже , у зв"язку з відсутністю цих тяжких для позивача обставин, друга сторона договору - обдарований не міг скористатися тими неіснуючими тяжкими обставинами.

Згідно матеріалів справи, з позовом до суду позивач звернувся до збігу шестимісячного строку для прийняття спадщини спадкоємцями ОСОБА_6. У позовній заяві позивач стверджував, що інших спадкоємців крім нього у ОСОБА_6 не має, тому спірна квартира в майбутньому мала б залишитися за ним. Однак, будь-яких доказів, в підтвердження тієї обставини, що позивач є спадкоємцем ОСОБА_6 або , що у відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України позивачем подано заяву про прийняття спадщини, останнім не було надано, як не було надано ним доказів відсутності умов для оформлення спадкових прав на спірну квартиру в нотаріальному порядку.

При розгляді цієї справи, суд першої інстанції повинен був перевірити наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину та до яких міг бути пред"явлений даний позов, і лише по збігу шести місяців після відкриття спадщини розглядати даний спір. Оскільки, на запит апеляційного суду листом від 25 березня 2015 року № 485/0116 Жовківська державна нотаріальна контора повідомила , що після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкова справа не заведена , в підтвердження чого надала інформаційну довідку № 39909761 від 18.03.2015 року зі Спадкового реєстру, то вищенаведене свідчить про те, що ніхто із спадкоємців ОСОБА_6, в тому числі і відповідач ОСОБА_5, не звертався до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, є підстави вбачати, що ОСОБА_5, яка у встановлені законом строки не зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину, у цій справі по позовних вимогах про визнання недійсним договору дарування, є неналежним відповідачем.

Необхідно зазначити також , що у відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності. Колегія суддів вважає, що так як позивач, не є власником спірної квартири, то у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог, і в частині визнання за позивачем права власності на спірну квартиру.

У відповідності до ч. 3 ст. 303 ЦПК України , апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими , якщо застосовано закон, який не підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення , якщо ці порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у справі не було доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а саме:

не було доведено вчинення позивачем договору дарування під впливом тяжкої обставини, внаслідок чого висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання договору дарування квартири недійсним не відповідають обставинам справи;

а також за відсутності на те правових підстав було задоволено позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру і тим самим було застосовано закон, який не підлягав застосуванню .

Крім цього, розглянувши позов, пред"явлений до неналежного відповідача і задовольнивши його, суд першої інстанції порушив норми процесуального права і це порушення також призвело до неправильного вирішення справи, що у відповідності до п. п. 2, 3, 4, ч. 1 , ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування оскарженого рішення і ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотаріуса Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Чемерис Галини Ярославівни задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 05 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Чемерис Галина Ярославівна про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 24 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Чемерис Г.Я. та зареєстрованого в реєстрі за № 1142 від 24 липня 2014 року недійсним і визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Тропак О.В.

Судді: Приколота Т.І.

Федоришин А.В.