Справа № 308/1580/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина М. М.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Павліченка С. В.,

при секретарі: Чейпеш С. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Позов мотивовано тим, що 21.04. 2013 року близько 16 год. 15 хв. на вул. П.Карпатського в с. Минай Ужгородського району Закарпатської області водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки "Фольксваген Т4", в порушення вимог п.12.1 ПДР України, не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого допустив зіткнення з його автомобілем марки "Форд Фокус" д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідача ОСОБА_3 визнано винним на підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду від 10 червня 2013 року.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахованою в ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", після факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди позивачем було подано заяву про отримання страхового відшкодування та надано вичерпний пакет необхідних документів.

14.10.2013 року страховиком було прийнято рішення про часткове забезпечення страхового відшкодування та виплати йому грошової суми у розмірі 6 333,00 грн.

21 жовтня 2013 року у відділенні №1 АТ "Райффайзен Банк Аваль" за перерахунком ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" позивачеві фактично були виплачені грошові кошти на відшкодування заподіяної шкоди у сумі: 6 282,00 гривень.

У зв'язку з тим, що вся задня частина транспортного засобу ОСОБА_2 була значно пошкодженою, а саме: деформовані задній бампер, задня панель, кришка багажника, обидва задніх крила, лонжерони та арки задніх коліс, дно багажного відсіку, розбиті задні ліхтарі, а також відбулися геометричні перекоси і зміщення даху та інших частин кузова транспортного засобу, то перерахованої страховиком грошової суми явно не вистачало для відновлювального ремонту.

З метою з'ясування причин недоплати страхового забезпечення, ОСОБА_2 звернувся в регіональний офіс ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" м. Ужгород, вул. Минайська,30/2, однак жодного разу предметної і зрозумілої відповіді та будь-яких документів в підтвердження об'єктивності прийнятого страховиком рішення він не отримав.

Позивач з метою встановлення ринкової вартості відновлюваного ремонту його пошкодженого автомобіля і встановлення фактичного розміру заподіяної йому матеріальної шкоди внаслідок ДТП звернувся до оцінювача.

Експертним висновком встановлено, що ринкова вартість автомобіля позивача на час скоєння ДТП становила 57 946, 00 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ та коефіцієнту зносу склала 34004.83 гривень , яка і є фактичною вартістю відновлюваного ремонту та розміром його майнової шкоди.

Відповідач ОСОБА_3 не вжив ніяких заходів до її відшкодування, а страховик ПрАТ "СК "ПЗУ Україна", яка за законом повинна була забезпечити відповідне страхове відшкодування, здійснила тільки часткову грошову виплату.

Вказані норми відповідальності страховика регулюються ст.ст. 3, 15, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду , яка полягає у нервовому стресі, надмірних хвилюваннях і душевних стражданнях в момент відбування ДТП.

Позивач моральну шкоду оцінює в розмірі 1600 грн.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст. 3, 11,16, 22, 23, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, просив стягнути з ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на його користь грошову суму не виплаченої різниці страхового забезпечення в розмірі 27 671,83 грн. та 450 грн. витрачених на проведення товарознавчої експертизи, визначення матеріального збитку по причині пошкодження в ДТП транспортного засобу.

Стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову суму в розмірі 1600 грн., як компенсацію за заподіяну моральну шкоду.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 та ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_2 4280 гривень витрат на юридично-правову допомогу.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2014 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто із відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 000 грн. моральної шкоди, 500 грн. витрат на правову допомогу та 243 грн. 60 коп. судового збору.

У решті позову - відмовлено

У позові ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - відмовлено..

З даним рішення позивач ОСОБА_2 не погодився і оскаржив його у апеляційному порядку, посилаючись на незаконність рішення суду із-за порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку не оскаржив.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі.

Судова колегія вважає, що, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, може розглянути справу за відсутністю відповідачів, оскільки вони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, по справі які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Задовольняючи позов частково місцевий суд виходив із того, що відповідачем по справі ПраТ „ СК „ПЗУ Україна", відповідно до договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності, та на підставі виготовленого на їхнє замовлення звіту про оцінку пошкодженого автомобіля потерпілого за №57/1 від 14 жовтня 2013 року, позивачеві було проведено виплату страхового відшкодування матеріальної шкоди у сумі 6.333.00 гривень.

Також місцевий суд відмовив у частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у сумі 27.671.83 гривень, як невиплаченої різниці страхового забезпечення, з підстав того, що звіт про оцінку пошкодженого автомобіля, проведений на замовлення позивача, не є достатнім доказом для задоволення позову у зазначеній частині.

Також визнано доведеним факт заподіяння відповідачем ОСОБА_3 позивачу моральної шкоди внаслідок вчинення ним ДТП та пошкодження автомобіля позивача у сумі 1000 гривень.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення маральної шкоди, оскільки місцевий суд у цій частині позовних вимог повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Проте судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог позивача ОСОБА_2 до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, оскільки у цій частині позову місцевий суд допустив порушення норм процесуального та матеріального права, а тому у вказаній частині рішення місцевого суду підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відносини в сфері обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Цивільний кодекс України та Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих.

Тому правовідносини, що склалися між сторонами мають регулюватися не загальними положеннями про відшкодування шкоди (делікт), а відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", норми якого мають пріоритет в застосуванні перед іншими актами цивільного законодавства (ч. 2.1 ст. 2 Закону).

Як зазначено в п. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана, зокрема, майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень ст. ст. 979 та 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначену у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

З матеріалів справи вбачається, що 21.04.2013 автомобіль марки "Фольксваген Т4" під керуванням водія ОСОБА_3, з його вини, допустив зіткнення з автомобілем марки "Форд Фокус", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2

Згідно із постановою Ужгородського міськрайонного суду від 10.06.2013 ОСОБА_3 визнано винним у тому, що він 21.04.2013, близько 16 год. 15 хв., перебуваючи на вул. П.Карпатського в с. Минай Ужгородського району, Закарпатської області, керуючи автомобілем марки "Фольксваген Т4", в порушення вимог п.12.1 ПДР України, не вибрав безпечну швидкість руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки "Форд Фокус", д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу, була застрахована Умовами договору. При цьому, Умови договору передбачали встановлення ліміту стосовно відповідальності страховика за заподіяну майну шкоду в розмірі 50000 грн. та франшизу в розмірі 500 грн., яку компанія не відшкодовує.

Внаслідок вказаної автопригоди автомобіль ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень.

23.04.2013 позивач звернувся до ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" із заявою про настання страхового випадку.

14 жовтня 2013 року страховиком визнано даний випадок страховим і на підставі експертної оцінки автомобіля "Форд фокус", д.н.з. НОМЕР_1, яка була виготовлена на його замовлення, страховиком проведено виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 6 333 грн.

Позивач у суді першої інстанції не погодився із розміром експертної оцінки вартості страхового відшкодування страховика. У зв'язку з цим, він також, замовив проведення експертної оцінку вартості відновлювального ремонту, згідно з експертним висновком якої від 10 грудня 2013 року, сума відшкодування складає 34.004.83 гривень.

Таким чином у суді першої інстанції позивачем оспорюється оцінка вартості відновлювального ремонту, яка проведена страховиком та розмір страхового відшкодування.

Позивач вважає, що страховик повинен сплати страхове відшкодування відновлювального ремонту його автомобіля у сумі 34.004.83 гривень, яка забезпечена максимальним страховим лімітом в сумі 50 000 тис. гривень, а тому із урахуванням раніше сплаченого страхового відшкодування страховиком у сумі 6 333 гривень до сплати підлягає різниця у сумі 27.671.83 гривень.

Суд першої інстанції відмовив у стягненні зі страховика на користь позивача різниці страхового відшкодування у зазначеній сумі, посилаючись як на підставу такого рішення на те, що доданий до справи звіт від 10 грудня 2013 про оцінку вартості відновлювального ремонту , яка складає суму 34.004.83 гривень, проведений на замовлення позивача, є не достатнім обґрунтованим доказом для страхового відшкодування.

У відповідності до висновку експерта за результатами проведеної товарознавчої експертизи від 25 лютого 2015 року №23/49, вартість відновлювального ремонту із врахуванням зносу, тобто вартість матеріального збитку автомобіля позивача, складає 33.822.06 гривень ( а. с.188-201).

Перевіривши акт огляду транспортного засобу автомобіля позивача від 21 квітня 2013 року та звіт оцінки автомобіля від 14 вересня 2013 року, який виготовлений на замовлення страховика та на підставі якого було складено страховий акт від 14 жовтня 2013 року, а також визначено страхове відшкодування у розмірі 6.333 гривень та дослідивши висновок експерта від 25 лютого 2015 року, судова колегія приходить до наступного висновку. Звіт про оцінку автомобіля позивача, виготовлений на замовлення страховика, є неповним і підлягає відхиленню оскільки в ньому не взято до уваги наявність таких ушкоджень автомобіля позивача, як: деформованість задньої частини автомобіля, а саме: задній бампера, задньої панелі, кришки багажника, двох задніх крил, лонжеронів та арки задніх коліс, дна багажника, геометричні перекоси і зміщення даху та інших частин кузова транспортного засобу.

Отже, висновок експерта від 25 лютого 2015 року слід вважати повним та обґрунтованим, тому що саме у цьому висновку найбільш повно враховані зазначені вище ушкодження автомобіля позивача та визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, яка складає сумі 33.822.06 гривень.

У частині 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю чи майну третьої особи.

Також судова колегія констатує порушення страховиком строків виплати страхового відшкодування, закріплених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умовами страхового полісу, які передбачають місячний строк для відшкодування страховою компанією шкоди позивачу з дня отримання визначених Законом документів.

Страховик у порушення вищезазначених вимог здійснив страхове відшкодування і лише в 21 жовтня 2013 року перерахувавши позивачеві 6.333.00 гривень.

Оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля ОСОБА_2 становить 34.004.83 і є меншою від, встановленого Полісом, ліміту відповідальності, обов'язок відшкодувати шкоду позивачу лежить повністю на страховій компанії, а тому вона повинна відшкодувати різницю недоплаченого страхового відшкодування у сумі 27671.83 гривень.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені обставини, чим допустив порушення норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, судова колегія вважає, що на підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2014 року - підлягає скасуванню у частині вирішення позовних вимог позивача ОСОБА_2 до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"" про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки та у цій частині позову ухвалює нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2.

Судова колегія вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити, оскільки такі витрати не підтверджені належними доказами.

У решті заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 вересня 2014 року - скасувати у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"" про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, та у цій частині позову ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_2 27 671, 83 гривень страхового відшкодування та 450 гривень витрат за проведення експертизи.

У решті заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: