Справа № 157/128/15-ц
Провадження №2/157/65/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2015 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря - Фесь Т.І.,

позивачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки - ОСОБА_3, про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, в якому зазначає, що відповідач ОСОБА_2, з яким вона 23 січня 1996 року зареєструвала шлюб, виїхав на заробітки у березні 1986 року у район Півночі колишнього Радянського Союзу і з 08 квітня 1986 року по 08 листопада 2013 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, тобто за постійним місцем проживання. З 05 грудня 2013 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, де він постійно проживає по даний час. Вважає, що ОСОБА_2, постійно проживаючи у м. Мурманськ на час прийняття Росією відповідного закону про громадянство, автоматично набув громадянство Росії. 22 листопада 1996 року їй Камінь-Каширським хлібзаводом, де вона постійно працювала, було передано безоплатно у приватну власність одну квартиру у будинку по АДРЕСА_6. У заяві на приватизацію вона зазначила тільки свого сина ОСОБА_4, оскільки відповідач не мав права на приватизацію, але керівництво хлібзаводу чомусь включило у свідоцтво про право власності на квартиру відповідача. У зв'язку з наведеним, просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 22 листопада 1996 року, зареєстроване у реєстрову книгу Волинського обласного бюро технічної інвентаризації за № 1363, у частині права власності на квартиру відповідача ОСОБА_2

Ухвалою суду від 25 лютого 2015 року до участі у справі залучено ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідача помилково під час приватизації було включено у свідоцтво про право власності на житло, і просила визнати це свідоцтво недійсним у частині права власності відповідача на АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву про визнання позову і розгляд справи у його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачки, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 22 листопада 1996 року, квартира АДРЕСА_6, загальною площею 41 кв.м. приватизована на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і належить на праві власності ОСОБА_5 та членам її сім'ї ОСОБА_2 та сину ОСОБА_4 Житлова площа квартири - 37,4 кв.м., що стверджується технічним паспортом на квартиру, складеним 3 грудня 1996 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України. До об'єктів приватизації належать, зокрема, квартири багатоквартирних будинків, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 5 зазначеного Закону передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; до членів сім'ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло. Право на приватизацію квартир державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України N 15-рп/2010 від 10.06.2010 р. для приватизації державного житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім'ї безоплатно передано з державного житлового фонду загальну площу квартири (будинку) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Так само житловий чек є використаним у повному обсязі один раз, якщо його залишок після безоплатної приватизації житла, площа якого менша санітарної норми, використано для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду або весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Таким чином, тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого пунктом 5 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

У відповідності до ч. 2 статті 8 вказаного Закону та пункту 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 серпня 1994 року № 72, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну та у спільну власність лише з письмової згоди всіх повнолітніх членів сім'ї, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Як вбачається з довідки № 122- від 28.10.2014 р. Державної обласної бюджетної установи "Багатофункціональний центр надання державних та муніципальних послуг Мурманської області" Відділення по Октябрському адміністративному округу, ОСОБА_2 був зареєстрований по місцю проживання (постійно) з 08.04.1986 року по 08.11.2013 року у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3, знятий з реєстрації 08.11.2013 року, а згідно з довідкою № 122- від 28.10.2014 року, відповідач зареєстрований по місцю проживання (постійно) з 05.12.2013 року по даний час у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_4.

Наведене, на думку суду, свідчить про те, що відповідач не мав права на приватизацію вказаної квартири.

За таких обставин та беручи до уваги те, що відповідач позов визнав і таке визнання ним позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

За згодою позивачки суд не стягує з відповідача на її користь понесені судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 10, 11, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати свідоцтво про право власності на житло, видане 22 листопада 1996 року, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_6 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 та членам її сім'ї ОСОБА_2 і сину ОСОБА_4, недійсним у частині належності на праві приватної власності квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області через Камінь-Каширський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О. В. Антонюк