У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа - Головне Управління Державної казначейської служби України в Харківській області, про стягнення заборгованості за пенсійним забезпеченням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути на його користь з Головного Управління Пенсійного Фонду України в Харківській області заборгованість по виплаті пенсії з 15 березня 2011 року по 30 грудня 2013 року в розмірі 84 899 грн 90 коп.

В обґрунтування позову зазначав, що постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 4 лютого 2013 року визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо включення в розрахунок суми пенсії ОСОБА_4 додаткових видів грошового забезпечення, премії в середньому розмірі за останні 24 місяці служби перед звільненням та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_4 суму пенсії у розмірі грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальне звання, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення надбавки, доплати, підвищення та премії в розмірах, встановлених законодавством відповідно до вимог ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції від 4 квітня 2006 року. На виконання зазначеної постанови суду відповідач здійснив розрахунок та доплату пенсії за період з 15 березня 2011 року по 30 грудня 2013 року, відповідно до якого загальна сума доплати за зазначений період складає 84 899 грн 90 коп., що підтверджено відповідними листами Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, направленими на адресу Відділу примусового виконання державної виконавчої служби головного управління юстиції в Харківській області. Проте виплачувати вищезазначену заборгованість відповідач відмовляється, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_4 заборгованість по виплаті пенсії з 15 березня 2011 року по 30 грудня 2013 року в розмірі 84 899 грн. 90 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що на даний час триває виконання судового рішення про стягнення на користь ОСОБА_4 суми пенсії у розмірі грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальне звання, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення надбавки, доплати, підвищення та премії у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у сумі 84 899 грн 90 коп., яка не є матеріальною шкодою, а тому відсутні підстави для повторного стягнення з відповідача зазначених сум.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко