У Х В А Л А

Іменем України

30 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 28 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Тячівської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Тячівської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

Рішенням Тячівського районного суду від 28 листопада 2014 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Позивачка не погодилася з цим рішенням, порушила питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні представник апелянтки скаргу з наведених підстав підтримав.

Представник третьої особи вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою та її представником належними та допустимими доказами не доведено тих обставин, на які вони посилалися.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень апелянтки про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги її докази про те, що згідно запису в її паспорті, а також Свідоцтва про одруження від 3 січня 1963 року вона одружилася з ОСОБА_3, ні з ким більше шлюбів не укладала.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 серпня 2006 року, виданого Тячівською державною нотаріальною конторою у спадковій справі № 489/2006 року та зареєстрованого за № 2-1884, державний нотаріус Тячівської нотаріальної контори посвідчив, що на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем 1/4 частини майна громадянина ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, є його дружина ОСОБА_1, яка є позивачкою по справі.

Спадкове майно, на яке у вказаній частині видано це свідоцтво про право на спадщину за законом складається з 1/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами за АДРЕСА_1, належного ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого виконкомом Солотвинської селищної ради народних депутатів за реєстром № 389 від 18 грудня 1989 року, зареєстрованого в райдержтехінвентарбюро за реєстровим № 1331 в реєстраційній книзі № 08(а.с.13).

Згідно договору купівлі продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 01.10.2012 року, зазначене успадковане нерухоме майно позивачка ОСОБА_1 подарувала третій особі по справі ОСОБА_2( а.с.43-46).

Відповідно до даних свідоцтва про одруження НОМЕР_1, 3 січня 1963 року у виконкомі сільської ради с. Коб. Поляна Рахівського району зареєстровано шлюб між ОСОБА_3, 1928 року народження і ОСОБА_1, 1931 року народження, і після реєстрації шлюбу обом присвоєно прізвище ОСОБА_1( а.с.4).

Згідно до даних будинкової книги в будинку значилися зареєстрованими ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4( а.с.33).

Відповідно до довідки Солотвинської селищної ради від 13.03.2014 року за № 575 та акту від 12.03.2014 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 як записано в паспорті його дружини ОСОБА_1 одна і та ж особа( а.с. 57, 58).

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не ґрунтуються на вимогах закону.

Зокрема, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з письмовою заявою до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом особисто, отримала спадкове майно, яке подарувала ОСОБА_2, що свідчить про її свідомі дії та спростовують доводи апеляційної скарги.

Тому колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тячівської районного суду від 28 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :