Номер провадження 2/754/934/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16.04.2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі Базік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся з вищезазначеним позовом (з урахуванням зменшених позовних вимог) до відповідача, в якому просив звільнити рухоме майно з під арешту, а саме: транспортний засіб марки "Audi A6", 2000року випуску, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30.07.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №K3R4AE15006485, згідно з яким позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 8400,00дол США. В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 30.07.2007 року укладено договір застави автотранспорту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в заставу позивачу автомобіль марки "Audi A6", 2000року випуску, тип ТЗ: Легковий седан, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідно до умов договору, у разі не повернення суми кредиту в повному обсязі, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави для задоволення вимог у повному обсязі.

Вважає, що жодний документ, постанова або ж рішення суду не можуть порушувати прав інших осіб. Враховуючи першочерговість права на погашення заборгованості, посилається на те, що Банк має перед іншими переважне право на задоволення вимог із заставленого рухомого майна. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" позовні вимоги (з урахуванням зменшених позовних вимог) підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві в судовому засіданні не заперечував проти звільнення майна з-під арешту.

Представник третьої особи - ТОВ "АЛЛО" в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

ОСОБА_1 в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ст. 575 ЦК України закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третьої особі. Правила про окремі види застав встановлюється законом.

Статею 589 ЦК України та ст. 19 Закону України "Про заставу" закріплено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойкою), необхідні витрати за утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Судом встановлено, що 30.07.2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №K3R4AE15006485.

Відповідно до умов кредитного договору, Банк надав позичальнику кредитні кошти готівкою через касу на строк з 30.07.2007 року по 30.07.2012 року включно, у вигляді встановлюваної кредитної лінії 25945,31доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, та у розмірі 8400,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку передбачених договором, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму кредиту, щомісячно в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

В забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором 30.07.2007 року укладено договір застави автотранспорту, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в заставу позивачу автомобіль марки "Audi A6", 2000року випуску, тип ТЗ: Легковий седан, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Встановлено, що на момент розгляду справи заборгованість по кредитному договору не погашена.

Відповідно до умов договору, у разі не повернення суми кредиту в повному обсязі, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави для задоволення вимог у повному обсязі.

Судом встановлено, що Постановою Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ВП № 12182939 від 02.04.2009року та Постановою ВП №40951626 від 29.08.2014р. накладено арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_1, з яких вбачається, що стягувачем є ТОВ "АЛЛО".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (який діяв на час розгляду справи) примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ст. 60 вказаного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 54 ЗУ "Про виконавче провадження" (який діяв на час розгляду справи)стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження" (який діяв на час розгляду справи)передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, що не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено лише у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів.

Таким чином, враховуючи першочерговість права на погашення заборгованості та норму ч. 3 ст. 588 ЦК України, позивач має переважне право на задоволення вимог із заставленого рухомого майна, яке при цьому не може бути повторно предметом застави за іншими договорами.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згідно з договором застави від 30.07.2007 року на автомобіль накладено обтяження, обтяжувачем якого є ЗАТ КБ "Приватбанк".

Оскільки постанови державного виконавця про накладення арешту унеможливлюють виконання умов кредитного договору та договору застави від 30.07.2007 року шляхом звернення стягнення на рухоме майно та позбавляє можливості скористатись своїм правом на продаж заставленого майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суд виходячи з того, що жодний документ, постанова або ж рішення суду не можуть порушувати прав інших сторін, приходить до висновку про задоволення вищевказаних позовних вимог.

Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 8-2, 8-3, 52, 59 Закону України "Про заставу", Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст. 572-593 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЛО", ОСОБА_1 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Звільнити майно з під арешту, накладеного Постановою Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві ВП № 12182939 від 02.04.2009 року та Постановою ВП №40951626 від 29.08.2014 року, транспортний засіб марки "Audi A6", 2000року випуску, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" судовій збір в сумі 243,60грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.