Справа № 226/1040/15-ц
Справа № 2/226/671/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14.12.2007 року. Її право власності на вказану квартиру зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.01.2008 року. З 11.09.1996 року по теперішній час за цією ж адресою зареєстрований у якості члена її сім'ї відповідач, який є її сином та який у 2007 році, зібравши свої особисті речі, виїхав із спірної квартири на постійне місце проживання до Росії, де прийняв російське громадянство. Відповідач має власне житло в іншому населеному пункті Росії, де фактично проживає по теперішній час. Адреса його проживання їй не відома. З реєстраційного обліку за адресою розташування її квартири відповідач знятий не був. Протягом певного часу він відвідував її один раз на півроку. Однак, з листопада 2012 року відповідач жодного разу не з'являвся за місцем реєстрації та будь-яких матеріальних витрат щодо утримання квартири не несе. За таких обставин вона змушена сплачувати за відповідача житлово-комунальні послуги, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. З телефонної розмови з відповідачем їй стало відомо, що він мешкає спільно зі своєю дружиною в Росії та не збирається повертатися за місцем реєстрації, вказаною квартирою не цікавиться. У житловому приміщенні відсутні особисті речі відповідача. Він виїхав з квартири добровільно, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, скарг з цього приводу він не писав. Реєстрація відповідача в житловому приміщенні не дозволяє їй розпоряджатися даною нерухомістю на свій розсуд і значно обмежує її законні права. Тому позивач, керуючись ст.405 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, телеграмою сповістив суд про розгляд справи у його відсутність та про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 він визнає у повному обсязі.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, з належними до неї господарськими будівлями та спорудами, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 14.12.2007 року. Право власності позивача на придбану квартиру зареєстровано у бюро технічної інвентаризації м.Димитров 23.01.2008 року у реєстровій книзі № 35 за реєстровим № 5175, що підтверджується відповідним рішенням суду, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8, 9).

У даній квартирі зареєстровані: з 23.10.1970 року позивач ОСОБА_1, 1939 року народження, а також з 11.09.1996 року син позивача - відповідач ОСОБА_2, 1962 року народження, про що свідчать записи домової книги (а.с.14-16).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Димитровської міської ради від 17.03.2015 року та від 23.04.2015 року відповідач ОСОБА_2, 1962 року народження, з 11.09.1996 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але за зазначеною адресою не проживає з листопада 2012 року (а.с.13).

Дану обставину у удовому засіданні підтвердили допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_3, мешканка АДРЕСА_3, суду пояснила, що ОСОБА_1 - її сусідка із будинку № 61, у якому позивач мешкає одна. Раніше ОСОБА_4 проживала разом із чоловіком, який вже більш ніж як пять років тому помер. У позивача двоє дітей: донька, яка проживає окремо в м.Димитров, та син ОСОБА_2, який мешкає в Росії. Вона не пам'ятає, щоб ОСОБА_2 проживав разом із батьками, в останнє вона його бачила років три тому, він приїжджав у гості до матері.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є рідна сестра позивачці ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1. Сестра проживала разом із чоловіком, який помер 8 років тому. Син позивача - ОСОБА_2 не проживав з батьками ще до смерті батька. Позивач мешкає одна. В останнє ОСОБА_2 вона бачила у 2012 році, коли той приїжджав до матері. Сестра ніколи не вигоняла своїх дітей з дому, подорослівши, ті сами покинули домівку.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою проживання позивача у якості повнолітнього члену її сім'ї та не є співвласником спірної житлової площі.

Також судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою як найменше з 2012 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад 8 років, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.04.2015 року.

Суддя Ж.Є.Редько