АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/327/15 Доповідач - Ходоровський М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ходоровського М.В.

суддів - Гурзель І. В., Дикун С. І.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 адвоката Булахтіна Г.І.

представника відповідача Гнатишака О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "ПриватБанк", третя особа - ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» (далі банк), який згодом уточнила, про визнання незаконними дії банку щодо списання 10.06.2014 року із кредитної картки НОМЕР_1 суми у розмірі 6500.48 грн. та всіх нарахованих щодо неї відсотків та штрафних санкцій; про зобов'язання Банк зарахувати внесену 25.06.2014 року суму у розмірі 1983,59 грн. на кредитну картку НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитом; про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу адвоката.

Позивачка зазначила, що у лютому 2014 року між нею та банком було укладено договір кредиту, який складався із заяви-анкети позичальника та Правил надання банківських послуг. Сума кредитного ліміту становила 2100 грн. Станом на 05.06 2014 року заборгованість по її кредитній карті становила 1983,59 грн. 10.06.2014 року з її кредитного рахунку банком без її відома списано 6500,48 грн., внаслідок чого розмір кредитної заборгованості збільшився до 8484,07 грн. (1983,59+6500,48). 25.06.2014 року нею було внесено на кредитну карту суму для погашення кредиту на суму 1983,59 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» щодо списання 10 червня 2014 року з рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_1 коштів у розмірі 6500,48 грн. згідно службової записки 6814970 та всіх нарахованих щодо неї відсотків та штрафних санкцій.

Зобов'язано публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» зарахувати внесені ОСОБА_4 25.06.2014 року кошти у розмірі 1983,59 грн. на рахунок НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_4.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди та 4300 грн. витрат на правову допомогу та постановити нове рішення, яким вимоги задовольнити у повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ПАТ "ПриватБанк" просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на неповне з"ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 04 лютого 2014 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ПриватБанк» було укладено договір кредиту, який складається із заяви-анкети приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та Правил надання банківських послуг. Сума кредитного ліміту становила 2100 грн. Станом на 05.06.2014 року заборгованість по кредитній картці ОСОБА_4 була 1983,59 грн. 10.06.2014 року банком із кредитного рахунку ОСОБА_4 списано 6500, 48 грн. як службова операція на підставі «Службової записки 6814970 перевід», внаслідок чого заборгованість збільшилася до 8484,07 грн. (1983,59+6500,48). Спірна сума коштів була списана банком з рахунку позивачки ОСОБА_4 на погашення боргу ОСОБА_1 перед банком. 25.06.2014 року ОСОБА_4 внесла на кредитну картку кошти для погашення кредиту у розмірі 1983,59 грн.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_4 не була стороною договору укладеного між банком та ОСОБА_1, поручителем чи повіреною особою, не була ознайомлена з умовами договору, а тому не повинна відповідати перед банком за зобов'язаннями ОСОБА_1

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 1071 ЦК банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Встановлено та визнається сторонами спору, що спірна сума коштів була списана банком з рахунку позивачки ОСОБА_4 на погашення боргу ОСОБА_1 перед банком. Позивачка ОСОБА_4 не була стороною договору укладеного між банком та ОСОБА_1, поручителем чи повіреною особою. Розпорядження щодо списання коштів зі свого рахунку ОСОБА_4 Банку не надавала.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що діями банку порушено права позивачки, які підлягають захисту шляхом визнання неправомірними дій банку щодо списання з рахунку позивачки коштів у розмірі 6500,48 грн. та зобов'язання банку зарахувати внесену суму 25.06.2014 року у розмірі 1983,59 грн. на кредитну картку ОСОБА_4 за НОМЕР_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_4

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги твердження ПАТ КБ "ПриватБанк" про те, що ОСОБА_1 в своєму акаунті авторизував картку ОСОБА_4 і це є підставою для списання коштів, оскільки вказана авторизація не дає підстав банку списувати з такої картки кошти для погашення заборгованості третіх осіб, без згоди власника картки.

Посилання банку на вимоги п. 2.1.1.3.5 Умов та правил використання платіжних карток, щодо повноважень банку здійснювати списання грошових коштів клієнта за зобов'язаннями третіх осіб, де клієнт є заставодавцем (договірне списання), є безпідставне, оскільки ОСОБА_4 не є заставодавцем за зобов'язаннями ОСОБА_1

Суд правильно визнав безпідставним посилання банку на вимоги п. 2.1.1.7 1 Умов та правил використання платіжних карток, що власник картки несе відповідальність за всі операції, що здійснюються з Картками, в тому числі наданими банком його довіреною особою оскільки в силу п. 1.1.1. 29 даних Умов та Правил ОСОБА_1 не є довіреною особою ОСОБА_4 За положенням п. 1.1.1.29 Правил, довірена особа власника платіжної картки -це фізична особа, визначена у договорі між клієнтом та банком, якій клієнт довірив здійснення операції по картрахунку шляхом надання додаткової карти.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи представника ОСОБА_4 про безпідставність відмови у позові про відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачкою на підтвердження даної вимоги не представлено суду жодних доказів факту завдання їй моральної шкоди, - ушкодження здоров'я та причинно-наслідкового зв'язку між погіршенням стану здоров'я і неправомірними діями відповідача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» за №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Встановлено, що позивачкою не надано суду будь-яких доказів, які підтверджують оплату витрат на правову допомогу а тому суд першої інстанції правильно відмовив у їх присудженні.

Рішення суду є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області М.В. Ходоровський