10.07.2015 Справа № 363/653/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Слободенюк Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 54 006 доларів США 67 центів, що станом на 3 листопада 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 699 426 грн. 57 коп., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» та гр. ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 100.3.2-01/006, згідно даного договору позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті у сумі 68 700 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит та проценти за його користування ануїтетним платежем в строк до 23 січня 2028 року включно та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,5 % річних. Згідно пункту 1.3 зазначеного кредитного договору відповідач зобовязався сплачувати з 1 грудня 2009 року по 1 грудня 2010 року 9 % річних за користування кредитом, а з 1 грудня 2010 року 12 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, між банком та відповідачем ОСОБА_2 24 січня 2008 року було укладено договір поруки за № 100.3.2-03/006.

1 грудня 2009 року між позивачем та відповідачами було укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки від 24 січня 2008 року за № 100.3.2-03/006. Відповідно до зазначеного договору поруки відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Позивач виконав свої зобовязання відповідно до укладеного кредитного договору, проте відповідачі порушили свої зобовязання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, які передбачені умовами Кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 54 006 доларів США 67 центів, що станом на 3 листопада 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 699 426 грн. 57 коп.

Представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив про його задоволення з викладених у ньому підстав.

Відповідачі та їх представник у судове засідання не прибули, надали суду заяви, в яких позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять проводити розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 24 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» та гр. ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за № 100.3.-01/006. Згідно даного договору позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті у сумі 68 700 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі строк до 23 січня 2028 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,5 % річних (а.с.11-14).

Додатком № 1 до даного кредитного договору було затверджено «Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг» відповідно до якого відповідач зобовязався щомісячно рівними частинами здійснювати погашення кредиту в розмірі 286 доларів США 25 центів в строк з 1 числа по 10 число включно кожного календарного місяця.

1 грудня 2009 року між ВАТ «ВТБ Банк» та гр. ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 100.3.2-01/006 від 24 січня 2008 року, яким було внесено наступні зміні: - уразі невиконання зобовязань, передбачених пунктами 4.7 та 4.8 кредитного договору від 24 січня 2008 року, банк підвищує процентну ставку на 5% та сплата відсотків за користування кредитом на період з 1 грудня 2009 року по 1 грудня 2010 року нараховується банком у розмірі 9% річних, а з 1 грудня 2010 року і до кінця дії договору відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 12.5 % річних (а.с. 22-27).

28 жовтня 2011 року між ВАТ «ВТБ Банк» та гр. ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін № 2 до кредитного договору № 100.3.2-01/006, яким було змінено черговість виконання зобовязань позичальником (а.с. 35-36).

В забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору 24 січня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк»та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за № 100.3.2-03/006.

Відповідно до пункту 1 договору поруки, поручитель зобовязується перед банком, відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору від 24 січня 2008 року № 100.3.2-01/006, та будь-якими додатковими умовами до нього.

Згідно пункту 4 даного договору відповідальність поручителя і боржника є солідарною (а.с.36).

1 грудня 2009 року між ВАТ «ВТБ Банк»та ОСОБА_2 було укладеного договір про внесення змін № 1 до договору поруки від 24 січня 2008 року № 100.3.2-03/006, згідно якого сплата відсотків за користування кредитом на період з 1 грудня 2009 року по 1 грудня 2010 року нараховується банком у розмірі 9% річних, а з 1 грудня 2010 року і до кінця дії договору відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі 12.5 % річних (а.с. 37).

Як убачається з матеріалів справи, кредит відповідачем був отриманий 24 січня 2008 року у розмірі 68 700 доларів США про що свідчить заява на видачу готівки № 73 (а.с. 38).

Проте свої обовязки по виплаті кредиту відповідач належним чином не виконував.

Відповідно до розрахунку заборгованості борг відповідача за непогашений кредит з урахуванням заборгованості по несплаченим відсоткам станом на 3 листопада 2014 року складає 54 006 дол. США 67 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 3 листопада 2014 року становить 699 426 грн. 57 коп. (а.с. 6-9).

10 листопада 2014 та 26 грудня 2014 року позивачем було надіслано на адресу відповідачів вимоги з проханням сплатити суму заборгованості (а.с. 39-41).

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано.

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

У відповідності до статей 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Крім того, відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до укладеного договору поруки, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед кредитором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 2 статті 533 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи викладене та те, що відповідачі позовні вимоги визнали, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача захисту.

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідачів по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість у розмірі 54 006, доларів США 67 центів, що станом на 3 листопада 2014 року за офіційним курсом НБУ становить 699 426 грн. 57 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суму сплаченого судового збору у розмірі 3 654 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в строки і в порядку, визначені статтями 294 та 296 ЦПК України, відповідно.

Суддя