У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_6, треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Одесагаз», про зобов'язання привести земельну ділянку до попереднього стану, за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_8, треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Одесагаз», про зобов'язання привести земельну ділянку до попереднього стану, за касаційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Одеська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6, треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Одесагаз» (далі - ПАТ «Одесагаз»), про зобов'язання відповідача привести земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 до первісного стану, шляхом знесення самовільно збудованої кам'яної огорожі, що займає територію загального користування, площею 100 кв.м.

У грудні 2013 року Одеська міська рада звернулась до суду із позовом до ОСОБА_8, треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, ПАТ «Одесагаз», про приведення об'єкту до попереднього стану, по якому просила зобов'язати відповідача привести земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 до первісного стану, шляхом знесення самовільно збудованої кам'яної огорожі, що займає територію загального користування, площею 100 кв.м.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі, здійснивши самочинне будівництво кам'яної огорожі по АДРЕСА_1, порушили права Одеської міської ради, як власника земельної ділянки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року, в задоволенні позовних вимог Одеської міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі Одеська міська рада просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з неможливості задовольнити вимогу позивача про знесення самовільно збудованої кам'яної огорожі, що займає територію загального користування кожним із відповідачів орієнтовною площею по 100 кв.м., оскільки ця площа була лише приблизно визначена спеціалістом у акті обстеження при візуальному огляді огородження, без дослідження державного акту про право власності на землю та навіть за відсутності інформації про існування такого державного акту.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 11 квітня 2008 року належить дачний будинок АДРЕСА_1 (а.с. 13).

ОСОБА_8 на праві приватної власності на підставі мирової угоди від 27 квітня 2009 року належить дачний будинок АДРЕСА_1 (а.с. 72).

Актом Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 29 жовтня 2013 року (а.с. 9) при обстеженні встановлено, що власником домоволодіння АДРЕСА_1 були проведені роботи з встановлення кам'яної огорожі, яка перешкоджає руху трамвайних вагонів типу К-1, а також спеціалізованій снігоприбиральній техніці, правовстановлюючі документи на земельну ділянку не надані.

Відповідно до акта перевірки Департаменту комунальної власності Управління земельних ресурсів відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотримання земельного законодавства № 108 від 06 листопада 2013 року власниками будівель АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відповідно, було проведено роботи по облаштуванню капітального паркану на території громадського користування біля трамвайних шляхів. Загальна площа самовільно зайнятих ділянок кожним із відповідачів складає орієнтовно по 100 кв. м. Документи, що посвідчують право користування зазначеною ділянкою відсутні (а.с.10).

13 вересня 2013 року КП «Одеселектротранс» звернулось з листом № 013/7-1574 (а.с. 17, 76) до заступника голови Одеської міської ради, де повідомило про те, що на протязі кількох років в районі зворотного кільця 18-го трамвайного маршруту на 16 ст. Б. Фонтана, приватним домовласником періодично ведуться будівельні роботи в безпосередній близькості від трамвайного полотна. Крильце приватної будівлі виходить прямо до рухомого трамвайного складу. В червні 2013 року по ходу руху рухомого складу, була побудована капітальна огорожа із ракушняку та влаштована зелена зона з висадкою багаторічних дерев. В наслідок цих дій, трамвайні вагони при заїзді на зворотне кільце своїми габаритами торкаються зазначених конструкцій.

З наявних в матеріалах справи копій листів Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради направлених на адресу інспекції Держархбудконтроля в Одеській області №01-10/5345 від 19 вересня 2013 року (а.с. 15), інспекції благоустрою міста Одеської міської ради №01-11/3777 від 19 вересня 2013 року (а.с. 15 зворот, 74), Київської районної адміністрації №01-11/4288 від 08 листопада 2013 року (а.с. 16, 75), вбачається, що при візуальному огляді співробітниками управління встановлено, що власниками котеджів № 3 та № 6 по АДРЕСА_2, в районі зворотного кільця 18-го трамвайного маршруту, проведено роботи з облаштування кам'яної огорожі на відстані від трамвайної колії орієнтовно 40 см, що є грубим порушенням діючих містобудівних норм. Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради вихідні дані на будівництво яких-небудь об'єктів за згаданою адресою не видавало.

Зі змісту державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 19 грудня 2006 року (а.с. 33) вбачається, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, належить у рівних частках ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_6 по 1/6 кожному.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України передбачено, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил

Частиною 7 цієї ж норми передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України, не надав належної оцінки наявним у справі доказам в їх сукупності, не перевірив належним чином всіх фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для їх вирішення, зокрема, не перевірив чи існують дозвільні документи на будівництво капітальної огорожі, чи є встановлена огорожа капітальною, не з'ясував хто саме здійснював її будівництво, оскільки із наявної у матеріалах справи копії державного акта на право власності на земельну ділянку вбачається, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 належить у рівних частках ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_6 по 1/6 кожному (а.с. 33) та чи є спірна огорожа в розумінні ст. 183 ЦК України, складовою частиною дачних будинків, які належать відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Судом першої інстанції не з'ясовано на якій підставі займає спірну земельну ділянку відповідач ОСОБА_8 Суд також не звернув уваги на те, що до участі у справі залучено в якості відповідачів лише ОСОБА_6 та ОСОБА_8, яким на праві власності належать дачні будинки. Суд не виконав вимог, передбачених ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив позивачу право на залучення в якості співвідповідачів до участі у справі власників земельної ділянки, на якій збудована кам'яна огорожа.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не перевірив належним чином чи узгоджується розміщення побудованої огорожі з вимогами, передбаченими Державними будівельними нормами (ДБН) В.2.3-18:2007 «Споруди транспорту. Трамвайні та тролейбусні лінії. Загальні вимоги до проектування», якими встановлено, зокрема, відстань від осі колії до нежитлового будинку або вуличної огорожі, а також вимоги ДБН В.2.3-5-2001 «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів».

Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач у позовних заявах зазначав про приналежність спірної земельної ділянки комунальній власності міста, проте таких даних матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказаних розбіжностей не усунув та не сприяв з'ясуванню зазначених обставин.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник