Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Касьяна О.П.,

Остапчука Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Департамент земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, відновлення меж земельної ділянки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання державного акта на право власності на землю недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах ОСОБА_3 з указаним позовом та просив зобов'язати ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,0081га, нормативно-грошовою оцінкою 628 грн 76 коп., яка є частиною земельної ділянки АДРЕСА_1 9 у м. Києві площею 0,0591 га, та належить на праві власності ОСОБА_3; привести вказану земельну ділянки за власний рахунок у придатний для використання стан.

В обґрунтування вимог прокурор посилався на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 квітня 2009 року ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_1. В ході перевірки прокуратурою дотримання вимог земельного законодавства встановлено, що відповідач ОСОБА_4, яка є власником суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 у м. Києві, займає земельну ділянку орієнтовною площею 0,0081 га, яка є частиною земельної ділянки АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3, чим порушує права останнього.

ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що їй на підставі рішення Київської міської Ради № 27-10/1004 від 12 жовтня 2000 року та державного акта від 02 грудня 2003 року на праві власності належить земельна ділянка АДРЕСА_2 у м. Києві. просила визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 від 18 лютого 2003 року на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,0591 га, виданий на ім'я ОСОБА_5, посилаючись на те, що оспорюваний акт не відповідає рішенню Київської міської Ради № 27-10/1004 від 12 жовтня 2000 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року позов прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,0081 га, яка є частиною земельної ділянки АДРЕСА_1 у (НОМЕР_2) садовому товаристві «Авіатор» у Святошинському районі м. Києва, яка належить на праві власності ОСОБА_3, та привести земельну ділянку у придатний для використання стан.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У зустрічному позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах ОСОБА_3 та про відмову в зустрічному позові, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_4 користується частиною земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_3, тому зобов'язана звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,0081 га по АДРЕСА_1 у Святошинському районі м. Києва та привести її у придатний для використання стан. Доводи зустрічного позову є безпідставними, не підтверджується належними доказами, тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук