Справа № 505/1498/15-ц
Провадження № 2/505/807/2015
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Котовську Одеської області цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 про виселення із гуртожитку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач КЕВ м.Одеси звернувся 07.04.2015 року в суд з цим позовом та просить ухвалити рішення суду яким виселити відповідача із житлового приміщення (двокімнатного блоку площею 33,0 кв.м.) в гуртожитку МОУ за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Підставою цьому зазначав те, що Збройні Сили України, відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України "Про Збройні Сили України", ст.ст. 2, 10 Закону України "Про оборону України" - це військове формування, на яке покладається оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і неподільності. Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснюється Міністерством оборони України, яке відповідно ст. З Закону України "Про збройні Сили України" є центральним органом виконавчої влади і військового управління.
Відповідно ст.ст. 1, 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України як центральний орган управління ЗС України здійснює управління військовим майном.
Згідно ст. ст. З, 4 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України" майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.
КЕВ м. Одеси веде облік казармено-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказом МОУ від 03.07.2013 № 448 (як і раніше діючого від 21.04.2011р. № 215) «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку ст. 29, 30 ЖК України.
Будівлі, розташовані в Одеському гарнізоні за адресою: АДРЕСА_2 ), є нерухомим військовим майном, яке належить Міністерству оборони України, знаходилось на балансі Котовської КЕЧ району, а 10.07.2008 р. за Актом прийому-передачі передано на баланс КЕВ м. Одеси.
Зокрема, буд. за ген. планом №614 на території військового містечка № НОМЕР_1 в м. Котовськ є гуртожитком Міністерства оборони України.
Згідно ст. 127 ЖК України гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.
Відповідно наказу МОУ № 737 від 30.11.11 р. «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень»: «Гуртожитки МОУ призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, під час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби, за умови відсутності в них місця проживання за місцем служби».
На підставі окремого доручення Міністра оборони України, доведеного розпорядженням начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління, КЕВ м. Одеси здійснює заходи реалізації державної програми по поверненню службових квартир та житлових приміщень в гуртожитках до житлового фонду гарнізонів особами, які їх безпідставно утримують.
На виконання протокольного рішення міжвідомчої наради військової прокуратури Південного регіону України, - КЕВ м. Одеси в серпні 2014р. проведено інвентаризацію мешканців гуртожитків МОУ.
Так при проведенні КЕВ м. Одеси інвентаризації мешканців гуртожитків військового містечка № НОМЕР_1 в м. Котовськ було виявлено, що відповідач заселилась у гуртожиток МОУ в АДРЕСА_3 , в/м 1 (буд.614, к. 2 двокімнатний блок площею 33 кв.м.) під час проходження військової служби. Строк цієї служби тривав з жовтня 2005 року по серпень 2007 року.
На теперішній час відповідач, не проходячи дійсну військову службу у ЗСУ, не знаходячись на обліку військових пенсіонерів та військовослужбовців потребуючих поліпшення житлових умов в гарнізоні, не має на проживання у гуртожитку МОУ.
Згідно розділу 5.10 наказу МОУ № 737 від 30.11.11 р. «Підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, які самоправно зайняли жилу площу, і колишні члени сім`ї військовослужбовця чи працівника, які проживають,у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР.»
Невиконання відповідачами обов`язку про звільнення житлового приміщення у гуртожитку призведе до порушення права на житло інших громадян, які дійсно проходять військову службу у ЗС України та не мають житла за місцем проходження служби.
Представник позивача за довіреністю Єрємєєва К.С. у своєму клопотанні від 08.07.2015 року на позові наполягала у повному обсязі та просила справу розглянути у відсутність сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала у повному обсязі.

Надала письмове заперечення до позову, яке знаходиться в матеріалах справи.

Свою позицію мотивувала відсутністю іншого житла для проживання та положенням ст.125 ЖК УРСР яке забороняє виселення з гуртожитку без надання іншого житла працівників звільнених за скороченням чисельності чи штату. Крім цього вона відпрацювала з урахуванням військової служби більше 10 років у МОУ. З 2000 року перебувала на обліку у в/ч НОМЕР_2 на отримання квартири, однак після розформування частини куди передані документи її кварто ліку вона не знає. Заяв про зняття її з квар обліку в МОУ не подавала. Тому просила відмовити у позові.

Вислухавши відповідача та дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку про таке.
Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Викладені у позові обставини справи щодо проживання відповідача ОСОБА_1 , у житловому приміщенні площею 33 кв.м. в гуртожитку МОУ за адресою: АДРЕСА_1 , визнаються сторонами та не підлягають доказуванню.

Також сторонами визнається та обставина, що відповідач отримала кімнату в гуртожитку під час проходження військової служби, яка тривала з 23.09.2005 року по 06.08.2007 року, що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с.18 на звороті) і військовим квитком (а.с.19). Зареєстрована відповідач за цією адресою з 18.06.2005 року, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад родини та прописку від 29.08.2014 р. №228 (а.с.7).

Звільнена відповідач у зв`язку із скороченням штату.

Вирішуючи питання щодо її виселення з кімнати гуртожитку суд бере до уваги наступні вимоги законодавства.

Частиною ч.3 ст.47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч.4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтею 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Підпунктом 3.16. інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони від 30.11.2011р. № 737 встановлено, що особа, звільнена з військової служби, яка має вислугу менше ніж 10 років, підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п.п. 5.12. вищевказаної Інструкції не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно ст. 125 ЖК Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності штату працівників.

Статтею 132 ЖК Української РСР встановлено, що осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням ім іншого жилого приміщення.

Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли І в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначив, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, крім інших питань, і підстави заселення у гуртожиток. Якщо гуртожиток надано у зв`язку з роботою, слід з`ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі ст. 132 ЖК без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину. При припиненні трудового договору з інших підстав вони, як і особи, перелічені в ст. 125 ЖК, можуть бути виселені лише з наданням іншого жилого приміщення.

Тому оскільки відповідач з лав Збройних Сил України у зв`язку із скороченням штатів, в наслідок чого вона не може бути виселена з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Судові витрати у справі суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.125,132 ЖК УРСР,суд

ВИРІШИВ:
Квартирно-експлуатаційному відділу м.Одеси у позові до ОСОБА_1 про виселення із гуртожитку відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня проголошення, а особами які не були присутніми при його проголошенні протягом 10 днів з дня отримання копії.

С у д д я-