Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2015 Справа №607/1430/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого Грицака Р.М. з участю секретаря Кунець Н.Р.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_5 поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона та відповідач ОСОБА_5 з 06.08.1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.08.2014 року. Від даного шлюбу у них народилися дві дочки: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 За час спільного подружнього життя вони на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради набули у власність квартиру №45 яка знаходиться в житловому будинку №38 по вул. М.Карпенка в м. Тернополі про що було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на імя відповідача. Оскільки зазначена квартира є спільним майном подружжя, однак вони не можуть досягнути згоди про порядок користування нею, а тому посилаючись, що відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сімї, всі витрати повязані з утриманням майна та дітей вона несе самостійно, просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири №45 яка знаходиться в житловому будинку №38 по вул. М.Карпенка в м. Тернополі.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали з підстав і мотивів викладених в позовній заяві та просять його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позову не визнав та суду пояснив, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають істині, оскільки він протягом подружнього життя з позивачем дбав про матеріальне забезпечення їх сімї, спірну квартиру, яка була взята ним по дольовій участі в будівництві, він викупив сплачуючи кошти зароблені ним на заробітках за кордоном. Позовні вимоги вважає безпідставними, непідтвердженими будь-якими доказами, а тому просить відмовити в їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав та просить відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.08.1992 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.08.2014 року.

Від даного шлюбу у сторін народилися дві дочки: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії І-ИД №326217) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ИД №000553).

Рішенням виконкому Тернопільської міської ради № 1979 від 18.12.2007 року, у зв'язку із закінченням будівництва 46-квартирного житлового будинку з вбудованим промтоварним магазином за адресою вул.Карпенка,38 з метою належного утримання і експлуатації, за клопотанням КП фірми "Тернопільбудінвестзамовник" та ПМП "Фенікс-буд", керуючись Законом України „Про власність", Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, вирішено визнати за ОСОБА_5 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

16.09.2010 року виконкомом Тернопільської міської ради видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2.

23.09.2010 року Тернопільським міським госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на двокімнатну квартиру №45 загальною площею 99,7 кв.м. по вул. М.Карпенка,38 в м. Тернополі.

Частиною 1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_5 за час перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_4 та є спільною сумісною власністю сторін.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За умовами ч.ч.2,3 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з Договору №118874 про навчання укладеного 15.08.2012 року між Тернопільським національного економічного університету (Виконавець) та ОСОБА_4 (Замовник), остання зобовязалася сплачувати вартість навчання ОСОБА_7 в Калузькому коледжі економіки, права та інформаційних технологій за спеціальністю «Фінанси та кредит». Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 матеріально утримували їх сімю працюючи в Україні та за кордоном. Кожен з батьків допомагав по мірі заробітку, позичені кошти батьки віддавали разом, ремонт та добудову мансардного поверху робили також спільно. За навчання ОСОБА_7 кошти платила мама - ОСОБА_4

Таким чином, аналізуючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не надано, а судом не здобуто підтвердження існування обставин що мають істотне значення для відступлення від засади рівності часток подружжя, а саме доказів, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Згідно з ч.1 ст. 321 і ст. 392 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що позовні вимоги слід задовольнити частково та в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1134 грн. 71 коп. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст. ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 321,392 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі 1134 грн. 71 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_8