АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 666/867/15-ц Головуючий в І інстанції: Гордимов А.В. Номер провадження 22-ц/791/2058/2015 Доповідач: Вейтас І.В. Категорія: 46
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року липня місяця 23 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас І.В.
Суддів:Цуканової І.В.
Склярської І.В.
При секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 17 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що з 19 листопада 1983 року до 17 листопада 2014 року він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. Вказує, що шлюбні відносини між ними припинились в лютому 2014 року, однак відповідач з березня по серпень 2014 року зняла з його поточного карткового рахунку, відкритому в ПАТ КБ «Приватбанк» 47330 доларів США, що надійшли на вказаний рахунок вже після припинення шлюбних відносин з березня 2014 року. Посилаючись на положення ч.6 ст.57 СК України просив визнати всі кошти, що надійшли на картковий банківський рахунок НОМЕР_1, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» в доларах США на ім`я ОСОБА_5 і період з 01 березня 2014 року по 28 серпня 2014 року, його особистою приватною власністю та стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 безпідставно набуті кошти в сумі 47330 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 17 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_8, який діє від імені ОСОБА_5, в апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1983 року. Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 04.11.2014 року шлюб розірвано.

ОСОБА_5 мав поточний картковий банківський рахунок НОМЕР_1, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» в доларах США. До цього банківського рахунку позивачем було відкрито додаткову картку НОМЕР_2 на ім'я ОСОБА_7, з можливістю зняття грошових коштів та відкриття депозиту.

Згідно виписки по даному банківському рахунку ОСОБА_5 з 11 березня 2014 року по 28 серпня 2014 року на вказаний рахунок надійшло 77 553,21 долари США. Станом на 01 березня 2014 року на рахунку знаходились кошти в сумі 13,43 доларів США.

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_7 зняла з вказаного рахунку позивача готівкові кошти в таких розмірах: 17.03.2014 року - 1500 доларів США, 04.04.2014 року - 1300 доларів США, 23.04.2014 року - 1300 доларів США, 07.05.2014 року - 1300 доларів США, 21.05.2014 року - 1270 доларів США, 16.07.2014 року - 1280 доларів США, 24.07.2014 року - 1280 доларів США, 12.08.2014 року - 800 доларів США, 13.08.2014 року - 1100 доларів США, 22.08.2014 року - 1100 доларів США, 08.09.2014 року - 35100 доларів США. В цілому сума знятих коштів за період з 17.03.2014 року по 08.09.2014 року складає 47330 доларів США.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кошти зняті відповідачем з банківського рахунку ОСОБА_5 не можуть бути витребувані в порядку передбаченому ст.1212 ЦК України. При цьому суд, першої інстанції не звернув увагу, що підставою позову є визнання коштів, що надійшли на картковий банківський рахунок позивача, відповідно до ч.6 ст.57 СК України, особистою приватною власністю ОСОБА_5, як таких, що набуті за час окремого проживання після фактичного припинення шлюбних відносин.

Відповідно ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем належними та допустимими доказами, в тому числі показами свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також сина сторін - ОСОБА_11, доведено, що з лютого 2014 року сторони припинили шлюбні відносини і не вели спільного господарства.

В лютому 2014 року ОСОБА_5 виїхав на роботу за кордон, звідки повернувся в кінці серпня 2014 року, що підтверджується копією посвідчення моряка. ОСОБА_7 залишилась проживати в їхньому будинку, який вважає спільною сумісною власністю та виїхала з нього на початку вересня 2014 року та стала проживати з іншим чоловіком.

Відхилення доводів позивача, судом першої інстанції з посиланням на те, що, оскільки в мотивувальній частині рішення Дніпровського районного суду м.Херсона про розірвання шлюбу між сторонами не вказано час припинення шлюбних відносин і тому суд при розгляді даної справи не має встановлювати момент припинення шлюбних відносин, є безпідставним та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Незважаючи на те, що рішенням суду про розірвання шлюбу не встановлено час припинення шлюбних відноси, суд має встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства.

Крім того, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, позивач ОСОБА_5 зазначав, що шлюбні відносини припились в лютому 2014 року, що і відображено в рішенні Дніпровського районного суду м.Херсона від 04.11.2014 рокупро розірвання шлюбу. Відповідач ОСОБА_7 в заяві на адресу суду позов про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі, в тому числі, слід вважати і вказані позивачем обставини та час припинення шлюбних відносин.

Представник відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи апеляційним судом пояснила, що позивач повернула зняті нею кошти ОСОБА_5, однак належних та допустимих доказів такого повернення суду не надала. При цьому слід зазначити, що таким ствердженням про повернення коштів, відповідач фактично визнає факт, що вказані кошти їй не належать.

Той факт, що позивачем не скасовано дозвіл на користування ОСОБА_7 картковим рахунком, не може свідчити про те, що вказані кошти є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки позивачем доведено, що кошти, що надійшли на картковий рахунок з березня по вересень 2014 року отримані ним особисто за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Зазначення позивача в тексті позовної заяви статті 1212 ЦК України не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки суд під час ухвалення рішення має вирішити які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосування до цих правовідносин. І оскільки позов заявлено про визнання коштів особистою приватною власністю на підставі ч.6 ст.57 СК України, і судом встановлено, що кошти отримані позивачем за час окремого проживання з відповідачем у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, як і встановлено, що відповідач розпорядилася коштами з карткового рахунку в сумі 47 330 доларів США на власну користь, то рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.1,3,4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 17 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати кошти, які надійшли на картковий банківський рахунок НОМЕР_1, відкритий в публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Приватбанк» в доларах США на імя ОСОБА_5 в період з 01 березня 2014 року по 28 серпня 2014 року особистою приватною власністю ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 кошти в сумі 47 330 доларів США, що еквівалентно 1 041 827,96 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в сумі 5 481 гривна.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом

Копія рішення оформлена 27 липня 2015 року

Рішення набрало законної сили 23 липня 2015 року

Суддя: І.В.Вейтас

Секретар судового засідання: О.О.Благовещенська