Справа №200/1518/15-ц
Провадження № 2/200/1416/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до нього за допомогою, а саме з проханням надати їй грошові кошти в розмірі 43 210,00 грн., які обіцяла повернути протягом двох місяців. На час зазначених вище домовленостей сторони перебували в різних містах України та не мали часу і можливості укласти письмовий договір позики, між ним існували довірливі відносини, саме тому він запропонував відповідачці укласти письмовий договір пізніше, у майбутньому, та погодився передати грошові кошти до оформлення та підписання договору позики і розписки. Позивач зазначає, що вони з відповідачкою погодились, що він перераховуватиме гроші частинами шляхом переказу на банківську картку, зазначену відповідачкою, та внесе всю грошову суму до 08.07.2014 року. 27.06.2014 року ним були перераховані відповідачці на банківську картку грошові кошти у сумі 11 810,00 грн., 03.07.2014 року - в сумі 19 000,00 грн., 04.07.2014 року - в сумі 1650,00 грн. та 4850,00 грн., 07.07.2014 року - в сумі 5900,00 грн. Після отримання вищевказаних коштів відповідачка повелася нечесно, обманула його та відмовилася укладати договір позики, стала відтермінувати повернення грошових коштів, посилаючись на брак часу та інші труднощі.

Починаючи з вересня 2014 року, він почав звертатися до відповідача по телефону з конструктивними вимогами повернути назад перераховані кошти, але позитивної відповіді від неї не надходило, на телефонні дзвінки вона відповідала рідко та уникала зустрічей з ним. 12.12.2014 року він звернувся до відповідачки з письмовою вимогою №1 про повернення перерахованих коштів у зв"язку з їх безпідставним набуттям, але відповіді на неї не надійшло. Таким чином, станом на час його звернення до суду із даним позовом відповідачка досі не повернула йому безпідставно набуті кошти у розмірі 43 210 грн. 00 коп. та не надала жодних пояснень щодо причин такого неповернення та не укладення договору позики з ним. Між ним та відповідачкою так і не було укладено договору позики через вчинення нею обману, що свідчить про те, що між ними виникли правовідносини з приводу набуття майна - грошових коштів без достатньої правової підстави, які є одним із видів позадоговірних правовідносин, до яких необхідно застосувати вимоги ст. 1212 ЦК України і тому просить стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти у сумі 43 210 грн. 00 коп. та понесені витрати у справі.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що грошові кошти в загальному розмірі 37 310,00 грн. були перераховані позивачем відповідачці за надані нею йому посередницькі послуги з покупки сільськогосподарської продукції.

Вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У відповідності до змісту статтей 11, 509, 526 ЦК України однією з підстав виникнення зобов»язання є договори, зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником зобов»язання обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов"язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов"язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов"язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.2 цієї статті положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У позовній заяві позивач та його представник в судовому засіданні посилалися на те, що в червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до позивача з проханням надати їй в борг грошові кошти в розмірі 43 210,00 грн., які обіцяла повернути протягом двох місяців. Письмовий договір позики вони укласти не мали змоги, оскільки на той час вони перебували в різних містах України і на виконання вказаних домовленостей позивач перераховував гроші у вказаній сумі частинами шляхом переказу на банківську картку відповідачки в ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме 27.06.2014 року ним були перераховані грошові кошти у сумі 11 810,00 грн., 03.07.2014 року - в сумі 19 000,00 грн., 04.07.2014 року - в сумі 1650,00 грн. та 4850,00 грн., 07.07.2014 року - в сумі 5900,00 грн.

Натомість в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи представника відповідача про відсутність боргових зобов"язань між позивачем та відповідачем та наявність між ними господарських відносин і правомірності перерахування позивачем відповідачці грошових коштів, зважаючи на наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, працює на єдиному податку, видами її діяльності є: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля фруктами та овочами (основний вид економічної діяльності), цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; пакування; неспеціалізована оптова торгівля.

Тобто, діяльність відповідачки складається з організації посередницьких послуг з оптової закупівлі та продажу овочів та фруктів, комплектації за замовленням асортименту продукції, організації їх пакування, завантаження та відправки замовникам.

Встановлено, що не спростовано позивачем, за домовленістю з ОСОБА_1 ОСОБА_3 підбирала, завантажувала в асортименті йому сільгоспродукцію, і перерахуванням грошових коштів на її вищевказаний розрахунковий рахунок позивач розрахувався за надані нею послуги.

Вказане підтверджується електронним листуванням між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, відповідно до якого 27.06.2014 року з електронної адреси ОСОБА_3 () на електронну адресу позивача - Aleksandr Marcovich () було направлено листа, в якому відповідачка вказала розрахунок на завантаження та відправку замовленого позивачем вантажу та вартість цього - 11 810,00 грн. і саме ця сума - 11 810,00 грн. була перерахована 27.06.2014 року ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 № 233583 в Публічному акціонерному товаристві "КБ "ПриватБанк".

Відповідно до електронного листа від 01.07.2014 року, направленого відповідачкою позивачеві, в рахунок оплати послуг по відвантаженню продукції в період з 28.06.2014 року позивачем була перераховано 04.07.2014 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 № 233583 в ПАТ "КБ "ПриватБанк" грошові кошти у сумі 1650,00 грн.

На виконання електронного листа відповідачки від 02.07.2014 року відповідачем на її картковий рахунок були перераховані грошові кошти, а саме: 03.07.2014 року - в сумі 19 000,00 грн., 04.07.2014 року - в сумі 4850,00 грн., а всього було перераховано 37 310,00 грн.

Вказане підтвердив в судовому засіданні представник відповідачки та підтверджується Випискою по карті/рахунку відповідачки, виданою ПАТ "КБ "ПриватБанк". Будь-яких доказів щодо перерахування відповідачці грошових коштів 07.07.2014 року в сумі 5900,00 грн. позивачем суду не надано.

Наявність між позивачем та відповідачкою господарських правовідносин за вищенаведених обставин підтверджується поясненнями в судовому засіданні свідка ОСОБА_4 про те, що на початку літа 2014 року він разом з ОСОБА_3 займалися пошуком необхідної замовникам сільськогосподарської продукції (ранніх овочів), її пакуванням та підготовкою відвантаження, для чого виїздили в Херсонську область, в м. Нову Каховку для пошуку такої продукції? здійснення перемовин з фермерами, де вони і познайомились з ОСОБА_1, який користувався їх посередницькими послугами, замовляв великі партії товару, приїздив на поля з м. Києва як приватна особа, та сплачував їм зазначену ними комісійну винагороду, перераховуючи її на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 в ПАТ КБ "ПриватБанк", яка вела всю їх документацію та електронне листування з ОСОБА_1 В подальшому ОСОБА_1 перестав виконувати свої обов"язки по перерахуванню винагороди і вони в кінці літа 2014 року припинили з ним всі відносини. Йому відомо, що ОСОБА_3 в борг у ОСОБА_1 грошові кошти не брала, а перераховані ним на її рахунок грошові кошти були його з ОСОБА_3 комісійною винагородою за надані йому посередницькі послуги.

В судовому засіданні представник позивача заперечував наявність між позивачем та відповідачкою будь-яких господарських відносин та вважав підробленим надане в якості доказів відповідачем електронне листування, проте будь-яких доказів в спростування своїх заперечень та тверджень суду не надав, як і не надав доказів того, за яких саме обставин та відносин позивачем були перераховані грошові кошти відповідачці, які вона за його твердженням незаконно утримує, і того, що в подальшому між ними повинен бути укладений договір позики.

Таким чином, судом встановлено? що вказані грошові кошти у загальному розмірі 37 310,00 грн. були перераховані позивачем на рахунок ОСОБА_3 в якості оплати за надані нею посередницькі послуги при здійсненні ОСОБА_1 оптової закупівлі фруктів та овочів, їх пакування та відвантаження.

Вказане не було спростовано позивачем та його представником в судовому засіданні, якими не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що за наведених позивачем вищевказаних обставин та у вказаний період між ним та відповідачкою ОСОБА_3 виникли та існували відносини, що підтверджують укладання між ними договору позики грошових коштів на суму 43 210,00 грн. у розумінні положень ст.1046 ЦК України та того, що відповідачка безпідставно їх утримує.

Не надано позивачем суду і будь-яких доказів того, що він саме на виконання такого договору позики передав у власність відповідачці грошові кошти у зазначеній у позові сумі, які вона зобовязалася повернути йому у такому ж розмірі та у певний строк. Не надано позивачем доказів і тому, чому він на виконання, за його твердженням, домовленостей щодо надання у позику грошових коштів, перераховував відповідачці грошові кошти саме частинами та у таких розмірах - 11 810,00 грн., 1650,00 грн., 19 000,00 грн., 4850,00 грн. Крім того, з наданих суду квитанцій не вбачається, що вказані грошові кошти були перераховані позивачем як борг відповідачці.

Також, в позові позивач та його представник в судовому засіданні в обгрунтування позовних вимог посилалися на те, що оскільки договором позики не був визначений строк повернення відповідачкою грошових коштів у сумі 43 210,00 грн., а вона уникала зустрічей з позивачем, 12.12.2014 року позивач звернувся до відповідачки з письмовою вимогою №1 про повернення перерахованих коштів у зв"язку з їх безпідставним набуттям, але відповіді не отримав. Разом з цим, судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що вказана письмова вимога відповідачкою отримана не була, що не було спростовано позивачем.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наданих у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене? суд вважає, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідачка незаконно набула грошові кошти у зазначеному позивачем розмірі та у спосіб і вона зберігає їх у себе без достатньої правової підстави, тому його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В зв"язку з тим, що суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог позивача, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України понесені ним витрати у справі не підлягають відшкодуванню з відповідача.

Відповідно до ч.3, 6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.06.2015 року вказаний позов до вирішення справи по суті був забезпечений за заявою позивача шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову, а саме в розмірі 43 210,00 грн., які перебувають на розрахунковому рахунку ОСОБА_3, (РНОКПП НОМЕР_1) № 233583 в Публічному акціонерному товаристві "КБ "ПриватБанк".

Відмовляючи позивачеві у задоволенні позову, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті судом відповідно до вищевказаної ухвали Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.06.2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 154, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Скасувати заходи по забезпеченню позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, застосовані ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.06.2015 року у вигляді накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову, а саме в розмірі 43 210,00 грн., які перебувають на розрахунковому рахунку ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) № 233583 в Публічному акціонерному товаристві "КБ "ПриватБанк".

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева