Справа № 297/2593/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Берегівського районного суду від 22 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі -продажу договором дарування та визнання його недійсним,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі - продажу договором дарування та визнання його недійсним.

Позов мотивовано тим, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_7 28.02.12р. при житті ОСОБА_7 склала заповіт, заповівши вищевказану квартиру позивачу. До ОСОБА_7 прийшов проживати ОСОБА_8, який обіцяв допомагати по догляду за хворою ОСОБА_7 В листопаді 2012 року позивачу стало відомо, що шляхом застосування психічного тиску ОСОБА_8 примусив ОСОБА_7 переписати на нього квартиру, оформивши договір купівлі-продажу цієї квартири. ОСОБА_7 стверджувала, що не збиралась нікому продавати квартиру і ніякі кошти не отримала за неї. Позивач пообіцяв звернутись в правоохоронні органи щодо незаконних дій ОСОБА_8, який в свою чергу просив цього не робити і 03.12.12 р. оформив у нотаріуса договір дарування частини квартири на ОСОБА_3, пообіцявши переоформити пізніше іншу частину квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, не залишивши заповіт. Спадкоємців по закону першої черги немає. Відповідачі є рідними братом і сестрою померлого і є спадкоємцями другої черги. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла ОСОБА_7 залишивши заповіт на позивача. ОСОБА_3 належним чином прийняв спадщину та просив визнати договір купівлі - продажу договором дарування та визнати його недійсним.

Рішенням суду у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, не правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта скаргу з наведених підстав підтримала та пояснила, що сумнівів у правильності перекладу показів свідка ОСОБА_9,яка частково надавала покази на угорській мові, немає, оскільки цю обставину перевірено в суді апеляційної інстанції шляхом залучення перекладача та прослуховування пояснень цього свідка, які ним надавалось в суді першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_5 вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не явилась, про час та місце повідомлена належним чином, про причину неявки не повідомила і тому суд вважав за можливе розглянути справу у її відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено його позовні вимоги, оскільки укладення договору купівлі-продажу квартири відповідало волі сторін договору.

Доводи апеляційної скарги стосуються посилання на такі ж правові норми матеріального права як і позовна заява - ст.ст.203, 231, 235, 626,638,655,203 ЦК України та роз'яснення Пленуму ВСУ від 6.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», в рішенні суду не зазначено, що представник позивача вказував в судовому засіданні ще на одну підставу недійсності договору, неправильно оцінено покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_9 і покази цих свідків є неповними та неточними.

Але ці докази не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є такими, що не дають підстави для констатації незаконності прийнятого рішення.

Так, посилання на вказані норми матеріального права та на вказану постанову Пленуму ВСУ з викладенням їхнього змісту абсолютно не впливає на рішення суду: в самому ж рішення суду першої інстанції міститься посилання на зазначені норми права на постанову Пленуму ВСУ.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Саме з врахуванням вимог цієї норми ЦПК України судом першої інстанції дано оцінку показам всіх зазначених вище свідків, показами яких в сукупності встановлені наступні об'єктивні обставини справи.

ОСОБА_7, яка проживала одна і була похилого віку, дозволила проживати в її квартирі АДРЕСА_1 сусідові ОСОБА_8 і між ними інколи були певні суперечки. Однак в лютому 2012 р. ОСОБА_7 склала заповіт на ОСОБА_8, по якому вона йому заповіла квартиру, а 23 травня 2012 р. між ними було укладено договір купівлі-продажу цієї квартири. Після цих подій вони продовжували разом проживати, претензій ОСОБА_7 стосовно цього договору не ставила і проживали вони разом до кінця життя: ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_2 р. померла ОСОБА_7 Складення ОСОБА_7 заповіту на ім'я позивача ОСОБА_3, в якому б зазначалась вказана квартира ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції не доведено: з приєднаної копії заповіту на ім'я ОСОБА_13 вбачається, що він стосується майна, яке належало ОСОБА_7 на день її смерті. Конкретно спірна квартира в цьому заповіті не згадується. Більш цього, встановлено, що при житті ОСОБА_7 жодного разу не було її звернення до правоохоронних органів з приводу її захисту від дій ОСОБА_8 Не було цього і від позивача по справі. Жодного документального доказу застосування ОСОБА_8 насильства відносно ОСОБА_7 по справі не встановлено, відповідно, зазначена обставина, що є обґрунтуванням позову, не доведена.

Як вказано, одним з доводів апеляційної скарги є твердження обґрунтування позову невідповідності вимогам законодавства оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, але цей довід не може бути прийнятий до уваги, оскільки він не був предметом дослідження в суді першої інстанції: такого обґрунтування позовна заява не містить і обгрунтування позовних вимог в суді першої інстанції не змінювались.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Берегівського районного суду від 22 січня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: