АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5334/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 646/6426/15-ц ОСОБА_1
Категорія: призначенняопікуна Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Швецової Л.А., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 травня 2015 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа Опікунська рада адміністрації Червонозаводського району Харківської міської Ради про призначення опікуном недієздатної особи,-

в с т а н о в и л а

Заявник звернулася до суду із зазначеною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що її син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до рішення Московського районного суду міста Харкова від 14.10.2014 року, яке набрало законної сили, визнаний недієздатною особою та над ним встановлена опіка. Заявник зазначає, що вона є матірю ОСОБА_3 і постійно мешкає разом із ним у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на вказані обставини та на те,що вона доглядає за своїм недієздатним сином, просить суд встановити опіку над ОСОБА_3 Євгенійовичем ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити її опікуном.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 травня 2015 року у відкритті провадження у зазначеній справі було відмовлено.

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернулась ОСОБА_2 та зазначила, що вважає ухвалу районного суду такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявниця не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що опіка у відношенні її сина ОСОБА_3 встановлена саме за рішенням Московського районного суду міста Харкова від 14.10.2014 року, оскільки в цьому рішенні не зазначено, що опікуном є його мати та не визначено саме її як опікуна. Позивачка зазначає, що висновок опікунської ради про доцільність призначення її опікуном, на яке спирався суд при ухваленні рішення, винесене набагато пізніше аніж рішення Московського районного суду.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України та виходив з того, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в загальному суді в порядку цивільного судочинства.

Проте судова колегія з зазначеним висновком суду погодитися не може.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як вбачається із розяснень, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14 жовтня 2014 року заяву ОСОБА_2 задоволено, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано недієздатним та встановлено опіку.

Разом із тим, рішення суду не містить відомостей про призначення опікуном недієздатного саме заявниці, ОСОБА_2, що позбавляє її права в повній мірі здійснювати опіку над недієздатним.

Відповідно до протоколу засідання опікунської ради Адміністрації Червонозаводського району Харківської міської ради від 13 березня 2015 року вирішено вважати доцільним призначення ОСОБА_2 опікуном над сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та направити подання до суду щодо винесення рішення про призначення ОСОБА_2 опікуном над недієздатним сином.

Приписами ст.60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Отже, висновок районного суду щодо неможливості розгляду заяви ОСОБА_2 в порядку цивільного судочинства є помилковим та таким, що не узгоджується із матеріалами справи.

За таких обставин судова колегія вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п. 2 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 травня 2015 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про призначення опікуном недієздатної особи повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий

Судді