Справа № 344/4486/15-ц
Провадження № 2/344/2560/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 рокум. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - суддіТатарінової О.А.,

секретаря Білоган Т.І.,

за участю сторін: позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 15.02.2003 року у Відділі цивільної метрикації Каунаського району Литовської Республіки, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за №28. В шлюбі народилось двоє дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Причиною розірвання шлюбу стало те, що на протязі останнього року сімейне життя між сторонами погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, в кожного різні погляди на шлюб та сім"ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи в сім"ї постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають діти. На даний момент сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують більше шести місяців.

Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. За наведених обставин просить шлюб розірвати.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з мотивів наведених в позовній заяві. Просила розірвати шлюб.

Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно ч.1 ст.60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Згідно ст.63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.02. 2003 року (а.с.5) сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 2003 року у Відділі цивільної метрикації Каунаського району Литовської Республіки, про що зроблено відповідний актовий запис за № 28.

В шлюбі народилось двоє дітей: дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.9) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.8)

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно.

За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ч.1 ст.60,63 Закону України "Про міжнародне приватне право", керуючись ст. ст. 212-215 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 15.02.2003 року у Відділі цивільної метрикації Каунаського району Литовської Республіки про що зроблено відповідний актовий запис за №28 - розірвати.

Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити шлюбне "ОСОБА_1".

Неповнолітніх дітей - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишити на проживанні з матір'ю ОСОБА_1.

Після набрання законної сили рішення суду надіслати до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Татарінова О.А.