Ухвала

іменем україни

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання умов кредитного договору недійсними та припинення договору поруки за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 квітня 2007 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») укладено кредитний договір, згідно умов якого він отримав споживчий кредит на проведення ремонту та благоустрою нерухомого майна в сумі 54 600 доларів США, зі сплатою 13,99% річних з кінцевим строком повернення до 19 квітня 2021 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 11 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки. Вважали, що умови кредитного договору є несправедливими відносно них та суперечать вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки кредитний договір не містить такої істотної умови, як ціна - сукупна вартість кредитного договору та банком не надано детального розпису загальної вартості кредиту для споживача. Крім того, банк протиправно вніс в кредитний договір завідомо несправедливе положення про плату за управління кредитом, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як позичальника, так і поручителя.

Позивачі просили, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати кредитний договір недійсним та визнати договір поруки припиненим.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29 січня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просять скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що пп. 1.3.2, 3.3.2 та 3.5 кредитного договору не суперечать нормам ЦК України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про захист прав споживачів» (ст. ст. 11, 18), оскільки п. 1.3.2 не містить формули зі зміненими величинами при платі за обслуговування кредиту, а містить незмінні місячні платежі. Інші оспорені пункти кредитного договору також відповідають вимогам закону. При цьому суди вірно виходили з того, що посилання позивачів на наведені ними постанови Верховного Суду України є безпідставними, оскільки у цій справі інші фактичні обставини та умови договору, ніж ті, що переглядались Верховним Судом України. У зв'язку з наведеним також відсутні підстави для визнання договору поруки припиненим.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник