Справа № 523/3038/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" квітня 2015 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила розірвати шлюб із відповідачем посилаючись на те, що спільне проживання неможливе через складні взаємини, що привело до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного, крім того, позивачка і відповідач спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують з грудня 2009р.

Відповідач вимоги позову визнав в повному обсязі та подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 17).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Крім визнання відповідачем позову, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 20.09.2007 року, в Данії, в Муніципальному утворенні: комуна Есб'єрг, Торвегаде 74, місце шлюбу: Стара Ратуша у м. Рібе, актовий запис 686/2007, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_1 (а.с. 5). Сім'я існує формально, подальше збереження сім'ї не можливо, оскільки подружжя спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують з грудня 2009р. Подружжя від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Майновий спір відсутній.

Правовідносини що склалися між подружжям щодо розірвання шлюбу регламентуються нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23.06.2005 року, згідно яких (ст.ст. 60, 63 Закону), припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу; правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Той же правовий акт дає чітке формулювання поняття «особистого закону» у ст. 16, особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Так встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Німеччини, а відповідач по справі ОСОБА_2 є громадянином України, у них не має спільного особистого закону. Після одруження вони невеликий час прожили у Данії. Потім, позивач та відповідач по справі переїхали до України та спільно проживали у квартирі за адресою Україна, АДРЕСА_1. Після того, як ОСОБА_1, отримала громадянство Німеччини та переїхала до цієї держави, відповідач по справі залишився проживати за вказаною вище адресою. Отже, виходячи з вищевикладеного, розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем по справі буде ґрунтуватися на праві України, як на останньому спільному місці проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у вказаній державі.

В силу ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Статтею 110 СК України, визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу.

На підставі ст.ст. 110-112 СК України, керуючись ст. ст.10, 11, 61, 64, 88, 174, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Шлюб, зареєстрований 20 вересня 2007 року, в Данії, в Муніципальному утворенні: комуна Есб'єрг, Торвегаде 74, місце шлюбу: Стара Ратуша у м. Рібе, актовий запис 686/2007, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: