№ 201/4630/14 ц
провадження 2-п/201/36/2015
УХВАЛА

24 квітня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту та поділ майна подружжя і стягнення витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 07 квітня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки, поділ майна подружжя і стягнення витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року позовні вимоги були задоволені: встановити факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з 2005 року по 01 квітня 2014 року, поділено майно, що є у їх спільній сумісній власності та визначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належать по 1/2 частині наступного рухомого, нерухомого та іншого майна: - нежитлового приміщення № 6 по вул. Чкалова, 48 у м. Дніпропетровську; квартири АДРЕСА_1; квартири АДРЕСА_2; квартири АДРЕСА_3; квартири АДРЕСА_4; квартири АДРЕСА_5; квартири АДРЕСА_6; квартири АДРЕСА_7; автомобіля марки Субару Легаси, 2006 року випуску, легковий-седан-В, кузов VIN-JF1BLS57G029618, реєстраційний номер АЕ 54 49 ВІ; автомобіля марки VOLKSWAGEN, 2007 року випуску, кузов № VIN-WV2ZZZ7HZ7X024750, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіля марки VOLKSWAGEN T5, 2008 року випуску, кузов № VIN-WV2ZZZ7HZ8H114725, реєстраційний номер НОМЕР_2; іменні безвідсоткові цільові облігації у кількості 18694 штук, котрі розміщенні в АТ ОСОБА_4 Аваль згідно договору 014/142847/3178/74, право власності на які виникло на підставі договорів купівлі-продажу № 385-Б-23/48-Т від 25 грудня 2007 року, ЦП UA533771359G, ISIN UA040624BG03, № 383-Б-23/47-Т від 25 грудня 2007 року, ЦП UA533771359G, ISIN UA 040624BG03, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3654 грн..

16 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 13 червня 2014 року, посилаючись на незаконність винесення такого рішення, не відповідність висновків суду матеріалам справи та порушення процесуальних норм при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення.

В судове засідання заявник не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду підтримав заяву про перегляд заочного рішення, просив скасувати це рішення і призначити справу до розгляду по суті, а зазначені ним обставини, на його думку, ведуть до задоволення його позиції і спростування позиції ОСОБА_2 та відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності заявника згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В письмовому зверненні до суду просив заяву розглянути без його участі і ухвалу винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника позивача згідно ст. 169 ЦПК України.

Зясувавши думку заявника, сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою і підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно ОСОБА_2 07 квітня 2014 року звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки, поділ майна подружжя і стягнення витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року позовні вимоги були задоволені: встановити факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з 2005 року по 01 квітня 2014 року, поділено майно, що є у їх спільній сумісній власності та визначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належать по 1/2 частині наступного рухомого, нерухомого та іншого майна: - нежитлового приміщення № 6 по вул. Чкалова, 48 у м. Дніпропетровську; квартири АДРЕСА_1; квартири АДРЕСА_2; квартири АДРЕСА_3; квартири АДРЕСА_4; квартири АДРЕСА_5; квартири АДРЕСА_6; квартири АДРЕСА_7; автомобіля марки Субару Легаси, 2006 року випуску, легковий-седан-В, кузов VIN-JF1BLS57G029618, реєстраційний номер АЕ 54 49 ВІ; автомобіля марки VOLKSWAGEN, 2007 року випуску, кузов № VIN-WV2ZZZ7HZ7X024750, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіля марки VOLKSWAGEN T5, 2008 року випуску, кузов № VIN-WV2ZZZ7HZ8H114725, реєстраційний номер НОМЕР_2; іменні безвідсоткові цільові облігації у кількості 18694 штук, котрі розміщенні в АТ ОСОБА_4 Аваль згідно договору 014/142847/3178/74, право власності на які виникло на підставі договорів купівлі-продажу № 385-Б-23/48-Т від 25 грудня 2007 року, ЦП UA533771359G, ISIN UA040624BG03, № 383-Б-23/47-Т від 25 грудня 2007 року, ЦП UA533771359G, ISIN UA 040624BG03, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3654 грн..

У відповідності до ст. 224 ЩІК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_1, скориставшись своїм правом, яке передбачено ст. ст. 228-232 ЦПК України, звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Обставини, викладені в заяві цього відповідача є обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що він про час та день судового розгляду даної цивільної справи належним чином не був повідомлений, про що свідчить відсутність в матеріалах справи такого повідомлення, яке було б ним отримано.

Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року судове засідання не відбулося і відкладено на 23 травня 2014 року, 23 травня 2014 року судове засідання також не відбулося і перенесено на 13 червня 2014 року. Але в матеріалах справа (а. с. 79) є судова повістка для відповідача ОСОБА_1 (отримана представником Биковим) при перенесенні її з 29 квітня 2014 року на слухання справи на 23 травня 2014 року і саме така повістка була направлена відповідачу на слухання справи, а належним чином врученої чи отриманої відповідачем повістки суду про судове засідання саме 13 червня 2014 року в матеріалах справи немає, тобто ні повістку, ні телеграму відповідач не отримав і належного підтвердження вручення повістки про явку до суду на вказану дату в матеріалах справи немає.

Крім того, відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, має конкретну прописку, а тому законних підстав надавати оголошення в газеті для відповідача про слухання справи у суду не було. Отже, суд робить висновок про те, що відповідач по справі ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про слухання справи 13 червня 2014 року.

Після розгляду судом справи по суті і винесення заочного рішення суд повинен був належним чином повідомити відповідача про розгляд справи та направити йому копію винесеного рішення для відома і можливості реалізації свого права в разі незгоди з рішенням оскаржити його в передбаченому законом порядку і визначені законом строки.

Але, як видно з матеріалів справи, вказаного належного повідомлення саме з належним отриманням відповідачем вказаного рішення не було, копія рішення фактично відповідачу направлена була (але немає належного повідомлення з поштовим підтвердженням цього і отримання рішення).

Отже, заява ОСОБА_1 ґрунтується не на припущеннях, які нічим не підтверджуються, що в свою чергу суперечить ст. 60 ЦПК України, яка говорить про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Але в матеріалах цивільної справи відсутня і така заява відповідача. Дізнався, а потім і отримав вказане заочне рішення суду заявник лише в березні 2015 року, ознайомився з ним і відразу подав до суду заяву про перегляд заочного рішення через незгоду з рішенням і намір особисто приймати участь в розгляді справи та надавати суду докази на спростування позиції позивача.

Згідно ст. 232 ЩІК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок про те, що підстави для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року маються, оскільки відповідач в справі має право на ознайомлення з заявленим до нього позовом і документами, особисто приймати участь в розгляді справи, отримання правової допомоги та інш.. Як вбачається з матеріалів цивільної справи вказане виконано не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги можливу позицію позивача стосовно не згоди з заявою ОСОБА_1, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту та поділ майна подружжя і стягнення витрат скасувати, прийняти до свого провадження і призначити до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту та поділ майна подружжя і стягнення витрат в загальному порядку на 11.00 08 червня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 158, 209, 210, 212, 218, 228 - 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту та поділ майна подружжя і стягнення витрат скасувати.

Прийняти до свого провадження і призначити до розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту та поділ майна подружжя і стягнення витрат в загальному порядку на 11.00 08 червня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -