Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/4492/15-ц Головуючий у 1-й інст. Моголівець І.А.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Коростенська міська нотаріальна контора Житомирської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. В обгрунтування вимог зазначав, що 14.12.2012 року померла його з відповідачкою мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок № 84 по вул. Залізничній в м. Коростені. Посилаючись на те, що він вважав, що фактично прийняв спадщину, а також на те, що всі правовстановлюючі документи на житловий будинок та свідоцтво про смерть матері знаходились у відповідачки, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після померлої матері.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що судом не враховано покази свідків, які пояснили, що після смерті батька він постійно проживав з матір»ю до дня її смерті, допомагав їй вести домашнє господарство, проводив ремонт житла, оскільки мати мала онкологічне захворювання та потребувала постійного догляду, а також те, що за життя мати висловлювалась, що хоче щоб спадщина дісталась обом дітям, а не комусь одному.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відтак, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 14 грудня 2012 року померла ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок № 84 по вул. Залізничній в м. Коростені Житомирської області /а.с.3/.

Спадкоємцями першої черги за законом є сторони у справі.

За повідомленням Коростенської міської нотаріальної контори Житомирської області після смерті ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за законом на житловий будинок, земельну ділянку та грошові вклади до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк звернулась її дочка ОСОБА_2 Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались /а.с.14/.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив судам, що, вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, що не виключає можливості подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини за наявності поважності причин його пропуску, також і після спливу значної кількості часу.

У позовній заяві позивач посилається на те, що він вважав, що фактично прийняв спадщину, а також на те, що всі правовстановлюючі документи на житловий будинок та свідоцтво про смерть матері знаходились у відповідачки.

Наведене свідчить про юридичну необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, яка в силу положень ч.3 ст. 1272 ЦК України не є поважною причиною для визначення додаткового строку. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він взагалі звертався до нотаріуса у визначений законом строк навіть за відсутності правовстановлюючих документів на будинок, оскільки в такому випадку нотаріусом виноситься відповідна постанова.

Посилання позивача на те, що він допомагав матері вести домашнє господарство, проводив ремонт житла, доглядав її до смерті не свідчать про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини в контексті положень ч.3 ст.1272 ЦК України.

Усне волевиявлення матері про те, що вона бажала, щоб спадщина дісталась обом дітям, а не комусь одному, на що посилається позивач, немає ніякого правового значення при вирішення спору, як і недотримання відповідачкою умов усної домовленості про умови користування спадковим майном.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив усі обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді