Справа № 2/225/211/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 рокуДзержинський міський суд Донецької області
у складі: судді:Бухтіярової О.М.
при секретарі:Черниковій Н.В.
відповідачаОСОБА_3
представника відповідачаОСОБА_4
представника третьої особиПортної І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дзержинська справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, служба у справах дітей Дзержинської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2014 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем з 26.01.2013 року по 13.10.2014 року. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 13.10.2014 року шлюб із відповідачем було розірвано. Від сумісного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. До розладу сімейних стосунків, вона разом із дитиною проживала в квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_1, дитина зареєстрована у вищевказаній квартирі. В вересні 2014 року вона переїхала із дитиною до квартири, що належить їй частково на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. В с. Комсомольське, дитина проживала та зростала в спокійній гармонічній сім'ї, дитина мала все необхідне для життєдіяльності. 04.11.2014 року комісія з питань захисту прав дитини Зміївської районного державної адміністрації надала висновок про доцільність визначити місце проживання дитини ОСОБА_7 разом із матір'ю. Відповідач після розладу сімейних стосунків не допомагав сину матеріально, що вимусило її звернутись до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом про стягнення аліментів із відповідача на утримання дитини. Після подачі позову про стягнення з відповідача аліментів, він відібрав дитину. На теперішній час син находиться разом із відповідачем. Відповідач не має можливості дбати про дитину, оскільки працює в щоденно, має захворювання на цукровий діабет, від цієї хвороби має постійні нервові зриви. Тобто, якщо дитина залишиться проживати разом із відповідачем доглядати його буде нікому. Просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_7, 2013 року народження разом із матір'ю ОСОБА_6, в с. Комсомольське, Зміївського району Харківської області. Зобов'язати ОСОБА_3 передати дитину ОСОБА_7 матері ОСОБА_6.

Позивач до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що на теперішній час дитина ОСОБА_7 проживає із відповідачем та знаходиться на його утриманні. Для дитини створюються всі умови для належного проживання, дитина забезпечена житлом, продуктами харчування, одягом, що підтверджується актом вуличного комітету. Відповідач характеризується позитивно, має постійну роботу та стабільний заробіток, вважає, що для дитини буде краще, якщо вона залишиться проживати разом із батьком.

Відповідач суду пояснив, що після розлучення дитина проживала разом із позивачем. Після 09 листопада 2014 року він приїхав до позивача, для того щоб відвідати дитину та побачив, що син знаходиться у край тяжкому стані, у нього була підозра на анемію, дитина не доглянута, була велика втрата ваги. Після побаченого він вирішив забрати дитину проживати до себе. Два місяці після того він ходив разом із сином до лікарні, щоб стабілізувати стан його здоров'я. За весь період перебування дитини у нього, позивач жодного разу не приїхала його відвідати, навіть не подзвонила, що свідчить про те, що стан дитини її цікавить. Також додав, що працює та має стабільний заробіток, разом із ним проживає мати, яка також працює та отримує пенсію. В квартирі де мешкає дитина маються всі необхідні речі для його повноцінного розвитку та проживання. Просить залишити ОСОБА_7 проживати разом із ним.

Представник третьої особи служби у справах дітей Зміївської районного державної адміністрації Харківської області до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи служби у справах дітей Дзержинського міської ради Донецької області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, просила ухвалити рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2013 року. Від сумісного шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7). Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 13 жовтня 2014 року було між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано (а.с.15). Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із матір'ю за адресою: АДРЕСА_2. Разом із ОСОБА_6 дитина проживала до 09.11.2014 року, після цього і по теперішній час знаходиться на утриманні відповідача ОСОБА_3

Відповідно ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них,вік дитини, стан її здоров*я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст..9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип ст..6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі змісту ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Судом встановлено, що мати та батько дитини проживають окремо, кожен з батьків характеризується позитивно, матеріально забезпечений і у кожного з батьків за місцем проживання створені всі необхідні умови для належного виховання дитини.

На даний час фактично місце проживання дитини визначилося, сина ОСОБА_7 - з батьком. За час проживання дитини з батьком, він звик до місця проживання, оточуючої його обстановки. Зміна місця проживання малолітнього ОСОБА_7 може негативно вплинути на його психічне здоров`я.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд не погоджується з висновком служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини за місцем проживання матері, оскільки це не буде повно відповідати інтересам дитини.

Оскільки зі слів відповідача, позивач ОСОБА_6 станом здоров'я дитини не цікавиться, участі у його вихованні не приймає та не має бажання, що не спростовано позивачем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, щодо неналежного відношення відповідача до виховання сина ОСОБА_7

Окрім того, позивач не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування.

Виходячи з викладеного, суд з урахуванням рівності прав обох батьків, інтересів дитини, вважає на необхідне не змінювати місце проживання ОСОБА_7, яке визначилося та існує на теперішній час.

Враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст..16 ЦК України, ст..161 СК України, ст..11,57,60 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації Харківської області, служба у справах дітей Дзержинської міської ради про визначення місця проживання дитини разом із матір'ю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: