Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 235/6681/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Стоілова Т.В.
№ провадження
22-ц/778/2624/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Красноармійського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, третя особа орган опіки та піклування Красноармійської міської ради Донецької області про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщенням.

В позові зазначала, що вона та відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, квартира не приватизована. Головним квартиронаймачем є її батько ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Натепер вона не може переоформити на себе особистий рахунок, оскільки її сестра - ОСОБА_3 не дає згоди, чим порушує її права. Після смерті батька вона є основним квартиронаймачем, проживає в квартирі разом з дітьми: сином ОСОБА_6, 2008 р. н та сином ОСОБА_7, 2011 р. н., несе всі витрати по обслуговуванню квартири, оплачує комунальні послуги, проте відповідачі не несуть ніяких витрат по оплаті комунальних послуг. З моменту реєстрації, а саме з 18.06.2010 року відповідачі не проживали в спірній квартирі, не оплачували комунальні послуги, мешкають за іншою адресою, в квартирі відсутні їх особисті речі.

Посилаючись на ці обставини, просила визнати ОСОБА_3 та її неповнолітнього сина - ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № АДРЕСА_1.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2015року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути відхилена з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 71, 72 ЖК України якими передбачені підстави та строк збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відмовивши ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_4 зареєстровані, але не мешкають в спірній квартирі більше ніж 6 місяців, але причину, з якої вони не проживають в ній суд визнає поважною, оскільки відповідачку та її сина змусили піти з квартири, мотивуючи тіснотою та незручністю для інших членів сім'ї та враховуючи напружені відносини, що склались між сторонами. Крім того, суд виходив з того, що власного житла у відповідачки та її неповнолітнього сина не має, спірна квартира надавалась батьку відповідачки на сім'ю із чотирьох осіб, в тому числі і на відповідачку, а тому визнання її такою, що втратила житло та зняття з реєстраційного обліку її і сина буде грубим порушенням конституційного права відповідачів на житло.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання відповідачів такими, що втратили житло, суд відмовив і в задоволенні вимог до Красноармійського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про зобов'язання зняти з реєстраційного обліку відповідачів із спірної квартири, оскільки зняття з реєстрації є похідним від визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - в сенсі вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІУ.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, належним чином оціненим доказам, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають в тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги таку обставину, що відповідачі взагалі не проживали в цій квартирі, не оплачували комунальні послуги, тобто, не користувалися житловим приміщенням з самого дня реєстрації, а тому втратили право користування квартирою.

Ці доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження при апеляційному розгляді справи.

Так, судом встановлено, що спірна двокімнатна квартира АДРЕСА_1 надавалася по ордеру ОСОБА_5 (батьку сторін) на склад сім'ї із чотирьох осіб: на ОСОБА_5, його дружину ОСОБА_8 та на дітей - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є сторонами в справі.

Основним квартиронаймачем спірної квартири був ОСОБА_5 - батько позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 9).

Ще за життя ОСОБА_5 зареєстрував 18.05.2010 року у квартирі як членів своєї сім'ї дочку - ОСОБА_3 та свого онука - неповнолітнього ОСОБА_4, 1997 року народження (а. с. 5).

Теперішнього часу в цій квартирі зареєстровані ОСОБА_2, її малолітні сини - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_3 зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4, проте, в квартирі проживає лише позивач з дітьми та своїм чоловіком.

Згідно статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо особа відсутня понад встановлений статтею 71 ЖК України строк, у відповідності зі статтею 72 ЖК України суд може визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо особа не проживає в спірній квартирі більше шести місяців без поважної причини.

Згідно статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 212 ЦПК України надані сторонами письмові докази та пояснення свідків, суд першої інстанції встановив також, що тривалий час відповідач ОСОБА_3 проживала зі своїм чоловіком та сином на квартирах, які винаймала, але після розірвання шлюбу і звільнення її з роботи, вона опинилась в дуже скрутному становищі, тому попросила батьків знову зареєструвати її та сина в квартирі, що вони і зробили в 2010 році (а. с. 5-8 ).

Проживши 2 місяці в квартирі з батьками, сестрою та її родиною, ОСОБА_3 вимушена була покинути квартиру, оскільки мати сказала, що в квартирі дуже мало місця, а тому вона заважає їм жити.

Відповідач ОСОБА_3 також пояснювала, що вона неодноразово пропонувала позивачці платити частину комунальних послуг за квартиру, але та не давала згоди. Іншої квартири у неї не має, вони з сином вимушені винаймати житло у чужих людей

В засіданні суду першої інстанції представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Красноармійської міської ради - Гергуленко Н.О. не підтримала позовні вимоги, вважає, що визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом порушує їх права, зокрема неповнолітнього сина відповідачки - ОСОБА_4, який не має іншого житла. Таку ж позицію викладено у письмовому вигляді - в заяві від 14.04.2015 року, направлену на адресу апеляційного суду.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції стосовно того, що відповідач ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_4 зареєстровані в спірній квартирі, проте не проживають в ній більше ніж 6 місяців з причини, яка судом визнана поважною, відповідає обставинам справи та вимогам закону. Також є вірним врахування судом тієї обставини, що спірна квартира надавалася всім членам родини ОСОБА_5, в тому числі, і його донькам, які натепер заміжні та змінили прізвища - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а у відповідачки ОСОБА_3 іншого житла не має.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються того, що висновок суд першої інстанції про неможливість проживання відповідачів в квартирі у зв'язку з напруженими відносинами, які склалися між сторонами, не відповідає дійсності, оскільки відповідач ОСОБА_3 не зверталася до суду про вселення її з сином до спірної квартири.

Ці доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а відтак судова колегія вважає, що відсутні і підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: