НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/7196/14
№ 2/183/807/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Макаренко А.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, визнання грошових коштів спільним сумісним майном подружжя,

в с т а н о в и в :

14 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів (а.с.2)

16 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог. (а.с.54)

26 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог. (а.с.57)

06 березня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, визнання грошових коштів спільним сумісним майном подружжя. (а.с.62)

Ухвалою суду від 02 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, визнання грошових коштів спільним сумісним майном подружжя були обєднані в одне провадження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те. що 08 квітня 2013 року він передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро, що підтверджується розпискою від 08 квітня 2013 року.

Зазначені грошові кошти були запозичені ним 14 січня 2013 року у громадянки ОСОБА_5, що підтверджується відповідною розпискою, та саме зазначені грошові кошти були передані ним відповідачу ОСОБА_2.

В розписці ОСОБА_2 від 08 квітня 2013 року зазначено, що грошові кошти передані в рахунок часткового розрахунку по розподілу майна.

В той же час, після отримання грошових коштів ОСОБА_2 відмовилася від добровільного поділу майна подружжя, в звязку з чим виникла необхідність звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Позивач зазначив, що в позові про поділ майна подружжя він просив врахувати отримані ОСОБА_2 грошові кошти за розпискою від 08 квітня 2013 року та виділити йому більшу частину майна при поділі.

16 вересня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення у справі за позовом його, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до нього, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року було залишено без змін.

У відповідності до вищезазначеного рішення суду встановлено, що грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро не є спільним сумісним майном подружжя, в звязку з тим, що зазначені грошові кошти були отримані одним з подружжя без згоди іншого з подружжя за розпискою від 14 січня 2013 року у громадянки ОСОБА_5.

Під час розгляду справи про поділ майна ОСОБА_5, будучи допитаною судом в якості свідка, пояснила, що 14 січня 2013 року вона передала ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро, про що останній склав власноруч розписку, зазначені кошти до теперішнього часу їй не були повернуті.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в своєму рішення від 16 вересня 2014 року у справі про поділ майна між сторонами, прийшов до висновку, що грошові кошти, які отримала ОСОБА_2 від ОСОБА_4 за розпискою від 08 квітня 2013 року не підлягають врахуванню при поділі спільного майна подружжя, в звязку з чим, в задоволенні зазначеної частини вимог було відмовлено.

Позивач зазначив. що у відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

ОСОБА_4 в позові посилався на те, що ОСОБА_2 не повертає грошові кошти, що змушує його звернутися до суду.

У відповідності до ч.1-3 ст. 1212 ЦК України, безпідставно отримане майно підлягає поверненню.

Станом на 25 лютого 2015 року Національним банком України встановлений наступний курс валют: 100 доларів США 2829,1218 грн.; 100 Євро 3196, 3418 грн.

В звязку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 2 755 140,00 грн.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 посилалася на те, що 25 червня 2011 року її колишній чоловік ОСОБА_4, під час перебування в шлюбі з нею, за договором позики, передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5 600 000 грн.

Нею була надана нотаріальна згода на укладання зазначеного договору, оскільки зазначені грошові кошти є спільним сумісним майном її та ОСОБА_4.

В забезпечення виконання договору позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6, на виконання договору позики від 25 червня 2011 року, передав в іпотеку ОСОБА_4 комплекс будівель та споруд, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул.. Макарова, буд 73б.

У відповідності до п.1 договору позики, ОСОБА_6 повинен був повернути грошові кошти в розмірі 5 600 000 грн. до 30 грудня 2012 року.

На виконання договору позики ОСОБА_6 повертав грошові кошти за договором позики частинами, що підтверджується відповідними розписками, грошові кошти від ОСОБА_6 отримувала як вона, так і її чоловік, всього за розписками було отримано грошові кошти в розмірі 455 000,00 доларів США, на підтвердження згідно заяви від 19 грудня 2012 року, посвідченої нотаріально, ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 3 200 000,00 грн.

ОСОБА_2 посилалася на те, що у відповідності до ст.60, 61 СК України, грошові кошти в сумі 5 600 000,00 грн. є спільним сумісним майном подружжя, її та ОСОБА_4.

Грошові кошти, які поверталися ОСОБА_6, вона та її чоловік використовували на ведення спільного господарства, спільного бізнесу та на інші інтереси сімї.

ОСОБА_2 також зазначила, що дійсно, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_4, отримала 28 грудня 2012 року від ОСОБА_6 100 000,00 доларів США, в рахунок повернення суми позики по базі відпочинку «Діодон» в м. Бердянськ, зазначені грошові кошти вона поклала на зберігання в індивідуальний сейф № 11, який був орендований нею в ПАТ «УкрСиббанк» за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Гагаріна, буд. № 40Ж, що підтверджується договором № 259911 від 07.08.2012 року майнового найму індивідуального сейфу (оренди) в спеціальному сховищі, доступ до якого мав також і її чоловік, в зазначеному сейфі вона та її чоловік зберігали і інші спільні грошові кошти сімї, в тому числі і 3 000,00 Євро, які вона поклала в сейф наприкінці січня 2013 року.

ОСОБА_2 зазначила,. що ближче до березня 2013 року відносини з чоловіком погіршилися, вони перестали спілкуватися, стали проживати окремо.

В квітні 2013 року та травні 2013 року ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 2 400 000,00 грн. в рахунок заборгованості за договором позики від 25 червня 2011 року, зазначені кошти ОСОБА_4 витратив на свої потреби, а саме, придбав автомобіль «Volkswagen Multivan» на імя свого батька ОСОБА_7, продовжив будівництво будинку в м. Ялта.

В звязку з зазначеним подіями вона забрала із індивідуального сейфу спільні сумісні грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро, про що написала документ розписку від 08 квітня 2013 року, в якій повідомила ОСОБА_4, що забрала зазначені кошти в рахунок часткового розподілу спільного сумісного майна, яке відноситься до договору позики від 25 червня 2011 року, зазначену розписку вона залишила в сейфі.

Отримавши зазначену розписку, ОСОБА_4 пішов до ОСОБА_5 та склав розписку від 14 січня 2013 року, відповідно до якої він взяв в ОСОБА_5 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро.

ОСОБА_2, посилаючись на вимоги ст. 65 СК України, зазначила, що договір позики, який укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 14 січня 2013 року є недійсним, оскільки укладений без її згоди.

Крім того, у відповідності до ст. 234 ЦК України, цей договір є фіктивним, вчинений без наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цим правочином.

В звязку з наведеним, в зустрічному позові ОСОБА_2 просила суд:

-визнати договір позики, укладений 14 січня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 недійсним;

-визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 5 600 000,00 грн., які передані за договором позики від 25 червня 2011 року, укладеним між ОСОБА_4 і ОСОБА_6;

-визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошові кошти за документом від 08 квітня 2013 року в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги, зустрічні позовні вимоги не визнав.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник позов не визнали, посилалися на те, що грошові кошти є спільним сумісним майном, тому не можуть вважатися такими, що безпідставно отримані, зустрічний позов підтримали в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити зустрічні вимоги.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена.

Заслухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_2, її представника, заслухавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2014 року набрало законної сили рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини.

У відповідності до зазначеного рішення встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 01 червня 1991 року, припинили шлюбні відносини з березня 2013 року. (а.с.113)

Встановлено, що 25 червня 2011 року ОСОБА_4, за договором позики, передав ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5 600 000 грн., що підтверджується відповідним договором, посвідченим нотаріально. У відповідності до п.1 договору позики, ОСОБА_6 повинен був повернути грошові кошти в розмірі 5 600 000 грн. до 30 грудня 2012 року. (а.с.68)

Пунктом 16 договору позики зазначено, що на момент укладання договору ОСОБА_4 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, договір вчинений за письмовою згодою останньої, у вигляді заяви, що зберігається у справі нотаріуса. (а.с.68)

Встановлено, що 25 червня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_6, на виконання договору позики від 25 червня 2011 року, передав в іпотеку ОСОБА_4 комплекс будівель та споруд, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Макарова, буд 73б. (а.с.70)

Сторони в судовому засіданні не заперечували того, що комплекс будівель та споруд, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Макарова, буд 73б є базою відпочинку «Діадон».

У відповідності до ст. 60 СК України, 1. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 2. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 61 СК України, 1. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 2. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. 3. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивач ОСОБА_4 не надав доказів того, що грошові кошти є його особистою приватною власністю, також, договір позики укладався зі згоди дружини позичальника, в звязку з чим, суд приходить до переконання, що грошові кошти в сумі 5 600 000,00 грн., які були передані ОСОБА_6, були спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 до ОСОБА_2.

Судом встановлено, що на виконання договору позики ОСОБА_6 повертав грошові кошти частинами, як ОСОБА_4, так і ОСОБА_2.

Так, 07.08.2011 року ОСОБА_4 отримав 100 000 грн.; 10.08.2011 року 100 000 грн.; 17.08.2011 року 50 000 грн.; 08.09.2011 року 100 000 грн.; 14.09.2011 року 150 000 грн.; 06.10.2011 року 200 000 грн.; 11.10.2011 року 104 000 грн.; 07.12.2011 року 50 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.77)

30.12.2011 року ОСОБА_4 отримав 100 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою.

22.03.2012 року ОСОБА_2 отримала 10 000 доларів США; 02.04.2012 року 5 000 доларів США; 05.04.2012 року 4 000 доларів США; 09.04.2012 року 10 000 доларів США; 07.07.2012 року 10 000 доларів США., що підтверджується відповідною розпискою (а.с.79)

21.07.2012 року ОСОБА_4 отримав 100 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с.80)

20.08.2012 року ОСОБА_4 отримав 21 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с.81)

20.09.2012 року ОСОБА_2 отримала 15 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.82)

04.10.2012 року ОСОБА_2 отримала 8 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.83)

18.10.2012 року ОСОБА_4 отримав 8 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с.84)

06.12.2012 року ОСОБА_2 отримала 55 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.85)

28.12.2012 року ОСОБА_2 отримала 100 000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.5)

У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнані та не оспорюються сторонами не підлягають доказуванню.

Незважаючи на те, що сторони не надали суду оригіналів вищенаведених розписок, суд вважає, що викладені в них дані не підлягають доказуванню, оскільки визнані та не оспорюються сторонами, які зазначили, що оригінали розписок знаходяться у ОСОБА_6, тому надані лише їх копії.

Оскільки грошові кошти, передані за договором позики ОСОБА_6, були спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 до ОСОБА_2, то грошові кошти, які вони отримали від ОСОБА_6 на виконання умов договору позики, були також спільним сумісним майном подружжя.

Як зазначалося вище, ОСОБА_2 посилалася на те, після погіршення відносин з чоловіком, забрала із індивідуального сейфу в ПАТ «УкрСиббанк» грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро. про що написала розписку від 08 квітня 2013 року, в якій повідомила ОСОБА_4, що забрала зазначені кошти в рахунок часткового розподілу спільного сумісного майна, яке відноситься до договору позики від 25 червня 2011 року.

Судом встановлено, що 07.08.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір № 259911 майнового найму індивідуального сейфу (оренди) в спеціальному сховищі. Згідно картки допуску до індивідуального сейфу, 08.04.2013 року ОСОБА_2 була допущена до сейфу (а.с. 87-88)

Зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які, кожен окремо, в судовому засідання пояснили, що 08 квітня 2013 року на прохання ОСОБА_2 вони їздили до м. Дніпропетровськ на пр. Гагаріна в приміщення «УкрСиббанку». Із слів ОСОБА_2, вона забрала з сейфу 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро., та залишила чоловіку розписку.

Представник позивача в судовому засіданні посилався на те, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро в приміщенні офісу «Акватерм» по вул.. Запорізьке шосе м. Дніпропетровська, в той же час, суду не надані, у відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, докази на підтвердження місця передачі грошових коштів.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_4 посилався на те, що грошові кошти були отримані ОСОБА_2 безпідставно тому, зазначені грошові кошти, у відповідності до ст.. 1212 ЦК України, підлягають поверненню.

Суд приходить до переконання, що в задоволенні вимог ОСОБА_4 належить відмовити, з наступного.

Судом встановлено, що у відповідності до розписки від 14 січня 2013 року, ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро, та зобовязався повернути зазначену суму грошей до 01 квітня 2014 року. (а.с.6)

У відповідності до ст. 1212 ЦК України, 1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У відповідності до ст..10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Суд приходить до переконання, що позивачем не надано доказів безпідставності отримання грошових коштів ОСОБА_2.

У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Встановлено, що 16 вересня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, рішення набрало законної сили.

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в своєму рішення від 16 вересня 2014 року у справі про поділ майна між сторонами, прийшов до висновку, що грошові кошти, які отримала ОСОБА_2 від ОСОБА_4 за розпискою від 08 квітня 2013 року не підлягають врахуванню при поділі спільного майна подружжя, в звязку з чим, в задоволенні зазначеної частини вимог було відмовлено, судом встановлено, що правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 свідчать про укладення між подружжям договору позики.

В той же час, встановлено судом, що згідно розписки ОСОБА_2 від 08 квітня 2013 року, вона отримала від ОСОБА_4 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро в рахунок часткового поділу майна, яке відноситься до договору займу ОСОБА_6

З зазначеної розписки жодним чином не вбачається наявність між сторонами договору позики.

Крім того, розписку від 14 січня 2013 року відповідно до якої ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро, суд не може прийняти як доказ того, що ОСОБА_2 отримала зазначену суму безпідставно, оскільки неможливо встановити, що саме зазначені, а не інші кошти нею отримані.

Оскільки судом встановлено, що грошові кошти, передані за договором позики ОСОБА_6, були спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_4 до ОСОБА_2, то грошові кошти, які вони отримали від ОСОБА_6 на виконання умов договору позики, були також спільним сумісним майном подружжя.

Оскільки в розписці ОСОБА_2 є посилання на договір займу, укладений з ОСОБА_6, суд приходить до висновку, що грошові кошти 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро були спільним сумісним майном сторін, як подружжя, та не є безпідставно отриманим майном, в звязку з чим, в задоволенні вимог належить відмовити.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, суд приходить до наступного.

Як зазначалося вище, у відповідності до розписки від 14 січня 2013 року, ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро, та зобовязався повернути зазначену суму грошей до 01 квітня 2014 року. (а.с.6)

Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є, крім іншого, договори та інші правочини. .

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

За загальними умовами законодавства України, договір повинний бути підписаний сторонами.

На підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) безоплатно передає другій стороні (позикодавцеві) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві також суму грошових коштів. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження укладення договору позики може бути надана розписка.

Враховуючи наведене, сама по собі розписка в отриманні грошових коштів не може свідчити про укладення між сторонами договору позики, у відповідності до вимог ст. 1046 ЦК України, розписка може бути надана тільки на підтвердження договору позики.

Оскільки розписка від 14 січня 2013 року, відповідно до якої ОСОБА_4 отримав в борг від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро, фактично, не є договором позики, у відповідності до вимог ст. 1046 ЦК України, зазначена розписка може бути надана тільки на підтвердження договору позики, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики, укладеного 14 січня 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 належить відмовити.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Оскільки судом встановлено, що грошові кошти в розмірі 5 600 000 грн., на час укладення договору позики з ОСОБА_6, та на час повернення ОСОБА_6 грошових коштів подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були спільним сумісним майном подружжя, в той же час, ОСОБА_2 не надала доказів наявності грошових коштів в розмірі 5 600 000 грн. (в тому числі 94 000,00 доларів США та 3 000,00 Євро) на час розгляду справи в суді, в задоволенні її позовних вимог про визнання грошових коштів спільним сумісним майном подружжя також належить відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, ст..ст. 60,61 СК України, ст.ст.11, 208, 1212, 1046 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, визнання грошових коштів спільним сумісним майном подружжя відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, якими, у відповідності до ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2015 року накладений арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький