АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 9817 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Мальник А.В.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення інфляційних нарахувань, відсотків та відшкодування збитків;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 04 червня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 04.06.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних нарахувань, відсотків та відшкодування збитків відмовлено повністю. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних нарахувань, відсотків задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 1 485 грн. 00 коп., три відсотки річних в розмірі 512 грн. 50 коп., та 243 грн. 60 коп. у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду, в частині відмови йому в позові до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних нарахувань, відсотків та відшкодування збитківзмінити та задовольнити його вимоги до ОСОБА_5 в повному обсязі. Посилається на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення (в цій частині), невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що внаслідок невиконання ОСОБА_5 своїх обов'язків по своєчасному поверненню позики в сумі 50 000,00 євро, що зафіксовані в розписці ОСОБА_5 від 02.06.2011, він не зміг своєчасно виконати свої зобов'язання за угодою про позику від 01.06.2011, а зробив це лише 19.05.2014 p., що призвело до завдання йому прямих збитків у сумі 17 802,74 євро (або 305 698,31 грн. за курсом НБУ на день винесення рішення суду у справі №757/13852/14- ц) та реальних збитків у вигляді курсової різниці на суму основного боргу у розмірі 899 130,00 грн. Вимога про відшкодування збитків у вигляді курсової різниці на суму основного боргу у розмірі 899 130,00 грн. у рамках справи №757/13852/14-ц ним не заявлялась і не розглядалась.

Відповідачами не виконані свої зобов'язання з погашення заборгованості, що випливають з договору позики від 02.06.2011 р. та договору поруки від 07.06.2011 р. та встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 у справі №757/13852/14-ц.

Отже, з ОСОБА_5 підлягають стягненню інфляційні нарахування на суму боргу (563 894,95 грн.) у розмірі 167 476,80 грн. та 3% річних у сумі 57 799,23 грн.

Суд помилково стверджує, що позивач нібито обґрунтовує свої вимоги збільшенням курсу євро по відношенню до української гривні протягом часу, що минув з дати ухвалення судового рішення. Це не відповідає матеріалам і обставинам справи, оскільки йдеться про курсову різницю, що виникла з моменту, зафіксованому у судовому рішенні Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 у справі №757/13852/14-ц, тобто з 20.06.2011 р. (дата повернення коштів встановлена договором позики).

В оскаржуваному рішенні зазначається, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, суд фактично підтверджує обґрунтованість вимог позивача з арифметичної точки зору, проте робить протилежний висновок, відмовляючи у вдоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_5 реальних збитків у вигляді курсової різниці.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції мав виходити з обставин, встановлених рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 у справі №757/13852/14-ц, а не давати їм протилежну оцінку, порушуючи тим самим приписи ч.3 ст.61 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 р. у справі №757/13852/14-ц сума боргу зафіксована у гривнях станом на 20.06.2011 р., то стягненню підлягають й виплати, передбачені ст. 625 ЦК України, починаючи з цієї дати.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Позивач ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. ОСОБА_5 причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. Крім того, колегія суддів вважала, що неявка позивача та відповідача ОСОБА_4 не чинить суду перешкод у розгляді справи по суті скарги позивача, а тому розглянула справу за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 у справі №757/13852/14ц, яке набрало законної сили, з ОСОБА_4 було стягнуто солідарно з ОСОБА_5 5 000 грн. заборгованості за договором позики від 02.06.2011 p., крім того з ОСОБА_5 було стягнуто 563 894,95 грн. заборгованості за договором позики від 02.06.2011 р. та 305 698,31 грн. компенсації понесених збитків.

Таким чином, судовим рішенням з відповідача ОСОБА_5 була стягнута заборгованість за договором позики та збитки заподіяні її неповерненням.

При цьому суд зазначив, що з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 слід стягнути грошові кошти з урахуванням офіційного курсу євро відносно до гривні, встановленого НБУ на дату, визначену договором позики - 20.06.2011 p., як дата повернення позики ОСОБА_5, стягнувши на користь позивача грошові кошти у розмірі 563 894,95 грн. (568 894,95 грн. - 5000 грн.) та 305 698,31 грн. компенсації понесених збитків. Тобто, суд визначив еквівалент суми боргу за договором позики (50 000 євро) за курсом НБУ на дату зобов'язання ОСОБА_5 повернути борг (20.06.2011 року), до збитків суд застосував курс НБУ на дату ухвалення рішення суду, тобто на 11.08.2014 року.

Зазначене рішення суду не оскаржувалось, 17.09.2014 року позивачем було отримано виконавчі листи на підставі вищезазначеного рішення суду. Як встановлено судом, дані виконавчі листи знаходяться на руках у позивача, до виконання він їх не звертав.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що за час який минув з дати - 20.06.2011 року збільшився курс євро по відношенню до української гривні, відповідач ОСОБА_5 добровільно борг йому не повернув, що дає йому підстави звернутись до суду з вказаним позовом.

Разом з тим, як вбачається з рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 року, саме суд визначив еквівалент суми боргу та заподіяних збитків за курсом НБУ станом на 20.06.2011 року, та на 11.08.2014 року (до збитків) а тому відсутні підстави для відшкодування ОСОБА_3 майнової шкоди, заподіяної зростанням курсу євро до української гривні.

Що стосується стягнення з ОСОБА_5 інфляційних нарахувань та 3 відсотків річних за порушення виконання грошового зобов'язання, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для цього відсутні.

Так, згідно вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Печерський районний суд м. Києва ухвалюючи рішення 11.08.2014 року та стягуючи з ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 568 894,95 грн. виходив з того, що зазначена сума є еквівалентом 50 000 євро (за курсом НБУ станом на 20.06.2011 року) та стягуючи з ОСОБА_5 в якості компенсації понесених збитків 305 698,31 грн. виходив з того, що зазначена сума є еквівалентом 17 802,74 євро (за курсом НБУ станом на 11.08.2014 року). За таких обставин відсутні передбачені ст. 625 ЦК України підстави для стягнення інфляційних втрат та застосування індексу інфляції.

Застосувати ст. 625 ЦК України у зв'язку з невиконанням рішення суду ОСОБА_5 позивач не просив.

Крім того, Печерський районний суд м. Києва ухвалив 11.08.2014 року заочне рішення, за відсутності ОСОБА_5 В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_5 був ознайомлений з даним рішенням суду. Отримавши 17.09.2014 року виконавчі листи, позивач не пред'явив їх до виконання, що свідчить про те, що в примусовому порядку дане рішення суду не виконувалось.

Враховуючи наведене, суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції (в частині відмови ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_5) відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно його законність не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 04 червня 2015 року в частині відмови ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_5 про стягнення інфляційних нарахувань, відсотків та відшкодування збитків залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: