Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

01 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, посилаючись на те, що згідно договору фінансового лізингу відповідач мав передати позивачу трактор марки «DONG FENG 404D», вартість якого складала 70 000,00 грн. На виконання умов договору позивач сплатила половину вартості трактора та нарахування за організаційні заходи на загальну суму 42 420,00 грн, однак трактор їй передано не було. У подальшому, при детальному вивченні договору ОСОБА_4 зрозуміла, що вона помилялася щодо його правової природи та наслідків.

Оскільки відповідач не надав їй повну, достовірну та доступну інформацію відносно предмета та умов договору вона неодноразово зверталася до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» із заявами про його розірвання, на що їй було надано відповідь про те, що 11 липня 2014 року цей договір розірваний, оскільки вона не сплачувала кошти за трактор згідно графіку, а сплачені кошти не підлягають поверненню згідно п. 10.12 договору та є штрафом за невиконання його умов.

Позивач вважає, що підприємство займається нечесною підприємницькою практикою, при цьому згідно Закону України «Про захист прав споживачів» оспорюваний договір містив несправедливі умови, а саме те, що ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» не надала їй трактор та не повернула сплачені кошти.

Позивач просила визнати договір фінансового лізингу № 0190764 від 04 липня 2014 року, укладений між сторонами у справі, недійсним та стягнути з відповідача на її користь сплачені за договором кошти у сумі 42 420,00 грн.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано договір фінансового лізингу № 010764 від 04 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним. Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_4 сплачені нею грошові кошти в сумі 42 420,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4. просить скасувати рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки відповідно до положень оспорюваного договору, норм законодавства та того факту, що позивач, як лізингоодержувач, не сплатила лізингодавцю комісію за передачу предмета лізингу, тобто не виконала належним чином своїх договірних зобов'язань, (що в розумінні п. 1.7 договору є перешкодою для передачі їй предмету лізингу), добровільно згідно своєї заяви від 09 липня 2014 року, з власної ініціативи розірвала договір фінансового лізингу, (що згідно п. 10.12 договору дає підстави лізингодавцю для зарахування сплаченого нею авансового платежу в якості штрафу за розірвання договору), при цьому цим же пунктом договору передбачено неможливість повернення комісії за укладення договору.

Судом апеляційної інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук