Ухвала

іменем україни

08 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Журавель В.І., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний інвестиційний союз», товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-казахська нафтотранспортна компанія «Транс-Юг» про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Міжрегіональний інвестиційний союз» (далі - ТОВ «Міжрегіональний інвестиційний союз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-казахська нафтотранспортна компанія «Транс-Юг» (далі - ТОВ «Українсько-казахська нафтотранспортна компанія «Транс-Юг») заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2008 року № 21-ПК/08 у розмірі 392 764,31 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 04 червня 2013 року еквівалентно 4 083 686,04 грн, та 298 831,24 доларів США, що згідно із офіційним курсом НБУ станом на 04 червня 2013 року еквівалентно 2 388 558,14 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 21-ПК/08, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 702 000 доларів США та зобов'язалася повернути його не пізніше 21 січня 2011 року та сплатити 12,5 % річних.

У подальшому до вказаного кредитного договору було укладено додаткові угоди від 05 березня 2008 року, 09 квітня 2008 року, 01 вересня 2008 року, 05 січня 2009 року, 31 липня 2009 року, 21 січня 2011 року, 20 січня 2012 року, 20 лютого 2012 року, 05 березня 2012 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 між

банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки від 21 січня 2011 року № GP2011 -0010.

Крім того, 23 січня 2008 року банком було укладено договори поруки з ТОВ «Міжрегіональний інвестиційний союз», 05 березня 2008 року - з ТОВ «Українсько-казахська нафтотранспортна компанія «Транс-Юг», 21 січня 2011 року - з ОСОБА_5

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Міжрегіональний інвестиційний союз», ТОВ «Українсько-казахська нафтотранспортна компанія «Транс-Юг» на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2008 року № 21-ПК/08 у сумі 392 764,31 євро, з яких: 297 269,39 євро - заборгованість за кредитом, 28 027,40 євро - заборгованість за простроченими процентами, 53 661,88 євро - штраф за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами та 13 805,64 євро - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 04 червня 2013 року 4 083 686,04 грн, та 298 831,24 доларів США, з яких: 263 289,32 доларів США - заборгованість за кредитом, 9 419,91 доларів США - заборгованість за простроченими процентами, 13 773,01 доларів США - штраф за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами та 12 349 доларів США - пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 04 червня 2013 року 2 388 558 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року скасовано в частині задоволення позову про стягнення заборгованості з урахуванням суми штрафу та ухвалено нове рішення, яким ПАТ АБ «Південний» відмовлено в задоволенні позову у цій частині. З урахуванням цього загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, зменшено до суми 339 102,43 євро, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 04 червня 2013 року 3 525 747,60 грн, та 285 058,23 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 04 червня 2013 року 2 278 470,40 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року відхилено апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року з урахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року, залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким ПАТ АБ «Південний» відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що 23 січня 2008 року між ВАТ АБ Південний» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 21-ПК/08, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 702 000 доларів США з терміном повернення до 21 січня 2011 року та сплатою 12,50 % річних.

05 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду, згідно з якою банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 1 236 000 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути його до 21 січня 2011 року та сплатити 12,5 % річних.

09 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду, відповідно до якої банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 1 236 000 доларів США та 305 000 євро, а позичальник зобов'язався повернути його не пізніше 21 січня 2011 року та сплатити 12,5 % річних.

01 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно з якою сторони домовилися, що позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14 % річних.

05 січня 2009 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду, згідно з якою банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 321 000 доларів США та 305 000 євро, а позичальник зобов'язався повернути його не пізніше 21 січня 2011 року та сплатити 14 % річних.

20 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду, згідно з якою позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 19 лютого 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором 21 січня 2011 року між банківською установою та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № GP2011-00009.

21 січня 2011 року договір поруки № GP2011-00010 було укладено з поручителем ОСОБА_5, 23 січня 2008 року - з поручителем ТОВ «Міжрегіональний інвестиційний союз», 05 березня 2008 року - з поручителем ТОВ «Українсько-казахська нафтотранспортна компанія «Транс-Юг».

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого фактично погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з нього та з поручителів солідарно.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

З матеріалів справи вбачається, що між банком і позичальником було укладено додаткові угоди до кредитного договору, за умовами яких збільшено розмір суми кредиту та відсоткової ставки, а також змінено строк виконання основоного зобов'язання.

На підставі цих договорів зміни до договору поруки, який укладений із поручителем ОСОБА_5, не вносилися.

Матеріали справи не містять погодження збільшення процентної ставки з ОСОБА_5

Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України зазначене не врахував, невірно визначився з характером спірних правовідносин, не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню.

Крім того, судом не дана оцінка тому, чи є зміна дати погашення кредиту збільшенням обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_5

За таких обставин судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

А.О. Лесько

В.А. Черненко