Справа № 573/569/15-ц
Номер провадження 2/573/182/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

22 квітня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, відділ ДВС Сумського міського управління юстиції про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 29577 грн. 70 коп. відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Дата видачі копії (вступної і резолютивної частини) рішення "_____"_________201__р.

Справа № 573/569/15-ц

Номер провадження 2/573/182/15

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

22 квітня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О. І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, відділ ДВС Сумського міського управління юстиції про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Білопільського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 29577,70 грн., мотивуючи свої вимоги Малик тим, що в вересні 2011 року вирішив придбати собі легковий автомобіль. В газеті "Ваш Шанс" №36/07-09.09.2011 року він знайшов оголошення, подане ОСОБА_2, про продаж за 1900 у.о. автомобіля ВАЗ 2106. У вказаному оголошенні був зазначенний лише мобільний телефон продавця. 11 вересня 2011 року ОСОБА_1, попередньо домовившись про зустріч по телефону, зазначеному в оголошенні, зустрівся з ОСОБА_2 для огляду автомобіля. Оглянувши автомобіль ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_1, продаж якого здійснював ОСОБА_2, та зійшовшсь в ціні, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 готівкою 1000 євро та 6778 грн., а ОСОБА_2 написав розписку про отримання грошей та передав ОСОБА_1 ключі від автомобіля та талон про проходження державного технічного огляду, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу відповідач пообіцяв віддати пізніше так само, як і перереєструвати вказаний автомобіль на ОСОБА_1 07 листопада 2014 року інспекором ВОСП-2 вказаний вище автомобіль було затримано у зв'язку з тим, що на автомобіль у 2006 році накладений арешт. Посилаючись на викладене, а також на те, що ОСОБА_2 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу так і не передав йому, перереєстрацію автомобіля не здійснив, на час продажу автомобіля не мав права його відчуджувати, тому ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти, а саме: 1000 євро, що на день подання позову за курсом НБУ складає 22799,70 грн., та 6778 грн., а всього 29577,70 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. При цьому ОСОБА_1 зазначив, що після передачі грошей ОСОБА_2, останній віддав йому, окрім автомобіля, ключів від нього, талону про проходження державного технічного огляду, також і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).Уточнив, що в позовній заяві помилково написано, що ОСОБА_2 не віддав йому технічний паспорт на автомобіль.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду своє письмове заперечення на позов. Зазначив, що автомобіль мав право продавати і дійсно продав його ОСОБА_1 Але продав не за ту суму, яку вказує позивач, а за 6000 грн. Також ОСОБА_2 надав суду письмову заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Тертя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи- відділу ДВС Сумського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 зареєсрований спірний автомобіль марки ВАЗ 21063, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, двигун № НОМЕР_2, шасі № НОМЕР_4 (а.с. 12, 41).

Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 08 квітня 2011 року ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_3, на підставі раніше виданої довіреності, уповноважив ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 користуватися та розпоряджатися (продавати за ціну та умовах на свій розсуд, обмінювати, здавати в оренду, тощо) вказаним вище автомобілем ВАЗ 21063, 1990 року випуску (а.с. 41).

Як вбачається з розписки від 11 вересня 2011 року, яку суду надав позивач ОСОБА_1, ОСОБА_2 продав спірний автомобіль ОСОБА_1 (а.с. 9).

Також судом встановлено, що 07 листопада 2014 року інспектором ВОСП-2 був здійснений огляд та затримання автомобіля ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 та яким керував ОСОБА_1, у зв'язку з накладенням арешту на автомобіль, що підтверджується актом огляду та тимчасовим затриманням транспортного засобу (а.с. 11-12).

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на вказаний вище автомобіль було накладено на підставі постанови державного виконавця від 22 грудня 2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження (а.с. 50-51).

Крім того, судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався.

На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що придбавши 11 вересня 2011 року автомобіль ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_1, продаж якого здійснював ОСОБА_2 за 1000 євро та 6778 грн., останній не здійснив перереєстрацію автомобіля, про що було узгоджено з ним, договір купвлі-продажу не укладався та на час продажу автомобіля ОСОБА_2 не мав права його відчужувати, а тому просив стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти, а саме: 1000 євро, що на день подання позову за курсом НБУ складає 22799,70 грн., та 6778 грн., а всього 29577,70 грн.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Згідно зі ст.ст. 237, 244, 245 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, грунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов"язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи та наявних у справі доказів, відповідач ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності, згідно якої він мав право здвійснювати будь-які правочини на відчудження спірного автомобіля, в той же час він набув грошові кошти без достатніх правових підстав у спосіб, що суперечить цивільному законодавству, оскільки на момент продажу спірного автомобіля на підставі постанови державного виконавця від 22 грудня 2005 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, на спірний автомобіль ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_1 було накладено арешт, а тому відчуджувати вказаний вище автомобіль він не мав право (а.с. 41, 50-51).

Твердження ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що на момент продажу автомобіля він не знав про те, що на нього накладено арешт, зазначивши, що він би не зміг пройти технічний огляд автомобіля 08 квітня 2011 року суд розцінює критично, оскільки арешт на майно ОСОБА_3, який є власником автомобіля було накладено 20 грудня 2005 року, та на автоматизований облік арештованих ТЗ, спірний автомобіль, поставлений 04 березня 2006 року, доказів того, що на момент проходження ТО спірного автомобіля, заборони на його відчудження не було, суду не надав (а.с.12).

Більш того, в судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що під час проходження ТО 08 квітня 2011 року йому в ДАІ повідомили, що за ОСОБА_3 маються борги. ОСОБА_2 поїхав у виконавчу службу, там йому повідомили про суму заборгованості, приблизно 4000 грн., дали реквізити, куди потрібно сплачувати кошти. Він заплатив всі борги за ОСОБА_3 і йому видали талон про проходження державного технічного огляду.

В той же час позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних належних до допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придабано саме за 1000 євро та 6778 грн., а не за 6000 грн., як зазначив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2

З ксерокопії розписки від 11 вересня 2011 року, яку суду надав позивач ОСОБА_1, вбачається лише те, що ОСОБА_2 продав спірний автомобіль ОСОБА_1, але за яку саме суму та в якій валюті було проведено розрахунок в розписці нічого не зазначено (а.с. 9).

Оголошення в газеті "Ваш Шанс" №36/ 07-14.09.2011 року про продаж за 1900 у.о. автомобіля ВАЗ 2106, не може бути взяте судом як належний та допустимий доказ, оскільки по даному оголошенню не можно встановити, що продовався саме спірний автомобіль, а не якийсь інший, так як відсутні будь-які ідентифікуючи ознаки (державний номерний знак, рік випуску, номер двигуна чи шасі, П.І.П. продовця). Крім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що номер телефону, зазначений в оголошенні, дійсно належав відповідачу.

Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які в судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 за автомобіль 1000 євро та близько 7000 грн., суд не може прийняти до уваги, оскільки дані свідки є відповідно пасинком та дружиною позивача, тобто близькими родичами позивача, а тому заінтересовані у позитивному вирішенні даного спору на користь позивача.

Крім того, свідок ОСОБА_6 суду зазначила, що не була присутня під час передачі грошей за автомобіль.

Крім того, відповідно до положень ст.ст. 57,59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

А тому покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині передачі позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 1000 євро та 6778 грн. не є належним доказом, оскільки не підтверджується іншими письмовими доказами по справі.

Встановити в судовому засіданні, скільки саме коштів ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 11 вересня 2011 року за автомобіль ВАЗ 21063 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не представилось можливим, оскільки в поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо розміру коштів містяться розбіжності, перевірити достовірність даних показів не має можливості у зв'язку з плином значного часу та відсутністю належних доказів.

Крім того, 21 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_2 надав суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Суд вважає, що вказана вище заява про застусування строків позовної давності підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, (в редакціїї, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлювався обов'язок всіх власників транспортних засобів здійснити державну реєстрацію належних їм транспортних засобів протягом десяти діб після їх придбання.

Крім того, пунктом 8 вказаного Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів передбачена обов'язкова умова для реєстрації транспортного засобу на нового власника у зв'язку з відчуженням (купівля-продаж) - це його попереднє зняття з реєстрації в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Твердження ОСОБА_1 про те, що про порушення свого права він дізнався лише 07 листопада 2014 року, коли спірний автомоібль було затримано працівником ДАІ, суд розцінює критично, оскільки він знав, що на момент придбання спірного автомобіля, тобто на 11 вересня 2011 року, він був зареєстрований за третьою особою, а ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності. ОСОБА_1 їздив на вказаному автомобілі без відповідної реєстрації з 11 вересня 2011 року по 07 листопада 2014 року, про що підтвердив у суді.

Як було встановлено в судовому засіданні, вказані вище вимоги законодавства щодо реєстрації та знаття з обліку транспортного засобу після його відчудження ні сторонами, ні третьою особою ОСОБА_3 дотримані також не були.

З позовом до суду про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу (або визнання його дійсним/недійсним) ОСОБА_1 не звертався.

Крім того, свідок ОСОБА_10 суду підтвердив, що під час купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_2 передав всі необхідні документи на нього ОСОБА_1 і сказав, що в любий час може переоформити автомобіль на ОСОБА_1, якщо той звернеться до нього.

Таким чином, позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 ухилявся від переоформлення автомобіля на нього.

Крім того, як вбачається з позовної заяви та з показів ОСОБА_1 в суді, він після придбання автомобіля телефонував у вересні 2011 року декілька разів ОСОБА_2 з метою переоформлення спірного автомобіля, тобто фактично, починаючи з 11 вересня 2011 року, ОСОБА_11 знав про порушення свого права.

На запитання суду, чи знав ОСОБА_1, що він користується не перереєстрованим на його ім'я автомобілем, останній відповів, що знав, але це йому не було потрібно.

Позивач доказів про поважність пропуску строків позовної давності суду не надав, так само як не надав доказів і про його переривання. З клопотанням про поновлення строку позовної давності до суду також не звертався.

З урахуванням встановлених обставин справи, факту пред'явлення позову 16 березня 2015 року та заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає вимоги позивача необгрунтованими та такими, що подані поза межами строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 205,207,237,244, 245, 265, 267 ст.ст.4, 10, 11, 57-66, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 29577 грн. 70 коп. відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя