Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ провадження 22-ц778/3589/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Каракуші К.В., Коваленко А.І.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, стягнення заборгованості та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ФОП ОСОБА_2 розірвання договору оренди нежитлового приміщення, стягнення заборгованості та виселення.

В обґрунтування позову зазначала, що 25.11.2013 року між нею та відповідачем був укладений договір оренди належного їй на праві приватної власності нежитлового приміщення № 75 по вул. Новокузнецька, 21 в м. Запоріжжі строком до 25.11.2015 року.

Відповідно до умов договору вона передала, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно площею 68,40 кв.м.

Відповідно до п.2.5 вказаного договору орендна плата сплачується орендарем не пізніше 05 числа місяця наступного за звітним.

Однак, всупереч умов укладеного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, орендну плату в повному обсязі не сплатив, у зв'язку із чим в нього утворилась заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 76 363 грн. 11 коп., заборгованість зі сплати податків та зборів у сумі 9 735 грн. 56 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 973 грн. 67 коп., пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення у сумі 59 231 грн. 63 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 75 у будинку 21 по вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжя від 25.11.2013 року, укладений між нею та відповідачем, виселити відповідача з нежитлового приміщення № 75 у будинку 21 по вул. Новокузнецькій у м. Запоріжжя, стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 76 363 грн. 11 коп., заборгованість зі сплати податків та зборів у сумі 9 735 грн. 56 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 973 грн. 67 коп., пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення у сумі 59 231 грн. 63 коп. та стягнути судові втирати по справі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року позов задовольнити частково.

Розірвано договір оренди нежитлового приміщення № 75 у будинку 21 по вулиці Новокузнецька в місті Запоріжжі від 25.11.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за період з травня 2014 року по березень 2015 року в сумі 76 363 грн. 11 коп., пеня за несвоєчасне внесення орендної плати в сумі 59 231 грн. 63 коп. та 3% річних з простроченої суми у розмірі 973 грн. 67 коп, а також судовий збір у розмірі 1 609 грн. 28 коп..

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

25.11.2013 року між сторонами укладено договір оренди. відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення № 75 загальною площею 68,40 кв.м., що знаходиться за адресою м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька,21.

В пункті 2.2 договору оренди визначено, що розмір орендної плати складає 6500,00 грн на місяць.

Згідно п.2.5 договору оренди від 25.11.2013р. орендна плата сплачується орендарем не пізніше 05 числа місяця наступного за звітним.

Пунктом 3.4.3 вказаного договору передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 530 ЦК України , якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання у встановлений договором строк є простроченням боржника (ч. 1 ст. 612 ЦК України ) та є підставою для нарахування неустойки (ст. 611 ЦК України ).

Згідно п.6.4 договору оренди нежитлового приміщення від 25.11.2013 року між позивачем та відповідачем, орендар несе відповідальність за прострочення оплати за користування об'єктом оренди, шляхом оплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, також додатково 3% річних від простроченої суми, пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення по день фактичної оплати боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що зобов'язання по внесенню орендарем орендної плати орендодавцю у формі, розмірі та в строки встановлені договором, не виконані. Тому відповідач, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та п.6.4 Договору оренди нежитлового приміщення від 25.11.2013 року, зобов'язаний сплатити суму заборгованості по орендній платі з урахуванням штрафних санкцій за весь час прострочення, а також індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача орендну плату з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення за період з травня 2014 року по березень 2015 року в сумі - 76363,11 грн., пеню за несвоєчасне внесення орендної плати в сумі - 59231,63 грн. та 3% річних з простроченої сумі розмірі 973,67 гривен.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права зокрема ч.3 ст. 551 ЦК України є безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, оскільки розмір неустойки за прострочення виконання обов'язку щодо повернення об'єкта оренди у сумі 59231,63 грн не є більшим від боргового зобов'язання (разом із нарахованою сумою пені та трьома процентами річних), суд першої інстанції обґрунтовано не застосував ч. 3 ст. 551 ЦК України, та не зменшив розмір неустойки.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про розірванні договору, суд керувався ст. 651,773,782 ЦК України, якими врегульовані правовідносини найма нежитлових приміщень, та дійшов правильного висновку, що наймач з травня 2014 року по березень 2015 року не вносить плату за користування приміщенням.

Зазначені висновки суду є правильними, зробленими відповідно до норм закону та фактичних обставин справи.

Відповідно до положень ст.773 ЦК України, якщо наймач користується річчю з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. При непогодженні наймача на розірвання договору та повернення майна наймодавець має право на звернення до суду з відповідним позовом.

Встановивши, що наймач не вносить плату за користування майном, суд дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені обставини є підставою для розірвання договору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що орендарем вносилась орендна плата за приміщення кожного місяця, хоча і в меншому розмірі не відповідає встановленим по справі обставинам та матеріалам справи. ( а.с.54-84)

Не є переконливим та таким, що спростовує висновки суду і довід апеляційної скарги, про те, що умовами договору, зокрема п.п. 4.4, 4.7 договору передбачено, що сторона, яка ініціює або вимагає розірвання договору направляє іншій стороні замовною поштою лист-повідомлення за 30 календарних днів до запланованої дати такого розірвання.

Матеріали справи містять докази тому, що ОСОБА_3 направляла відповідачу лист повідомлення про намір розірвати договір, але конверт з листом повернуто з вказівкою „за закінченням строку зберігання, тобто відповідач фактично відмовився від отримання вказаного листа. (а.с.30,31)

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: