печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого - судді Литвинової І.В.

при секретарі Іванові Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням, вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням, вселення, встановлення порядку користування та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з ОСОБА_2 вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2006р. У власності відповідача ОСОБА_2 перебуває квартира АДРЕСА_1. 26 квітня 2011р. було зареєстровано місце проживання позивача ОСОБА_1 в зазначеному приміщенні і з цього часу він користувався ним зі згоди відповідача. 17 травня 2014р. через неправомірні дії відповідача ОСОБА_2, позивач був змушений залишити місце свого постійного проживання та в подальшому не зміг потрапити до нього, оскільки замки на вхідних дверях було замінено. Оскільки позивач був протиправно позбавлений права користування спірним приміщенням, відповідно до закону має право на користування ним як член сім'ї власника квартири, іншого житла не має, тому він просив визнати за ним право користування спірним жилим приміщенням, вселити його в зазначене приміщення та встановити порядок користування квартирою, виділивши в його користування кімнату, площею 12,60 кв.м., відповідачу ОСОБА_2 виділити в користування кімнату, площею 18,70 кв.м., залишивши в спільному користуванні кухню, ванну кімнату та коридор. Також позивач просив зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою та надати ключі від вхідної двері.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням не визнав, посилаючись на його необґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники позов не визнали, зазначаючи, що у ОСОБА_1 відсутнє право на користування спірним приміщенням, оскільки за місцем реєстрації він ніколи не проживав, його особистих речей в квартирі немає. З моменту реєстрації шлюбу і до фактичного припинення шлюбних відносин в травні 2014р. вони разом проживали в належній ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_1, оскільки квартира АДРЕСА_1 майже постійно знаходилась в користуванні орендарів. В травні 2014р. ОСОБА_1, скориставшись тимчасовою відсутністю орендарів та всупереч волі власника приміщення ОСОБА_2, вселився в квартиру, але вже 17 травня 2014р. покинув спірне жиле приміщення. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014р. шлюб сторін було розірвано. Оскільки ОСОБА_1 в спірному жилому приміщенні не проживав понад встановлені законом строки без поважних причин, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представників відповідача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, спірне жиле приміщення є двокімнатною квартирою, житловою площею 31,30 кв.м., в якій позивач ОСОБА_1 зареєстрований з 26 квітня 2011р., власником приміщення є ОСОБА_2, що підтверджується довідкою за формою 3 (а.с.31).

Відповідач ОСОБА_2, яка одночасно є позивачем за зустрічним позовом, є власником спірного жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06.04.2000р. та реєстраційним посвідченням від 01.06.2000р.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2006р., відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва (а.с.29). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014р. шлюб сторін було розірвано (а.с.39).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що 26 квітня 2011р. було зареєстровано його місце проживання в спірному жилому приміщенні і з цього часу він постійно користувався ним зі згоди відповідача. 17 травня 2014р. через неправомірні дії відповідача ОСОБА_2, він був змушений залишити місце свого постійного проживання та в подальшому не зміг потрапити до нього, оскільки замки на вхідних дверях було замінено.

Разом з тим, зазначені доводи позивача в обґрунтування вимог первісного позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 зазначила, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 і до травня 2014р. єдиним місцем проживання їх родини була квартира АДРЕСА_2, де знаходились всі речі ОСОБА_1 Спірна квартира з 2000 р. постійно здавалась в оренду та була джерелом доходу родини. Позивач ОСОБА_1 ніколи не проживав в спірній квартирі, не ніс відповідних обов'язків по сплаті житлово-комунальних послуг та утриманню цього житла, його особистих речей в квартирі не було, послугами медичних закладів за місцем реєстрації він не користувався. Саме на прохання ОСОБА_1 вона зареєструвала його у власній квартирі, оскільки йому необхідна була реєстрація в місті Києві.

Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Свідок ОСОБА_3, який є сусідом сторін та проживає в будинку АДРЕСА_1 підтвердив, що до початку червня 2014р. бачив ОСОБА_1 в цьому помешканні, який постійно там проживав з дружиною ОСОБА_2 Приблизно рік потому він чув шум на сходовій клітині і бачив як з квартири ОСОБА_2 її чоловік виносив речі. Свідок ОСОБА_4 показала суду, що вона є подругою ОСОБА_2 і вони часто зустрічались родинами. Подружжя ОСОБА_2 постійно проживало на АДРЕСА_1, там знаходились всі речі ОСОБА_1, його колекція зброї. В спірній квартирі ОСОБА_1 не проживав і його реєстрація в цій квартирі була лише формальністю за на його проханням. Свідок ОСОБА_5, який є сином ОСОБА_2, підтвердив суду, що після реєстрації її шлюбу з ОСОБА_1, вони постійно проживали на АДРЕСА_1. В спірній квартирі ОСОБА_1 ніколи не проживав, оплату житлово-комунальних послуг не здійснював, ключі від цієї квартири були лише у нього ( свідка ОСОБА_5.).

За клопотанням представника ОСОБА_2 до справи в якості письмових доказів були долучені рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги за адресою спірного приміщення, з яких вбачається, що протягом 2011-2013р.р. рахунки сплачувались ОСОБА_2

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні не довів факту постійного користування його довірителем спірним жилим приміщенням з 2011р. до травня 2014р., оскільки доказів на підтвердження своїх вимог не надав. Відповідно до п.4 ч.1 ст.169 ЦПК України для повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин у справі, суд визнав необхідним викликати позивача ОСОБА_1 для дачі особистих пояснень, але в судові засідання, які неодноразово призначались судом позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не з'явився, що свідчить про неналежне виконання стороною своїх процесуальних обов'язків. Та обставина, що позивач ОСОБА_1 вселився в спірну квартиру на початку травня 2014р. і залишив її 17 травня 2014р. не доводить факту постійного користування спірним приміщенням та не свідчить про виникнення у нього відповідних прав та обов'язків щодо спірного приміщення, відповідно до положень ст.156 Житлового Кодексу України. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що власник спірного приміщення ОСОБА_2 не надавала своєї згоди на користування ОСОБА_1 квартирою і також заперечувала наявність будь-яких інших угод про порядок користування нею.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що сторони у спорі - подружжя ОСОБА_1 спірним жилим приміщенням не користувались, між власником приміщення ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_1 були відсутні угоди про порядок користування зазначеним майном, сама по собі реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою спірного приміщення не свідчить про виникнення у нього відповідних прав на користування ним, що виключає можливість задоволення позовних вимог первісного позову.

Що стосується вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, то вона є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору, оскільки первісний позов залишений без задоволення.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 316, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням, вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні приміщенням - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова