АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/3389/14-ц
Провадження № 22-ц/792/682/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючої - судді Кізюн О.Ю.

суддів: Переверзєвої Н.І., Заїки В.М.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: представника позивачки адвоката Андрієвського О.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу провадженням № 22ц/792/682 /15 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Славутської міської ради, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідача, пояснення Андрієвського О.А., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

встановила:

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказувала, що являється власником частини будинку в АДРЕСА_1. 05.04.2013 року в цьому будинку з її згоди була зареєстрована відповідачка разом з її неповнолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Реєстрація місця проживання відповідачки необхідна була їй для отримання соціальної допомоги як малозабезпеченій сім'ї. Відповідачка та її син в будинку не проживають, і їх реєстрація перешкоджає їй як власнику здійснити відчуження будинку. Тому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідачка, діючи у власних інтересах та інтересах свого сина, проти позову заперечувала і пояснила, що на прохання позивачки вона тривалий час піклувалася про неї, згодом позивачка знайшла інших осіб, які стали за нею доглядати, у зв'язку із цим вона на слідуючий день після того, як завезла власні речі до будинку позивачки, їх забрала. Вона власного житла немає, і з сином тривалий час проживають в найманому житлі.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: частиною житлового будинку в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3.

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Роїк В.П. Справа №22ц/792/ 682 /15

Доповідач -Кізюн О.Ю. Категорія № 43,46

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції несправедливим, що рішенням суду порушуються права її неповнолітнього сина. Апелянт посилається на те, що тривалий час здійснювала догляд за позивачкою, однак ці обставини судом при вирішенні справи не були враховані. Тому просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати за нею і її сином право користування квартирою АДРЕСА_1.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції об'єктивно встановлено і не оспорюється сторонами, що ОСОБА_3 є власницею частини будинку в АДРЕСА_1, хоча фактично проживає в АДРЕСА_2.

За згодою позивачки ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_4 05 квітня 2013 року зареєстрували своє місце проживання в будинку позивачки по АДРЕСА_1.

Встановлено також, що відповідачка та її неповнолітній син за адресою АДРЕСА_1 жодного дня не проживали. Відповідачка в суді першої інстанції пояснила, що в спірному житлі протягом доби перебували лише її речі, після чого на вимогу позивачка вона речі забрала.

Відповідно до встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_4 не проживали з ОСОБА_3 в одному житловому приміщенні та не вели з останньою спільного господарства, не були пов'язані з позивачкою спільним побутом.

Судом не було добуто доказів про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєструвалися в належному позивачці житлі як члени її сім'ї , тому суд першої інстанції підставно вказав у рішенні що спірні правовідносини не регулюються нормами ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК Української РСР.

Встановлено також, що позивачка дозволила ОСОБА_2 та ОСОБА_4 тимчасове проживання та реєстрацію місця проживання в квартирі без стягнення з них плати за користування житловим приміщенням.

З положень ч.1 ст. 8 ЦК України; ч.ч.1, 3 ст. 98; ч.1 ст. 99 ЖК Української РСР убачається, що власник житлового приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в житловому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасові жильці).

Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог і підставно ухвалив рішення про визнання відповідачки та її неповнолітнього сина такими, що втратили право користування житловим приміщенням - частиною житлового будинку в АДРЕСА_1.

Колегія суддів зазначає, що означеним рішенням житлові права неповнолітнього сина відповідачки ніяким чином не порушено, оскільки відповідачка та її неповнолітній син в спірному житлі не проживали і не проживають.

Колегія суддів визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст.308 ЦПК України є підставою для залишення його без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча:підпис

Судді:підписи

Копія вірна. Суддя апеляційного суду О.Кізюн