Справа № 456/508/15-ц
Провадження № 2/456/563/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Бучківської В. Л.

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа Дідушицька сільська рада Стрийського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими спорудами, який позначений в технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 74,1 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі ОСОБА_9 та дідуся ОСОБА_10, а також її батьків - матері ОСОБА_11 та батька ОСОБА_2 В обґрунтування позову покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_10 помер її дідусь ОСОБА_10, про що в книзі реєстрації актів про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_10 зроблено актовий запис № 5. За життя дідусю належав житловий будинок НОМЕР_1 з приналежними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою № 160 від 29.01.2015 року, виданої Дідушицькою сільською радою Стрийського району Львівської області, який станом на 04.07.1991 року належав до групи колгоспних дворів. Згідно з записами в погосподарських книгах с. В.Дідушичі Стрийського району Львівської області спірне майно рахується за: ОСОБА_9 - її бабцею, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_2, її батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_12., ОСОБА_11 - мамою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_13., за нею та відповідачами по справі - її братами та сестрою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_6, які на спадкове майно не претендують, оскільки відмовилися від належної їм частки у спадщині на її користь. Вона, вважаючи себе єдиними спадкоємцем за законом після смерті свого дідуся, звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, проте держаний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими спорудами, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно, у зв'язку з чим їй порадили звернутися до суду з даним позовом. Вважає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого дідуся, вступила у володіння спадковим нерухомим майном та фактично прийняла спадщину, однак юридично її не оформила.

В судове засідання позивача не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, просить його задоволити /а.с.78/, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3. позов визнала, не заперечила проти його задоволення та пояснила, що позивач по справі - це її рідна сестра, а відповідачі - її рідні брати. Вона разом з братами відмовилися від належної їм частки у спадщині на користь позивача, а також вони не заперечують та не оспорюють право сестри на прийняття спадщини після смерті їхніх бабусі та дідуся, а також їхніх батьків. Сестра з моменту народження і по даний час проживає у спірному будинку, утримує його та приналежні до нього господарські споруди та земельну ділянку в належному стані, оплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим вступила у володіння спадковим нерухомим майном та фактично прийняла спадщину, однак юридично її не оформила, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на дане майно.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 позов визнали, не заперечили проти задоволення позовних вимог на користь позивача.

Відповідач ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує, не заперечує проти задоволення позовних вимог /а.с.57, 76/, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи - Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує /а.с.54/, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, проти чого сторони не заперечили.

Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне та той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР / далі - ЦК УРСР/.

Таким чином, оскільки в даній справі йдеться про колгоспний тип двору, то, на думку суду, слід керуватися статтями цього ж Кодексу, які регламентували правовідносини в колгоспному дворі до 16 грудня 1993 року і які були виключені з цього Кодексу у зв'язку з введенням в дію Закону України "Про власність".

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Предметом спору є житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1, і станом на 15 квітня 1991 року, з часу введення в дію Закону України "Про власність", будинковолодіння належало до майна суспільної групи господарства - колгоспний двір /а.с.30/.

Дані обставини фактично визнаються сторонами по справі та стверджуються, зокрема, копіями погосподарських книг на жилий будинок АДРЕСА_1, згідно яких право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами зареєстровано за колгоспним двором /а.с.86-88/.

Крім цього, слід зазначити, що головою колгоспного двору був ОСОБА_10, який був власником вказаного вище житлового будинку, що стверджується копією довідки №160 від 29.01.2015 року, виданої Дідушицькою сільською радою Стрийського району Львівської області /а.с.18/.

Колгоспним двором вважалось сімейно-трудове об'єднання громадян, які сумісно ведуть господарство, і більшість з них обов'язково отримує основний дохід в колгоспі, працюючи в такому в якості його членів.

Відповідно до ст.120 ЦК України 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження цим майном здійснюється із згоди всіх членів двору.

За змістом ч.2 ст.123 ЦК 1963 р. розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належав до суспільної групи - колгоспний двір, станом на 1991 рік власником цього житлового будинку був ОСОБА_10, а тому він був головою колгоспного двору.

Окрім цього, з копій довідок № 161 від 29.01.2015 року та № 162 від 29.01.2015 року, виданих Дідушицькою сільською радою Стриського району Львівської області вбачається, що до членів колгоспного двору по АДРЕСА_1 належали: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_14., ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_9 /а.с.30, 31/.

Згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" від 26.03.1991 року, загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

За правилами ст.563 ЦК 1963 р. у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування у майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, то до майна двору застосовуються загальні правила спадкування.

З копії свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_10 Дідушицькою сільською радою Стрийського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_10, актовий запис № 5 /а.с.22/.

З копії свідоцтва про смерть, виданого ІНФОРМАЦІЯ_11 Дідушицькою сільською радою Стрийського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_15 померла ІНФОРМАЦІЯ_11, актовий запис № 30 /а.с.21/.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого Дідушицькою сільською радою Стрийського району Львівської області 19.05.2003 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_12, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 25 /а.с.20/.

Згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого Дідушицькою сільською радою Стрийського району Львівської області ІНФОРМАЦІЯ_13, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_13 померла ОСОБА_11, актовий запис № 18 /а.с.19/.

Згідно з п. 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст.548 цього кодексу прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

З інформаційної довідки із Спадкогово реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 від 06.03.2015 року вбачається, що спадкові справи після смерті ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 не заводилися /а.с.72-74/.

Відповідно до ст.524 ЦК України в ред. 1963 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК України в ред. 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 534 ЦК України в ред. 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в ред. 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_14, як власника житлового будинку, відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1.

Як вбачається з копії технічного паспорта на житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1, виданого Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, такий видано на ім'я ОСОБА_1 /а.с.4-6/.

З копії довідки, виданої Дідушицькою сільською радою Стрийського району Львівської області за № 653 від 11.12.2014 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,11 га, надана для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 перебуває у користуванні ОСОБА_1 /а.с.16/.

Відповідно до копії довідки № 758 від 23.07.2014 року, виданої Дідушицькою сільською радою Стрийського району Львівської області ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала разом з померлою матір'ю ОСОБА_11 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_13 по АДРЕСА_1 /а.с.17/.

Відповідно до положень п. 113, діючої на час відкриття спадщини, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затв. наказом МЮ України №18/5 від 18.06.1994 р.) доказом вступу в управління або володіння спадковим майном можуть бути довідки житлово-експлуатаційної організації (виконкому місцевої ради і т.ін) про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що ним було взято майно спадкодавця, довідки податкових страхових чи інших органів про сплату спадкоємцем податків, страхових платежів чи інших обов'язкових платежів з майна спадкодавця чи інші документи, які підтверджують зазначені факти.

Відповідно до ч.2 ст. 529 ЦК УРСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого діда ОСОБА_14, оскільки спадщину вона прийняла відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року фактичним вступом у володіння спадковим майном, оскільки з часу смерті спадкодавця доглядає за спадковим майном, підтримує його в належному стані, користується будинковолодінням, сплачує всі необхідні платежі за будівлі і землю, вказане свідчить про факт прийняття нею спадщини за законом після смерті діда ОСОБА_14.

Відповідачі на спадкове майно не претендують, не заперечують проти оформлення права на спадщину за ОСОБА_1, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно після смерті ОСОБА_14, окрім позивача, чи мали б право на обов'язкову частку в спадщині, відповідно до ст. 535 ЦК України в ред. 1963 р., судом не встановлено.

З огляду на те, що покійний ОСОБА_14 при житті не склав заповіт, позивач фактично прийняла спадщину після його смерті і є його єдиним спадкоємцем, відповідачі позовні вимоги визнали, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за останньою права власності на житловий будинок та господарські споруди по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14.

Керуючись ст. ст. 524, 525, 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок НОМЕР_1 з господарськими спорудами, який позначений в технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 74,1 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_10.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. Л. Бучківська