АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5364/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 620/273/15-ц ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Швецової Л.А.,Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» ОСОБА_2 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів та зазначив, що він мав намір придбати для власних потреб трактор МТЗ 892 Беларус2013 р.в. Позивач знайшов в інтернеті на сайті обяв відповідне оголошення з прийнятною ціною, зателефонував за вказаним номером телефону та домовився про зустріч із представником автосалону.

26.03.2015 року позивач разом зі своїм братом ОСОБА_4 поїхали до м. Кременчуг Полтавської області, де знаходився офіс ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс». Під час переговорів з представником ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» ОСОБА_5 позивачу було запропоновано заплатити за трактор МТЗ 892 Беларус 2013 р.в. грошові кошти в розмірі 179 000 грн. та оформити відповідний договір. Позивач близько 12:00 год. сплатив вищевказану суму, потім разом з братом повернувся до офісу компанії ТОВ «ЛК «Автофінанс», де працівники наголосили щоб вони швидше підписували відповідні документи та їхали за трактором на склад до м. Київ, оскільки він залишився в одному екземплярі.

ОСОБА_3 стверджував, що під час підписання договору (який був складений на 15 сторінках) працівники ТОВ «ЛК «Автофінанс» постійно відволікали його увагу різними питаннями, не даючи змоги його нормально прочитати та зрозуміти умови. В результаті було підписано договір фінансового лізингу № 001587 від 26.03.2015 року, та ОСОБА_5 надав позивачу адресу складу в м. Київ, зазначивши, що трактор необхідно забрати того ж дня до 17.00 год. Під час прямування до м. Київ позивачу зателефонував невідомий чоловік, який представився ОСОБА_6 та повідомив, що він є кладовщиком фірми ТОВ «ЛК «Автофінанс» та попередив, що на даний час він у відрядженні та не може передати трактор, пообіцявши наступного понеділка зайнятися цим питанням.

Позивач стверджує, що одразу по приїзді додому вони з братом поцікавилися змістом договору, подивилися інформацію та відгуки в інтернеті про ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та зрозуміли, що їх ошукали, а сплачені грошові кошти за трактор в сумі 179 000 грн. є «адміністративним платежем», а не лізинговим платежем.

ОСОБА_3 вважає договір лізингу від 26.03.2015 року незаконним, оскільки під час укладення даного договору його було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, відповідач порушив його права, як споживача, оскільки під час укладання данного правочину застосував нечесну підприємницьку діяльність, позбавивши його достатнього часу для прийняття свідомого рішення. Також умови оспорюваного правочину порушують Закон України "Про захист прав споживачів", тому що є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, навіть після підписання договору його було неодноразово введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, що в подальшому завдало йому шкоди як споживачу.

ОСОБА_3просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 001587 від 26.03.2015 року укладеного між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та стягнути на його користь сплачений «адміністративний платіж» в розмірі 179 000 грн.

В судовому засіданні позивач пояснив, що вартість трактора в долларах США, яка вказана вдоговорі, була вписана представником ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» ОСОБА_5 без його відома. Крім того, позивач запевнив, що суму 179 000 грн., яку він сплатив відповідно до квитанцій, він вважав повною вартістю трактора МТЗ 892 Беларус 2013 р.в., який мав намір придбати, тому з підстав, зазначених в позовній заяві, просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу від 26.03.2015 року та стягнути на його користь сплачені ним грошові кошти в сумі 179 000 грн.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року позовні вимоги були задоволені.

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернуся представник відповідача та зазначив, що районним судом при його ухваленні було неправильно застосовано норми матеріального права, порушені норми процесуального права, та не досліджено обставини справи у їх сукупності.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх вимог чинного законодавства; сторонами було погоджено всі істотні умови договору, вирішено усі питання з приводу лізингових платежів, доказом чого є вчинення лізингоодержувачем конклюдентних дій шляхом сплати платежу.

Представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено умислу відповідача щодо введення позивача в оману, а отже вини у тому, що він з самого початку відносин передбачав для ОСОБА_3 негативні наслідки своєї діяльності. Крім того, суд не дослідив і не встановив того факту, що відносини між сторонами містять елементи примусу, докучання або неналежного протиправного впливу та істотно впливають чи можуть вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Оскаржувач стверджує, що він здійснює господарську діяльність відповідно до чинного законодавства України та займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансового лізингу.

Крім того, представник ТОВ «ЛК «Автофінанс» зважає на те, що він був позбавлений можливості надати пояснення у судовому засіданні, пересвідчитись, що процедура допиту свідків була дотримана у відповідності до процесуального закону. Також зазначає, що допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 є зацікавленою особою в силу родинних звязків з позивачем, а тому його свідчення не можуть покладатися в основу судового рішення.

Враховуючи викладене вище, представник відповідача просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, що 23 березня 2015 року між ОСОБА_7 та ТОВ «Лізінгова компанія «Автофінанс» було укладено договір фінансового лізінгу № 001587.

Згідно з п. 1.4 вищевказаного Договору фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 892, зазначений у п. 1.1 договору специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 1.8 Договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовахвикладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору.

У додатку №1 до укладеного договору зазначена вартість предмета лізингу 18888,89$., у додатку №2 складено графік сплати авансового платежу, в тому числі: вартість предмета лізингу, авансовий платіж 50%, сума виплат авансового платежу, щомісячний авансовий платіж, адміністративний платіж, комісія за передачу, тощо. (а.с15, 16).

Як свідчать матеріали справи, в день укладання договору позивачем було сплачено 179000 гривень, при чому зазначена сума була сплачена у відповідності до рахунка, виданого лізингодавцем на оплату за договором №001587 без вказівки призначення платежу.

Жодний платіж, передбачений у додатку № 2 до договору, не становить таку суму, в зв'язку з чим, неможливо встановити на сплату якого саме платежу за договором внесена ОСОБА_3 зазначена вище сума.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що вищезазначений договір є недійсним внаслідок нечесної підприємницької діяльності відповідача, яка відповідно до положень ч. 1, пп. 2, 4, 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонена.

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, з огляду на таке.

В силу ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч.6 ст.13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав зазначених вимог, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судомнедійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, якіможуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Статтею 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено право лізингоодержувача вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

За положенням ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Ухвалюючи рішення у справі, районний суд виходив із доведеності позиції позивача належними та допустимими доказами.

Такий висновок районного суду колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та таким, що узгоджується із обставинами справи.

Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному процесі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

ТОВ "Лізингова компанія "АвтоФінанс" є стороною у справі, а тому права та обовязки його передбачені ст.ст.27, 31 ЦПК України. Особи, що беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки.

У цьому звязку судова колегія зважає на той факт, що представник відповідача жодного разу не зявився ані до районного суду, ані в засідання апеляційного суду.

Натомість, апеляційна скарга містить посилання на те, що він не був присутнім в засіданнях суду першої інстанції, а тому не міг перевірити дотримання процесу при допиті свідків, а тому просить апеляційний суд вважати такі докази неналежними.

Крім того, районним судом 14 травня 2015 року постановлена ухвала про витребування доказів у справі, які суд вважав за необхідне дослідити в рамках справи, що розглядалась. Стороною відповідача зазначена ухвала не оскаржена, однак не виконана.

Враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, як це вбачається із наведених вище і встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, а товариство з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АвтоФінанс" не надало належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості сплаченої позивачем суми, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами доказів та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Обставини, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо цього, апеляційна скарга не містить, тому доводи апеляційної скарги, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Такими, що не заслуговують на увагу є доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач відповідно до його заяви, був належним чином ознайомлений з умовами договору, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач не мав реальної можливості при укладенні договору детально ознайомитися з його умовами, зважаючи на їх непрозорість, а перерахування 179000 грн. на адресу відповідача 26.03.2015 року, тобто в день підписання договору, без зазначення конкретного призначення платежу свідчить цьому підтвердженням.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді