Справа № 375/1858/14 Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л.М.
Провадження № 22-ц/780/2393/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 22 16.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді - Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Росія", про визнання договору оренди земельних ділянок недійсними, скасування їх державної реєстрації та повернення земельних ділянок ,-

встановила:

У листопаді позивачі звернулися із вказаними позовами до суду посилаючись на таке.

Вони є власниками земельних ділянок, розташованих на території Ромашківської сільської ради Рокитнянського району відповідно площами: ОСОБА_2 - 3,2898 га, ОСОБА_4 - 3,3819 га та ОСОБА_3 - 3,2936 га.

Ними укладені договори оренди вказаних земельних ділянок зі СТОВ «Росія» відповідно 30 липня 2012 року, зареєстрований 28 грудня 2012 року; 11 квітня 2006 року, зареєстрований 20 грудня 2007 року та 30 березня 2006 року, зареєстрований 20 грудня 2006 року.

Термін дії договорів оренди складає у ОСОБА_2 - 15 років, ОСОБА_4 - 49 років, ОСОБА_3 - безстроково, а після укладення додаткових угод з ОСОБА_4 16.04.2012 термін визначений 49 років з моменту підписання та державної реєстрації додаткової угоди та ОСОБА_3 - 15 років також з моменту підписання та державної реєстрації додаткової угоди.

Позивачі просили визнати договори оренди недійсними, скасувати державну реєстрацію вказаних договорів та зобов'язати відповідача повернути земельні ділянки позивачам, так як при укладенні договорів були допущені порушення ст.15 Закону України «Про оренду землі», а саме: не вказані істотні умови, передбачені вказаним законом.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 09 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказали, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки лише під час підписання додаткових угод вони дізнались про невідповідність основних договорів вимогам законодавства. Разом з тим посилались на порушення вимог частини 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» під час укладення договорів оренди землі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачі є власниками земельних ділянок, розташованих на території Ромашківської сільської ради Рокитнянського району відповідно площами: ОСОБА_2 - 3,2898 га, ОСОБА_4 - 3,3819 га та ОСОБА_3 - 3,2936 га.

Ними укладені договори оренди вказаних земельних ділянок зі СТОВ «Росія» відповідно 30 липня 2012 року, зареєстрований 28 грудня 2012 року; 11 квітня 2006 року, зареєстрований 20 грудня 2007 року та 30 березня 2006 року, зареєстрований 20 грудня 2006 року.

Термін дії договорів оренди складає у ОСОБА_2 - 15 років, ОСОБА_4 - 49 років, ОСОБА_3 - безстроково, а після укладення додаткових угод з ОСОБА_4 16.04.2012 термін визначений 49 років з моменту підписання та державної реєстрації додаткової угоди та ОСОБА_3 - 15 років також з моменту підписання та державної реєстрації додаткової угоди.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Обґрунтовуючи позовні заяви, позивачі вказали, що відсутність такої істотної умови, як умова передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначаючи у позові на відсутність такої істотної умови, як умова передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, передбаченої у ст.15 Закону України «Про оренду землі», представник позивачів не довів, яким чином дане порушення порушує право позивачів.

Такий висновок суду є правильним, оскільки спірні земельні ділянки не передані орендарем у заставу та не внесені до статутного фонду, отже, матеріали справи не містять даних, що порушуються законні права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди землі вказаної умови.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оспорюваних договорах, зокрема в розділі 2 під назвою «об»єкт оренди» відсутні кадастрові номери земельних ділянок, та відсутні акти прийому передачі об»єктів оренди як на підстави визнання цих договір недійсними колегія суддів не бере до уваги, оскільки кадастрові номер земельних ділянок зазначені у оспорюваних договорах у вступній частині та в акті прийому-передачі земельної ділянки відносно позивача ОСОБА_2 ( а.с.8,11); у додаткових угодах та в акті прийому-передачі земельної ділянки відносно позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 ( а.с.23-24,30,41).

Також матеріали справи не містять даних, що у сторін виникали сумніви у ідентифікації чи місцезнаходженні земельних ділянок - об»єктів договорі оренди, або інших даних про порушення прав позивачів у зв»язку із незазначенням у договорах оренди, укладених із позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 кадастрових номерів земельних ділянок.

Сторони визнали, що з часу укладення спріних договрів оренди вони отримували орнедну плату у строки та розмірах, передбачених договорами.

Отже, матеріали справи не містять даних про порушення прав позивачів у зв»язку з відстуністю у договарах оренди певних умов, які передбачені ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

Разом з тим, позивачі і в апеляційній скарзі не вказали в чому саме полягає порушення їх прав та не надали доказів на підтвердження вказаного.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а доказів порушення законних прав позивачі не надано, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог не вбачається ( постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-78цс13; від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-94цс13).

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в обману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ввів позивачів в оману щодо строку дії оспорюваних договорах оренди колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивачі не довели, що відповідач в момент вчинення правочину заперечував наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо він замовчує їх існування, отже, не встановлено недодержання сторонами в момент укладення та реєстрації договорів оренди вимог ст. 203 ЦК України.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає обставинам справи та вказаним положенням закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Встановивши, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, суд першої інстанції в тому числі відмовив у задоволенні позову і у зв»язку з пропуском позивачами строку позовної давності, не врахувавши, що відповідно до положень п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», суд відмовляє у задоволенні позову у зв»язку з пропуском строків позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Разом з тим відповідно до вимог ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення є правильним по суті, постановлене з дотриманням вимог матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: