Справа №487/574/15-ц 15.04.2015 15.04.2015 15.04.2015
Провадження №22-ц/784/1028/15 Головуючий суду першої інстанції - Біцюк А.В.
Категорія - 19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Орельською Н.М.,

за участі позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_3

та

ОСОБА_4

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва

від 18 березня 2015 року,

ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення збитків, втрат від інфляційних процесів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення станом на 01 січня 2015 року упущеної вигоди в розмірі 18 745 грн., втрат від інфляційних процесів в сумі 20 375 грн. та моральної шкоди у сумі 10 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала наступним.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року з ОСОБА_4 як спадкоємиці ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто 80 000 грн., які спадкодавиця отримала за розпискою від позивачки, а також 1500 грн. судових витрат, пов'язаних із проведенням експертизи.

ОСОБА_3 вказувала, що відповідачка дане судове рішення станом на день звернення її до суду не виконала, а тому відповідно до ст.ст.623, 625 Цивільного кодексу України повинна відшкодувати їй вищезазначені суми.

У процесі розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачки станом на 01 березня 2015 року упущену вигоду в сумі 24 042 грн., втрати від інфляційних процесів в сумі 33 476 грн., три проценти річних в сумі 2 241 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_4 вказувала, що положення вказаних статей Цивільного кодексу України не розповсюджуються на правовідносини, пов'язані з виконанням рішення суду, а вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підтверджені належними доказами. Посилаючись на вказані обставини, відповідачка просила відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 18 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. З ОСОБА_4 на користь позивачки стягнуто збитки від інфляції в сумі 25 273 грн.01 коп. та три проценти річних в сумі 2200 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. З відповідачки на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 274 грн.73 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права позивачка просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, а відповідачка наполягала на скасуванні рішення в задоволеній частині позову.

Позивачка зазначала, що судом неправомірно не враховано при визначені вказаних нею сум судових витрат за проведення експертизи, незаконно відмовлено у стягненні упущеної вигоди та моральної шкоди, які на її думку були нею доведені. А також зазначала, що судом з порушенням вимог цивільного процесуального закону було допущено до участі у справі представника відповідачки ОСОБА_6

ОСОБА_4 у апеляційній скарзі вказувала, що судом неправильно до правовідносин, які склалися між сторонами, була застосована ст.625 ЦК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 - частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року було встановлено, що ОСОБА_5 була власником ? частки квартири АДРЕСА_1.

01 вересня 2010 року ОСОБА_5 склала розписку про продаж ОСОБА_3 належної їй частки вказаної квартири в рахунок чого отримала від позивачки 80 000 грн. ОСОБА_5 зобов'язувалась до 01 грудня 2010 року укласти договір купівлі-продажу.

Зазначеного договору укладено не було.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Відповідачка після її смерті прийняла спадщину.

Оскільки ОСОБА_5 за життя не уклала нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу належної їй частки квартири та не повернула ОСОБА_3 отриманих грошей, з відповідачки апеляційним судом на підставі ст.ст.1218, 1282 ЦК України було стягнуто борг у сумі 80 000 грн. та витрати, пов'язані з проведенням експертизи у сумі 1 500 грн. (а.с.4-5).

На виконання зазначеного рішення позивачці був виданий виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

Зазначене рішення Апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_4 не виконано, про що свідчить довідка вищезгаданого відділу виконавчої служби.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України).

Отже, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, оскільки відповідач повинна була сплатити на користь позивача борг в розмірі 80 000 грн., тому таке правовідношення слід вважати грошовим зобов'язанням та на нього поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04 квітня 2014 року є чинним та обов'язковим до виконання. Воно не змінювалось та не скасовувалось в порядку, передбаченому процесуальним законом. Проте, відповідачем виконано не було.

За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_3 втрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Разом з тим, суд невірно визначив розмір трьох відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідачки, а тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Розмір трьох відсотків річних за період з 05 квітня 2014 року по 01 березня 2015 року становить 2 169 грн.86 коп., який вираховується за формулою (80 000 грн. х 3 % х 330 днів) : 36500.

Згідно з ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Стаття 22 даного Кодексу визначає, що збитками серед іншого є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ст.60 ЦПК України позивач повинен довести, що з вини відповідача він не отримав прибуток, на який мав право розраховувати, і що йому спричинена моральна шкода.

Належних доказів на підтвердження того, що несвоєчасним виконанням рішення суду позивачу було завдано моральну шкоду та він не отримав прибуток не надано.

За таких обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимог про відшкодування упущеної вигоди та моральної шкоди.

Посилання позивача на помилковість неврахування судом при обчисленні задоволених сум 1500 грн. судових витрат, колегія суддів вважає безпідставними. Грошовим зобов'язанням відповідачки є саме 80 000 грн., які позивачці заборгувала за життя спадкодавиця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 Тому, судом правильно був взятий при розрахунках втрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних борг у сумі 80 000 грн.

Інші доводи апеляційної скарги позивача є непереконливими, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Що ж стосується тверджень відповідача про помилковість застосування судом ч.2 ст.625 ЦК України до правовідносин, які склалися між сторонами, то вони є необґрунтованими. Відповідачка є спадкоємицею боржниці ОСОБА_5 Відповідно до ст.1218 ЦК України, вона, прийнявши спадщину після смерті останньої, прийняла на себе і всі обов'язки ОСОБА_5, в тому числі і щодо погашення боргу. Таким чином, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 стала боржницею ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_4 на те, що при вирішенні справи суд взяв до уваги неправильні розрахунки позивачки і саме на підставі них вирішив справу, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме судом були зроблені розрахунки задоволених сум (а.с.41). Як зазначено вище, втрати від інфляційних процесів судом були розраховані правильно, а три проценти річних ні, що і було встановлено при перевірці оскаржуваного рішення в апеляційному порядку.

Оскільки рішення суду частково змінено, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України зміні підлягає розподіл судових витрат.

З відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 272 грн.34 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 трьох процентів річних та розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення суду зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 18 березня 2015 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 трьох процентів річних та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 три проценти річних у сумі 2 169 грн.86 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 272 грн.34 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: