Справа № 761/5935/15-ц
Провадження №2/761/3839/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в :

В березні 2015 року позивач КП «ЦОС Шевченківського району» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому позивач просив суд: стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі - 15 519,83 грн.; втрати від інфляції в розмірі - 13 420,46 грн.; 3,0 % річних в сумі - 1931,47 грн., а також понесені позивачем судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є наймачами квартири АДРЕСА_1. Відповідачі не в повному обсязі сплатили за період з 01.09.2004 року по 01.02.2011 року заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачці надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

До того ж, відповідачі щомісяця отримувала від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювалися не регулярно, внаслідок чого утворився борг, який станом на 01 лютого 2011 р. складає - 15519,83 грн., оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, тому позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних.

До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про час і місце судового розгляду оповіщались у встановленому законом порядку, у судове засідання не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки сума боргу є необґрунтованою та виникла ще до 2004 року і розрахована позивачем по 2011 рік. При цьому, про цей борг їй стало відомо лише в останній час. Просила суд врахувати, що за вказаний позивачем період пройшли строки позовної давності, а тому наявні підстави для відмови в задоволенні позову.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідачі зареєстровані, проживають і є наймачами квартири АДРЕСА_1. Із довідки Форми №3, складеної працівниками ТОВ «Кийградсервіс» вбачається, що відповідачі проживають та зареєстрований в цій квартирі (а.с.4).

Оскільки документів про наявність права власності ні позивач, ні присутній в засіданні відповідач суду не надали, тому суд вважає відповідачів наймачами (користувачами) вказаного житла.

Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов'язки за договором найму житла є солідарними (ч. 3 ст. 816 ЦК України).

Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Так, згідно із позовною заявою та розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів розраховано згідно позову за період з 01.09.2004 року по 01.02.2011 року становить - 15519,83 грн., яка утворилась внаслідок не сплати в повному обсязі відповідачами нарахувань по сплаті житлово-комунальних послуг саме за цей період, за який також нараховані інфляційні втрати та 3% річних (а.с.5).

З огляду на викладені норми законодавства вказані суми заборгованості підлягають сплаті, але в судовому засіданні відповідач заявив про застосування строків позовної давності та в задоволенні позову відмовити, оскільки заборгованості по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги за період в межах строків позовної давності немає.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст.26І ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його пору шила.

За ч.3 ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки в судовому засіданні Відповідачем було заявлене клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що вказане клопотання підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом в березні 2015 року і просив суд стягнути заборгованість за період з 2004 по 2011 роки, тобто поза межами строків позовної давності.

При цьому, позивачем не надано суду доказів наявності заборгованості у відповідачів в межах строків позовної давності.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦП К України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень сі. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З огляду на наведене вище, враховуючи, що судом не встановлено наявність заборгованості у Відповідачів за оплату житлово-комунальних послуг в межах строків позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині як стягнення суми основного боргу в розмірі - 15 519,83 грн., так і розрахованих із цієї суми боргу сум інфляції та 3% річних.

На підставі ст.ст. 256. 257, 261. 267ЦК України, ст.ст. І. 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 66. 67 Житлового кодексу України, керуючись ст. ст. 10. 11. 57-61, 88, 169. 179, 208, 209, 212-214, 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: