Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 314/3428/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Беспалько Т.Д.
№ провадження 22-ц778/1629/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуші К.В.,

при секретарі: Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції, відділ управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області, про зняття арешту з заставленого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ВДВС Вільнянського РУЮ, ВУДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, про зняття арешту з заставленого майна.

В обґрунтування позову зазначало, що 18.07.2007 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір на суму 58 820 грн. 00 коп.

Забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором є застава автомобіль ВАЗ, модель 111830, рік випуску 2007, тип ТЗ-легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності відповідачу.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2012 року позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Станом на 16.05.2014 року вищезазначений автотранспортний засіб знаходиться на спеціалізованому майданчику ПАТ КБ "ПриватБанк".

В процесі підготовки документів, щодо реалізації відповідного автотранспортного засобу встановлено, що ВДВС Вільнянського РУЮ накладено арешт на майно боржника, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 111830, рік випуску 2007, тип ТЗ-легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується інформацією з органу ДАІ.

Так в рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.12.2009 року.

Таким чином, процес зняття з обліку транспортного засобу в органах ДАІ для подальшого його належного оформлення й реєстрації за покупцем унеможливлено.

Вважає,. що на підставі ст.1 ЗУ "Про заставу" та ст.572 ЦК України має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, держати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Проте, наявні обтяження (арешт рухомого майна) позбавляє банк пріоритетного права на озернення стягнення на заставлена майно перед іншими кредиторами.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд зняти арешти з заставленого майна, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 111830, рік випуску 2007, тип ТЗ-легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується інформацією з органу ДАІ, накладені постановами ВДВС Вільнянського РУЮ, вилучення записів про арешти із відповідних реєстраційних баз доручити УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області та ВДВС Вільнянського РУЮ, заборонити органам ВДВС вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням права ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо реалізації заставного рухомого майна, належного на праві власності відповідачу, та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року позов задоволено.

Знято арешт з заставленого майна, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 111830, рік випуску 2007, тип ТЗ-легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується інформацією з органу ДАІ, накладені постановами ВДВС Вільнянського РУЮ від 31.12.2009 року та 31.01.2012 року.

Вилучення записів про арешти із відповідних реєстраційних баз доручено УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області та ВДВС Вільнянського РУЮ,

Заборонено органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії пов'язані з обмеженнями права ПАТ КБ "ПриватБанк", щодо реалізації заставного рухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_3, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 111830, рік випуску 2007, тип ТЗ-легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3. зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального в або процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Між тим вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

У порушення вимог ст.212,213 ЦПК України суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи та не надав оцінки усім доказам, які надані сторонами.

Відповідно до ст. ст. 3, 31, 118, 119 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності, прийшовши до висновку, що саме відповідачем ОСОБА_3 порушене право банку.

Проте, повністю погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права, не виконавши вимоги ч.4 ст. 10 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи і згідно положень ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого по справі рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 18.07.2007 року між ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ZPVLAU10180076, відповідно до якого позичальник отримала кредит у розмірі 58820,00 грн.

Виконання зобов"язань за вказаним договором було забезпечено укладанням сторонами 18.07.2007 року договору застави автотранспорту, за умовами якого ОСОБА_3 передала в заставу банку автомобіль ВАЗ, модель 111830 рік випуску 2007, тип ТЗ-легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_3

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.10.2012 року звернено стягнення на предмет застави.

Станом на 16.05.2014 року вищезазначений автотранспортний засіб знаходиться на спеціалізованому майданчику ПАТ КБ „ ПРИВАТБАНК".

В процесі підготовки документів, щодо реалізації відповідного автотранспортного засобу встановлено, що ВДВС Вільнянського РУЮ накладено арешт на майно боржника, а саме: автомобіль ВАЗ, модель 111830, рік випуску 2007, тип ТЗ - легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується інформацією з органу ДАІ. Тобто в рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.12.2009 року.

Згідно з Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, та ч.3 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернуто у разі: винесення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор(заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов"язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава, як правовий інструмент цивільного законодавства, виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора - заставодержателя.

Положеннями ст. 16 Закону України „Про заставу" передбачено, що право застави виникає з моменту укладання договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення договору.

Згідно зі ст. 14 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріорітет над незареєстрованим обтяженням. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом.

Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Обтяжував з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Право застави у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" виникло з 18.07.2007 року, а арешт на спірне майно був накладений постановою державного виконавця ВДВС Вільнянського РУЮ пізніше - 31.12.2009 року.

Між тим, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю( ч.3 ст. 54 Закону України „Про виконавче провадження" ).

Частиною 4 ст. 52 Закону України „Про виконавче провадження" передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладання арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо про те, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз"яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту.

Отже, заставодержатель, яким у даному випадку є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника ОСОБА_3 шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Викладене свідчить про те, що у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, у повній мірі не встановив, оскільки не звернув уваги на те, що позов заявлено лише до боржника ОСОБА_3 яка фактично виконати рішення про зняття арешту з заставленого майна не може.

Крім того вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", про звільнення автомобіля з -під арешту, накладеного 31.12.2009 року державним виконавцем Вільнянського РУЮ Запорізької області, задоволенню не підлягають, оскільки посилання про накладання арешту на автомобіль у доданому до матеріалів справи повідомленні ВУДАІ ГУМВС України в Запорізькій області(а.с.64) не є належним доказом за відсутності самої постанови державного виконавця.

Вимоги, щодо заборони органам ВДВС вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" права розпорядження спірним автомобілем, задоволенню не підлягають, оскільки не є передбаченими Законом України „Про виконавче провадження" способами захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи та їх представники. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення в цивільному судочинстві (ст.30 ЦПК ).

Суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які вступають у порушену в суді справу, пред'явивши позов щодо предмета спору з метою захисту особистих суб'єктивних матеріальних прав чи охоронюваних законом інтересів, є третіми особами, які заявляють самостійні вимоги (ст. 34 ЦПК України ).

Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, які беруть участь у справі на стороні однієї із сторін з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів (ст. 35 ЦПК України ).

Сторони, крім прав та обов'язків, визначених ст.27 ЦПК України, мають ще додаткові права, встановлені ст.31 ЦПК України.

Оскільки відповідно до ст.ст.27,35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на відміну від сторін (ст. ст.30, 31 ЦПК України ) обмежені в процесуальних правах, суд не вправі ухвалювати щодо них рішення.

Відповідно до ст. ст. 213,215 ЦПК рішення у справі може ухвалюватися лише щодо сторін .

Між тим, ухвалюючи рішення про зняття арешту з заставленого майна, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов'язки УДА ГУМВС України в Запорізькій області та ВДВС Вільнянського РУЮ, які брали участь у справі не в якості відповідачів, а як треті особи.

За викладених обставин ухвалене у справі рішення без змін залишатися не може і підлягає скасуванню.

Статтею 33 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обов'язкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання.

Цивільний процесуальний кодекс України виключає можливість апеляційного суду скасувати рішення, після чого, залучивши таку особу до участі у справі, вирішити справу як суд першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ПАТ КБ ПРИВАТБАНК у задоволенні позову до ОСОБА_3про зняття арешту з заставленого майна.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2014 року в цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, треті особи: Відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції, відділ управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Запорізькій області, про зняття арешту з заставленого майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: