Справа № 495/2576/15-ц
Ухвала

17 квітня 2015 року м.Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Гайда-Герасименко О.Д., розглянувши матеріали цивільної справи, які надійшли за позовною за позовом ОСОБА_1 до Приморської сільської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, виділення в натурі житлового будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Приморської сільської ради, треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності, виділення в натурі житлового будинку та земельної ділянки.

В порядку забезпечення позову позивач просить накласти арешт на житловий будинок №12 по вул.Середній, с.Попоздра, Білгород-Дністровський район, Одеської області та земельну ділянку, яка виділена під будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель розміром 0,2500 га..

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Позивачем порушені приписи ст.151 ЦПК України, чому саме невжиття заходу забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, позивачем не надані наявні та відповідні докази, щодо спроб будь-якими особами відчуджити спірне нерухоме майно, що в подальшому ускладнить або унеможливить виконання рішення суду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відсутність відомостей у заяві позивача про доцільність накладення арешту на майно, позбавляє суд дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя