Справа № 363/247/14 Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/2061/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 22.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 лютого 2015 року за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вишгородського Районного управління юстиції Лисенко Людмили Петрівни,-

встановила:

у січні 2014 року заявник звернувся до суду з вказаною заявою.

Обгрунтовував свою заяву тим, що постановою від 25.12.2013 року державним виконавцем Лисенком Л.П. відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 54 951,26 грн. та судовий збір в сумі 549,52 грн.

Скаржник зазначав, що відповідно до вказаної постанови надано строк для добровільного виконання рішення суду до 01.01.2014 року.

Проте, він отримав вказану постанову лише 02.01.2014 року. За таких обставин вважає, що її було позбавлено можливості добровільно виконати рішення суду до 27.11.2013 року.

Також зауважив, що такими діями державного виконавця порушені його права, а тому просить суд визнати дії державного виконавця відділу ДВС Лисенко Л.П. щодо відкриття виконавчого провадження незаконними, скасувати постанову державного виконавця від 25 грудня 2013 року про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05 лютого 2015 року в задоволенні скарги відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга на ухвалу судді від 05 лютого 2015 року, в якій він просить суд скасувати ухвалу, визнати спірні дії державного виконавця неправомірними та зобов»язати державного виконавця надати боржнику належний строк для добровільного виконання рішення суду, який не перевищуватиме семи днів з моменту отримання відповідної постанови державного виконавця.

На думку апелянта висновки місцевого суду порушують Конституцію України, права та законні інтереси заявника.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області по цивільній справі №2-449/2013 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, неустойки (пені) у зв»язку з несплатою аліментів вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 54 951,26 та судовий збір в сумі 549,52, всього 55 500,78 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 27.11.2013 року .

На підставі вищевказаного рішення було видано виконавчий лист, який був 23 грудня 2013 року поданий до відділу ДВС Вишгородського РУЮ Київської області для примусового виконання вказаного рішення суду на підставі заяви стягувача.

25 грудня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Вишгородського РУЮ Київської області Лисенко Л.П. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 55 500,78 грн.

Згідно вказаної постанови від 25.12.2013 року ОСОБА_2 надано строк до 01 січня 2014 року для добровільного виконання рішення.

Частиною 1 ст.383 ЦПК України передбачено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про виконавче провадження «державний виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також відповідно до ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 24 вказаного Закону державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.31 зазначеного Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідають вимогам чинного законодавства.

А що стосується направлення копії постанови, то порушення порядку її направлення боржнику не впливає на її правильність.

Також, ст.35 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає можливість звернення боржника з заявою щодо відкладення виконавчих дій у випадку несвоєчасного одержання копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії державного виконавця, при винесенні вказаної постанови, ґрунтуються на нормах закону, а тому вимоги скаржника є безпідставними.

Зважаючи на ці норми, висновки судді, щодо відмови в задоволенні заяви є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм процесуального права щодо підсудності і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.303,307,311,312,314,315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді