Справа № 148/2330/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2015 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЖ № 752895, виданого 16.02.1955 року, він являється сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

1.09.2008 року, його батько, ОСОБА_7 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 3.02.2009 року виконкомом Копіївської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, серії 1-АМ № 139939.

Після смерті батька йому стало відомо про наявність заповіту, складеного 25.01.2007 року.

Вважає, що в даному заповіті підроблено підпис від імені батька, тому заповіт не відповідав волі та волевиявленню його батька.

Свою правову позицію також мотивує з посиланням на ст. ст. 1257 ч.2, 303 ч.3, 216 ч.1 ЦК України.

В зв'язку з цим, просить суд визнати недійсним заповіт від 25.01.2007 року, складений в с. Копіївка, Тульчинського району, Вінницької області від імені ОСОБА_7.

В судовому засіданні позивач та його представник, позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві.

Також позивач ОСОБА_1, суду пояснив, що про наявність заповіту він дізнався в 2008 році, після смерті батька, з тих пір в них почався спір щодо вказаного заповіту та спадкового майна.

Відповідачі, та їх представник, позов не визнали. В заперечення позовних вимог суду пояснили, що про наявність заповіту на ім'я правнучки ОСОБА_7 їхньої доньки ОСОБА_6, вони дізнались після смерті спадкодавця. Після цього, вона ОСОБА_3, в строк визначений законодавством, звернулась із відповідною заявою в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6, про прийняття спадщини. 15.09.2012 року, Тульчинською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_6 Вважають, що доводи позивача є безпідставними та не обґрунтованими, так як спадкоємець ОСОБА_7 сам вирішив кому заповідати своє майно після смерті.

Опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що з 8.12.1992 року, вона працює секретарем Копіївської сільської ради. На початку 2007 року, до неї звернувся житель с. Копіївка ОСОБА_7 із запитанням про те, що він хоче скласти заповіт. Вона йому пояснила, що для цього необхідно щоб він прийшов до сільської ради із паспортом. 25.01.2007 року, нею було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_7 на ім'я його правнучки ОСОБА_6 У вказаному заповіті він власноручно поставив свій підпис. Посвідчення заповіту нею було здійснено у відповідності до всіх вимог законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

25.01.2007 року, секретарем Копіївської сільської ради Тульчинського району було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_7, відповідно до якого останній заповів усе своє майно правнучці ОСОБА_6. (а.с. 6).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 139939, виданого повторно 3.02.2009 року, ОСОБА_7 помер 1.09.2008 року. (а.с. 5). Першочергове свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 114953, яке знаходиться в оглянутій в судовому засіданні спадковій справі № 677/2008, видано 3.09.2008 року.

23.09.2008 року, ОСОБА_3, яка діяла в інтересах свої неповнолітньої доньки ОСОБА_6, звернулась із заявою, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи (а.с. 1), до Тульчинської нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_7

15.09.2012 року державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 видано свідоцтво на ім'я ОСОБА_6 про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 (а.с. 46 спадкової справи № 677/2008).

Відповідно до вимог ст. 1257 ч.2 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Встановлюючи обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 про те, що підпис в заповіті було здійснено не його батьком, судом, за клопотанням позивача, було призначено судову почеркознавчу експертизу, оплату за проведення якої було покладено на позивача. Однак, вказана експертиза не була проведена, в зв'язку з відмовою позивача, якому завчасно було вручено платіжне доручення, від оплати послуг експертної установи. Останній вказав на те, що судом перед експертами поставлено питання, яке різниться із питанням вказаним ним в клопотанні.

За правилами ч.3 ст. 143 ЦПК України, особи, які беруть участь в справі, мають право подати суду питання, на які потрібна відповідь експерта. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, визначається судом.

Таким чином, при проведенні експертизи, законодавцем надано право суду визначати зміст питань.

Крім того, питання поставлене судом перед експертами відповідало Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 8.01.1998 року № 53/5 (у редакції наказу МЮ України від 26.12.2012 № 1950/5).

За змістом ст. 146 ч.1 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь в справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити в його визнанні.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що позивач ОСОБА_1 ухилився від участі в експертизі щодо оплати експертних послуг, без яких проведення експертизи є неможливим.

Таким чином, суд вирішив спір, на підставі поданих в судовому засіданні доказів та матеріалів справи.

При вирішенні питання щодо вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_7, судом взято до уваги пояснення секретаря сільської ради, яка вказала на те, що при посвідченні заповіту, волевиявлення ОСОБА_7 було вільним, він особисто прийшов до сільської ради, за даними паспорта була встановлена його особа. Нею, як секретарем сільської ради, було посвідчено заповіт.

Вказані обставини також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Зокрема, згідно Журналу реєстрації нотаріальних дій Копіївської сільської ради, на аркуші справи знаходиться запис під № 2 про посвідчення заповіту 25.01.2007 року, вказано паспорт серії АВ № 379056, виданого 22.04.02 року.

Посвідчення вказаного заповіту повністю узгоджується з положеннями ст. 1251 ЦК України (яка діяла на час вчинення вказаної нотаріальної дії), якою в свою чергу передбачено, якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Крім того, судом встановлено, що при посвідченні заповіту, секретарем сільської ради було дотримано також і вимог розділу ІІІ глави 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (чинної на час вчинення нотаріальної дії), затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25.08.94, зареєстрованого в МЮ України 26.10.1994 року № 256/466.

Відповідно до вимог ст. 10 ч. 3 (якою визначено принцип змагальності сторін), ст. 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, що відображено в ст. 11 ЦПК України.

Таким чином, з аналізу досліджених доказів, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б давали суду підстави вважати, що волевиявлення заповідача ОСОБА_7 не було вільним і не відповідало його волі. Інших доказів, які б спростовували вказані доводи та обставини, позивачем не представлено, а відтак суд прийшов до висновку про безпідставність та не обґрунтованість в заявлених позивних вимог і відмові в позові в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються стороні, на користь якої ухвалено рішення. Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, тому вимога про стягнення на його користь судових витрат задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1251, 1257 ЦК України, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 81, 88, 143, 146, 159, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, які діють в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення суду складено 7.07.2015 року.

Суддя: