Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22-ц/781/918/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.04.2015 р. колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Письменного О.А.,

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретареві: Лазаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який дії від імені та в інтересах ОСОБА_3 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.02.2015 року у справі за її позовом до ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, усунення перешкод у користуванні майном, визнанні особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемного правочину, усунення перешкод в користуванні належною їй квартирою, та виселення з неї відповідача.

Вказала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 грудня 2006 року їй належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1.

У 2010 році домовилась з ОСОБА_4 про продаж останньому вказаної квартири за 3000 грн. Кошти були передані її під розписку. Крім того відповідач зобов'язався за власний рахунок здійснити реєстрацію житла на свої ім'я, а позивач зобов'язалася вчинити дії спрямовані на нотаріальне оформлення правочину.

Зазначила, що відповідач з того часу проживає у спірній квартирі, за її заявою зареєстрував там свої місце проживання в органах УДМС. На її неодноразові прохання здійснити перереєстрацію майна, відповідач відповідав відмовою, посилаючись на відсутність паспорта.

Такі дії відповідача створюють їй певні незручності, зокрема, вона як фактична власниця спірного житла, не має права на субсидію, а також не може використовувати належну їй квартиру або розпорядитись нею.

Як наслідок такої поведінки відповідача, вона змушена була переглянути власне рішення щодо продажу спірної квартири та звернутися в суд з даним позовом.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказала, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належну правову оцінку доводам позовної заяви щодо підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Просила рішення скасувати і задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 повністю підтримав доводи своєї апеляційної скарги. Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і позову, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним і відсутні підстави щодо його скасування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, заслухавши пояснення осіб, які з'явились до суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в 2009 році сторони домовились про те, що ОСОБА_3 продасть ОСОБА_4 належну їй квартиру АДРЕСА_1 за 3000 грн. Кошти були передані позивачу, про що ОСОБА_3 надала ОСОБА_4 розписку. За заявою ОСОБА_3 в органи УДМС відповідач зареєстрував свої місце проживання за вказаною вище адресою, і проживає там до цього часу. Вказані обставини сторони не оспорюють.

В судовому засіданні відповідач заперечував про застосування наслідків нікчемного правочину, оскільки, на його думку, правочин між сторонами відбувся, що підтверджується розпискою про отримання позивачкою грошей за квартиру.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами вказаний спір уже був вирішений рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.10.2014 року. Крім того, суд дійшов висновку, що відповідач не створює позивачу перешкод в користуванні спірним житлом.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.657 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу житлових будинків (квартир) укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України недодержання нотаріальної форми договору спричиняє його нікчемність .

На підставі ч.2 ст.220 ЦК України суд може визнати такий договір дійсним у випадках, коли сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правила ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК (в редакції, чинній до 11 лютого 2010 року) пов'язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

Судом встановлено про намір сторін на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в 2009 році, чого ОСОБА_4 не заперечував, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_3 розпискою про отримання коштів за продаж квартири.

При цьому ОСОБА_4 з 2009 року не звертався ні до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу, ні до суду з відповідним позовом про визнання спірного договору купівлі-договору квартири дійсним, що у відповідності до ч.1 ст.220 ЦК України спричиняє його нікчемність.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2006 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування перейшло до ОСОБА_3 (а.с.8).

Відсутність відомостей про реєстрацію права власності спірного житла в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на що посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень на апеляційну скаргу, не спростовує доводів позивача про те, що вона залишилась власником квартири і що ОСОБА_4 у зв'язку з нікчемністю договору купівлі-продажу такого права не набув.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що одержала на виконання цього правочину.

Аналіз норм ст.ст. 391, 383 ЦК України, ст.150 ЖК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 є власником квартири та має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а ОСОБА_4 за нікчемним договором не набув право власності на спірну квартиру, однак використовує її, чим обмежує право власності позивачки, колегія суддів вважає наявними підстави для задоволення позову.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильно встановлені фактичні обставини справи, що полягає у неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права (стаття 309 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13.02.2015 року скасувати.

Позов задовольнити. Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні, належною їй квартирою АДРЕСА_1 з належною часткою надвірних будівель, загальною площею 45,4 м.кв., шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування даною квартирою, та виселення його із зазначеної квартири.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: