У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - третя Сумська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 4 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила усунути ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначала, що батько відповідача - ОСОБА_6, у зв'язку з тяжкими хворобами, що призвели до ампутації ноги та встановлення йому І групи інвалідності, перебував у безпорадному стані, потребував допомоги та піклування. Таку допомогу та піклування надавала ОСОБА_6 лише вона. ОСОБА_4 мав можливість надавати допомогу своєму батькові, здійснювати догляд, допомагати в пересуванні, надавати допомогу в побуті, але відповідач обмежувався телефонними дзвінками до батька. Протягом 2013 року, коли батько перебував у важкому стані у зв'язку з ампутацією ноги, відвідав батька лише три рази, хоча мав можливість надавати як фізичну та матеріальну допомогу, так і моральну підтримку батьку. ОСОБА_4 фактично ухилявся від надання допомоги своєму батьку, що полягало в його бездіяльності, спрямованій на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу ОСОБА_6 Просила позов задовольнити.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 4 грудня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позові вимоги, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, оскільки був інвалідом ІІ групи, а в подальшому йому була встановлена І група інвалідності, потребував допомоги відповідача у зв'язку з тяжкими захворюваннями опорно-рухового апарату, судинної системи, що призвели до ампутації ноги у жовтні 2012 року. Відповідач ОСОБА_4 мав можливість надавати допомогу ОСОБА_6 здійснювати догляд, допомагати в пересуванні, надавати допомогу в побуті, однак обмежувався телефонними дзвінками до батька. Протягом 2013 року відвідав батька лише три рази, хоча мав можливість надавати як фізичну, матеріальну допомогу, так і моральну підтримку батьку.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з 1996 року перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Відповідач ОСОБА_4 син від першого шлюбу спадкодавця ОСОБА_6, який звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до Третьої Сумської державної нотаріальної контори, що підтверджується копією спадкової справи. Спадщина складається з нерухомого майна - 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка на праві спільної сумісної власності зареєстрована за позивачкою та спадкодавцем, що підтверджується свідоцтвом про право власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував ОСОБА_6 допомоги від ОСОБА_4 за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судами також установлено, що ОСОБА_6 був інвалідом загального захворювання ІІ групи з 2007 року, перебував на диспансерному обліку у фахівців Сумської міської клінічної лікарні № 4, у жовтні 2012 року йому проведено ампутацію ноги, з березня 2013 року був визнаний інвалідом І групи з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується актами огляду МСЕК.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_6 тяжко хворів, перебував у безпорадному стані, не здатен був до самообслуговування, до пересування та потребував надання йому фізичної допомоги в побуті.

Разом з тим, усуваючи ОСОБА_4 від права на спадкування, суд у порушення положень ст. ст. 10, 60, 212-214 ЦПК України не дослідив та, відповідно, не врахував можливість або неможливість відповідача - спадкоємця - надавати допомогу спадкодавцю; не перевірив потреби спадкодавця у допомозі саме ОСОБА_4 з урахуванням того, що така допомога надавалася спадкодавцю від інших осіб; не дослідив питання винної поведінки ОСОБА_4 з урахуванням того, що він знав чи не знав про свій обов'язок та чи мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій.

При цьому за відсутності доказів про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, судом не враховано норми ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у порушення норм ст. ст. 303, 309 ЦПК України допущених судом помилок не виправив та залишив рішення без змін.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права у вирішенні вимог про усунення від права на спадкування, які призвели до неправильного вирішення справи, в силу ст. 338 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 4 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко