справа №176/1083/15-ц
провадження №2/176/922/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Волчек Н.Ю.,

при секретарі Бабенко Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

29 травня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Жовтоводського міського суду із позовом та просять ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою №50 у будинку №19 по вул. Шевченка в м. Жовті Води Дніпропетровської області (а.с.3-6).

Позивач, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилися. У своїй письмовій заяві просять розглядати справу без їх участі. Позов підтримують в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_3, виклик якої у судове засідання провадився у визначеному законом порядку, з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, у судове засідання не зявилася, направивши на електрону адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності (оригінал письма направила поштою). При цьому зазначила, що позовні вимоги позивачів визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.14).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців.

За змістом ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як зазначено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1, ОСОБА_2 є спільними власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого 26 травня 1999 року приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу./а.с.7/

Право власності на вищезазначене житлове приміщення зареєстровано у встановленому законом порядку на імя позивачів, про що також свідчать паспорт на квартиру (а.с.8), витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.9).

Окрім позивачів в зазначеній вище квартирі зареєстрована також їх дочка (відповідач по справі) ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними довідки ЖРЄО №2 від 27.05.2015 року. /а.с.14/

За місцем реєстрації проживала до травня 2011 року потім виїхала до Російської Федерації, де фактично мешкає по вул. Забабахіна, 33/77 в м. Снежинськ Челябінська область. Саме з цього часу не проживає та не користується житлом за місцем реєстрації, та не відноситься до нього, як до єдиного місця проживання, в витратах на оплату житлово-комунальних послуг та на утримання будинку не приймає.

Факт не проживання відповідача понад чотирьох років за місцем реєстрації підтверджується довідкою №51/-б/н від 19.08.1014 року виданої федеральною міграційною службою по Челябінській області, з якої вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Жовті Води Дніпропетровської області постійно проживає в РФ за адресою: РФ, Челябінська область, м. Снежинськ, вул. Забабахіна, 33/77 з 31 травня 2011 року по теперішній час, має паспорт громадянина РФ 75 14 №474524 виданого ОУФМС Росії по Челябінській області в м. Снежинськ 25.07.2014 року (а.с.13).

Її реєстрація створює позивачам перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні спірною квартирою в повному обсязі.

В матеріалах справи міститься письмова заява відповідача (яка надійшла на електрону адресу суду), в якій зазначила, що позовні вимоги позивачів визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. /а.с.23,28/

Позивачі ставлячи питання про визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 посилаються на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає понад 4-х років, а вони змушені оплачувати комунальні послуги за особу, яка фактично не проживає і не користується житлом, що ставить позивачів у скрутне матеріальне становище.

Оскільки відповідач, не являючись власником житла, не проживає і не користується житловим приміщенням, а саме, квартирою №50 у будинку №19 по вул. Шевченка в м. Жовті Води Дніпропетровської області, що належить позивачам на праві спільної власності, та наявність реєстрації за вказаною адресою перешкоджає позивачам вільно користуватись та розпоряджатись належним останнім житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають задоволенню і ОСОБА_3 слід визнати такою що втратила право користування належним позивачам на праві власності жилим приміщенням.

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач зверталася до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачів до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Однак, згідно зі ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

За таких обставин, суд вважає без підставною вимогу позивача, щодо зобовязання державної міграційної служби України у Дніпропетровській області зняти ОСОБА_3 з державного реєстраційного обліку місця реєстрації за вказаною адресою.

Судові витрати позивачі просять покласти на них.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321 ч.1, 386, 405 ЦК України, ст. 71,72, 107, 150, 167 ЖК України та у відповідності із ст.ст. 11,12, 60, 112-115 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою №50 у будинку №19 по вул. Шевченко в м. Жовті Води Дніпропетровської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивачів .

Рішення може бути оскаржене Апеляційному суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Жовтоводський міський суд на протязі десяти днів апеляційної скарги.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5