АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1891/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/789/761/15 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Козак І. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства Київський страховий дім, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 Київський страховий дім, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В обгрунтування позовних вимог вказував на те, що 19 березня 2014 року з вини ОСОБА_1 сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «IVEKO» д.н.з. ВО6781, а також завдано йому моральної шкоди. Крім цього, внаслідок ДТП було завдано матеріальну шкоду у зв'язку з упущеною вигодою, оскільки у зв'язку із неможливістю використовувати автомобіль «IVECO» було розірвано договір про надання послуг, укладений між ОСОБА_4 та ФГ Агро-Шили. Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 березня 2013 року № АВ/9083631, виданого ПАТ Страхова групаКиївський страховий дім, ОСОБА_1 застрахував цивільно-правову відповідальність за шкоду третім особам, яка настає під час ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1. Тому позивач просив стягнути з ПАТ «Київський страховий дім» 50 000 грн. - за шкоду, заподіяну майну та 10 000 грн. моральної шкоди, а також стягнути з ОСОБА_1 16 050,01 грн. на відшкодування матеріальної шкоди понад ліміт відповідальності страховика, 7000 грн. - відшкодування моральної шкоди, та 24 000 грн. упущеної вигоди, а також судові витрати.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ Київський страховий дім в користь ОСОБА_4 : 49490,00 грн. - матеріальної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП, 738,00 грн. - судових витрат на проведення авто товарознавчої експертизи №1180/14-22 від 25 грудня 2014 року, 495,38 грн. - сплаченого позивачем судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь позивача : 16050,01 грн. - матеріальної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок ДТП, 1000 грн. - моральної шкоди, 246,00 грн. - судових витрат на проведення авто товарознавчої експертизи №1180/14-22 від 25 грудня 2014 року, 1416,96 грн. - судових витрат на проведення авто товарознавчого дослідження №607/14-22 від 07 квітня 2014 року, 165,12 грн. - сплаченого позивачем при зверненні з позовом матеріального характеру судового збору, 243,60 грн. - - сплаченого позивачем при зверненні з позовом нематеріального характеру судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог щодо апелянта відмовити. В обгрунтування апеляційних вимог посилається на те, що рішення є незаконним та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки посилання суду на те, що ДТП сталася з вини апелянта, є безпідставними. Самовідчеплення причепу, на думку ОСОБА_5, могло відбутись через заводський брак або інший інженерний прорахунок, а також через незадовільний стан дороги. Тобто, ДТП відбулась внаслідок непереборної сили і не знаходиться в причинному зв'язку з недотриманням ним правил дорожнього руху. Також судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ст.1192 ЦК України щодо відшкодування шкоди в натурі, тобто щодо можливого проведення ОСОБА_5 ремонтних робіт по відновленню пошкодженого автомобіля шляхом заміни вузлових агрегатів, використовуючи при цьому реєстраційні документи пошкодженого автомобіля марки «IVECO» д.н.з. ВО6781. Крім цього, при прийнятті рішення суд не врахував матеріальне становище відповідача, який не працює та має на утриманні двох малолітніх дітей.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_3 «Страхова група «Київський страховий дім» рішення суду не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 березня 2014 року об 11 годині 30 хвилин на а/д Доманово-Ковель-Чернівці з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний ОСОБА_4 транспортний засіб ІVЕСО, д.н.з. В06781.

Згідно із висновком судової автотоварознавчої експертизи №1180/14-22 від 25.12.2014 року, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля ІVЕСО, д.н.з. В06781, складає 66 050, 01 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застахована у ОСОБА_3 «Страхова група «Київський страховий дім», згідно страхового полісу № АВ/9083631 від 27 березня 2013 року. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю складає 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн., розмір франшизи 510 грн.

Відповідно до ст. 22 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третіх осіб.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкоди, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення заподіяної позивачу шкоди із страховика у сумі 49 490 грн. - у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (50 000 грн. - франшиза 510грн.)., а решту суми матеріального збитку у розмірі 16 050 грн. стягнув із винної особи ОСОБА_5

Також вірним є висновок суду про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5, оскільки згідно ст.26-1 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик відшкодовує моральну шкоду лише потерпілому, який зазнав ушкодження здоровя під час ДТП. Отже, оскільки ОСОБА_2 ушкоджень здоровя внаслідок ДТП не зазнав, тому відповідно до норм ст. 1167 ЦК України суд вірно стягнув спричинену позивачу моральну шкоду з винної особи ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася не з вини апелянта, а внаслідок непереборної сили та неналежного стану дорожного покриття, колегія суддів оцінює критично, так як дані доводи спростовуються постановою Теребовлянського районного суду від 14 квітня 2014 року, якою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Із змісту постанови вбачається, що ОСОБА_5 порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого сталася вищезазначена дорожньо-транспортна пригода.

Твердження апелянта про те, що при прийнятті рішення суд не врахував його матеріальне становище, оскільки він не працює та має на утриманні двох малолітніх дітей, є безпідставним, так як ОСОБА_5 не заявляв про це у суді першої інстанції та не представляв жодних доказів щодо його матеріального стану.

Крім цього, враховуючи представлені ОСОБА_5 апеляційному суду довідки: №180 від 10.06.2015 року про те, що він згідно записів у трудовій книжці не працює з 2007 року, має на утриманні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; №34 від 11.06.2015 року про те, що ОСОБА_8 З 7.05.2015 року по 27.02.2018 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, колегія суддів вважає, що немає підстав для зміни рішення та зменшення розміру відшкодування, яке стягнуто з ОСОБА_5, оскільки виключно на підставі даних довідок неможливо зробити висновок про таке матеріальне становище апелянта, яке б слугувало підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди, невідомо про наявність у власності апелянта рухомого та нерухомого майна, тощо. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 періодично працює неофіційно, зокрема, із заяви про відкладення розгляду справи від 12.02.2015 року (а.с.126) вбачається, що ОСОБА_5 не зміг зявитися у судове засідання, так як повіз автомобілем КАМАЗ груз на Вінничину.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги вимоги ст.1192 ЦК України щодо відшкодування шкоди в натурі, тобто щодо можливого проведення ОСОБА_5 ремонтних робіт по відновленню пошкодженого автомобіля, колегія суддів вважає безпідставними, так як вибір способу відшкодування шкоди належить потерпілому, а саме ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Оскільки потерпілий ОСОБА_2 просив відшкодувати завдані збитки, стягнувши кошти, тому суд не допустив порушення ст. 1192 ЦК України.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для його зміни чи скасування з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9