Провадження № 22-ц/779/995/2015
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання фактів, що мають юридичне значення, зазначивши, що задовольняючи позовні вимоги у справі про розподіл майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Івано-Франківський міський суд у рішенні від 06.11.2013 року та Апеляційний суд Івано-Франківської області у рішенні від 24.12.2013 року застосували як докази, повідомлення №22 від 20.02.2012 року про середню ринкову вартість автомобілів та висновок №4/10/13 від 15.10.2013 року судової будівельно-технічної експертизи. Проте, заявником встановлено, що в зазначеному довідковому повідомленні відображено середню ринкову вартість продажу автомобілів ідентичних зазначеним без врахування їх технічного стану. Так, в листі Львівського Науково-Дослідного Інституту Судових експертиз від 17.02.2014 року стали відомі факти, які є істотними для справи та спростовують обставини, покладені в основу судових рішень, а саме, що середні по Україні ціни ринкового продажу автомобілів, що наведені у довідковому повідомленні не є результатом експертної оцінки ринкової вартості спірних у справі автомобілів. Висновок №4/10/13 про вартість земельної ділянки, будівельних матеріалів і споруд, складений експертом ОСОБА_4 є недостовірним та непрофесійним, підтвердженням чому є лист Мін'юсту України від 04.06.2014 року, відповідно до якого вирішено питання в межах експертної спеціальності 10.14 - «Оцінка земельних ділянок», яка в експерта ОСОБА_4 відсутня. Тому просив визнати докази у справі, зокрема висновок №4/10/13 від 15.10.2013 року судової будівельно-технічної експертизи та довідкове повідомлення №22 від 20.02.2012 року ринкової вартості автомобілів неналежними та недостовірними доказами.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.03.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення незаконним і необґрунтованим, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, за висновків, що не відповідають фактичним обставинам справи ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що довідкове повідомлення про середню вартість автомобілів та висновок судової будівельно-технічної експертизи не досліджувались на предмет їх належності і допустимості в межах провадження при розгляді цивільної справи про поділ майна подружжя, а докази та доводи ОСОБА_2 про спростування та недопустимості зазначених доказів судом безпідставно не розглядалось, що стало причиною для подачі зави про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Вказує, що для обґрунтування заяви ним було додано до матеріалів справи лист Львівського Науково-Дослідного Інституту Судових експертиз від 17.02.2014 року та лист Мін'юсту від 04.06.2014 року, які є підставою для встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб та підтвердження неналежності і недостовірності доказів.

А тому, неправильним є висновок суду про те, що заявник помилково вважав, що вказані ним докази є фактами від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

За таких обставин просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оспорюване рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що належність та допустимість вказаних заявником доказів він мав право спростувати під час провадження в об'єднаній цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, відшкодування майнової шкоди та стягнення коштів, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а не в порядку окремого провадження.

Встановлено, що на розгляді в суді перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, відшкодування майнової шкоди та стягнення коштів, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.12.2013 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06.11.2013 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено частково. Розподілено майно подружжя та виділено на праві власності ОСОБА_2 споруди та будівельні матеріали, що розташовані на земельній ділянці для ведення садівництва, площею 0,0938 га, що розташована на території Угринівської сільської ради, загальною вартістю 33308,58 грн. Визнано за ОСОБА_3 право власності на транспортний засіб автомобіль НОМЕР_1, вартістю 11413 грн. та передано їй у власність рухоме майно та речі особистого вжитку на суму 9845 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 18094,79 грн. компенсації за частку у спільному майні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При визначенні вартості виділеного сторонам майна суд керувався зокрема довідковим повідомленням №22 від 20.02.2012 року виданого експертом ОСОБА_6 про середню ринкову вартість автомобілів та Висновком №4/10/13 від 15.10.2013 року судової будівельно-технічної експертизи про оцінку споруд та будівельних матеріалів, складеного експертом ОСОБА_4, які заявник просить визнати неналежними та недостовірними.

Проте, обставини, на які посилається ОСОБА_2 як факти, що мають юридичне значення, встановлювались при всебічному і повному з'ясуванні судом обставин справи, при виконанні вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Дані докази здобуті та оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що висновок експерта слід визнати недопустимим доказом через відсутність в експерта спеціальності 10.14. - «оцінка земельних ділянок» є безпідставним, оскільки як вбачається з рішення суду земельна ділянка, вартість якої визначалась експертом, не визнавалась об'єктом поділу майна подружжя між сторонами.

Що стосується доводів заявника в частині оспорювання ринкової вартості спірних автомобілів, то такі останній мав право подавати під час розгляду спору про поділ майна подружжя по суті.

Глава 6 ЦПК, а також постанова Пленуму ВС України від 31.03.95 р. N 5 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.98 р. N 15) "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ про факти, що мають юридичний характер, - а саме це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

В ст. 256 ЦПК наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що наведені ОСОБА_2 обставини, відповідно до вимог вказаної статті, не можуть бути визнані фактом, що мають юридичне значення.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду щодо їх оцінки, викладеним в рішенні Апеляційного суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України суд залишає заяву без розгляду якщо буде виявлено під час розгляду справи спір про право.

Однак як вбачається з матеріалів справи спір про право між бувшим подружжям судом вирішено. Тому на думку колегії суддів суд першої інстанції підставно прийняв до розгляду заяву ОСОБА_2 та відмовив по суті апелянту у встановленні факту, що має юридичне значення.

Крім того, в порушення процесуального законодавства ОСОБА_2 в поданій заяві не вказано заінтересованих осіб.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк