Справа № 591/2083/15-ц
Провадження № 2/591/1079/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Кривцової Г.В.
з участю секретаря Кальченко М.В.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної та матеріальної шкоди, -
Зазначає, що всі висловлювання ФОП ОСОБА_2 в судовому засіданні, а саме: що позивач є «склерозним», «страждає на склероз» та «спекулює своєю старістю», не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність. Просив суд зобов'язати відповідача - ФОП судового експерта-будівельника ОСОБА_2 спростувати відомості, що ганьблять честь, гідність та фізичний стан позивача розповсюджені у Ковпаківському районному суді м. Суми 20 листопада 2014 року, а саме: що позивач «склерозний», страждає «старческим склерозом» та що позивач «ісказив її висновок експертизи». Просить суд зобов'язати відповідача здійснити спростування у Ковпаківському районному суду м. Суми в присутності судді Литовченко О.В. та секретаря судового засідання П'янтківського А.П.
Позивач зазначає, що висловлювання ОСОБА_2 завдали йому моральної шкоди, так як він болісно сприйняв висловлені відповідачем в присутності інших осіб образи та приниження, зазнав переживань, фізичних та душевних страждань, у нього підвищився артеріальний тиск, загострилося серцево-судинні захворювання. Все це негативно відобразилося на стані здоров'я позивача, внаслідок чого він був вимушений звернутися за медичною допомогою, проходити лікування, купувати ліки.
Заподіяну моральну шкоду позивачем оцінено у суму - 2436 грн., що складає дві мінімальні заробітні плати. Завдану матеріальну шкоду зазначає у сумі 156,22 грн., із них: 105,52 грн. - на придбання ліків за призначенням лікаря та 50,70 коп. - витрати на ксерокопіювання копій позову та додатків до них. Вказану шкоду просить стягнути з відповідача на його користь.
В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.
Відповідач неодноразово повідомлялася про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за зареєстрованим місцем проживання як фізична особа та за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - як фізична особа-підприємець.
Крім того, відповідач повідомлялась про час та місце розгляду справи через відповідну житлово-експлуатаційну організацію за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.147-150).
Відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви, про що свідчить рекомендоване повідомлення по вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження ФОП ОСОБА_2 (а.с.53).
Незважаючи на неодноразові повідомлення, відповідач до суду не з'явилася, заперечень на позов, або заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило.
Зі згоди позивача, висловленої в судовому засіданні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної розповсюдженням недостовірної інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.
Згідно ст. 30 Закону України "Про інформацію", - ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. При цьому, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Слід зазначити про те, що право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст.10 Конвенції захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.
Крім того, та обставина, що висловлені відповідачем ОСОБА_2 є не оціночним судженнями, а образливими висловлюваннями, підтверджується також і тим, що в судовому засіданні 20.11.2014 року головуючий по справі - суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Литовченко О.В. неодноразово робив зауваження відповідачу з приводу некоректних та образливих висловлювань в бік позивача: «ОСОБА_2, давайте коректно», «давайте не будем оскорблять», «давайте коректно будь ласка», «ОСОБА_2, суд робить Вам зауваження, будь ласка» (а.с. 41).
Отже, суд вважає встановленим, що висловлювання відповідача не можна вважати оціночними судженнями, оскільки вони містять образу, а тому є образливими, принизливими та такими, що принижують честь та людську гідність позивача.
Суд вважає, що в даному випадку мало місце порушення особистих немайнових прав позивача, оскільки інформація та висловлювання, поширені відповідачем, безпосередньо стосуються особи позивача, його честі та гідності, носять негативний характер.
Частиною 1 статті 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Наведене положення стисло відтворює зміст концептуальних засад преамбули Загальної декларації прав людини.
Відповідно до ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.
Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Будучи особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, право на повагу до гідності та честі захищається нормами Цивільного кодексу України.
Так, ст. ст. 270 і 297 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
За правилом ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.
Захист такого права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.
Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.
Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Судом достовірно було встановлено факт порушення відповідачем права на повагу до гідності, честі позивача.
Засобом захисту порушеного особистого немайнового права позивачем обрано шлях спростування відповідачем ОСОБА_2 відомостей, що ганьблять його честь, гідність, в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми в присутності судді цього суду Литовченко О.В. та секретаря судового засідання П'янтківського А.П.
Суд вважає обґрунтованою позицію позивача, оскільки висловлювання відповідача мають яскраво виражений негативний та образливий характер, принижують честь та гідність позивача з точки принципу людської моралі.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить принципам цивільного законодавства справедливості, добросовісності та розумності.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_2 завдала ОСОБА_1 моральну шкоду приниженням його честі, гідності, оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивача, а саме: порушення конституційного права на повагу до честі, гідності, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване ст. 28 Конституції України та ст. ст. 270, 297, 299 ЦК України.
Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв'язку з таким порушенням. Таким чином, підлягає відшкодуванню завдана фізичній особі матеріальна та (або) моральна шкода в результаті порушення будь-якого особистого немайнового права, що перелічені у главі 21 та 22 і перелік яких не є вичерпним.
Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено: якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.
Компенсація моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних - внаслідок цього порушення приниженням оцінки її гідності.
Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загально соціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку.
У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об'єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини це неминучий ступник, соціальна «тінь» будь-чи його зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо.
Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації.
Позивачем зазначено про завдання йому відповідачем моральної та матеріальної шкоди.
Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд виходить з принципів розумності та справедливості, а також враховує ступінь вини відповідача, яка, знаходячись у приміщенні суду під час судового засідання, в присутності інших громадян, припустила у своєму виступі образливі та принизливі висловлювання на адресу позивача; глибину моральних страждань позивача, честь, гідність та ділова репутація якого була принижена, що порушило звичайний уклад його життя, спричинило моральні страждання.
Однак, з врахуванням наведеного, суд вважає, що заявлений розмір відшкодування позивачем 2 436 грн. є завищеним.
Суд, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір грошової компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 500 грн., що є відповідним, співрозмірним і справедливим відшкодуванням.
Розмір матеріальної шкоди, заявлений позивачем, суд вважає обґрунтованим та доведеним належними доказами (а.с.10, 11, 28).
Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позивач в цей же день 20.11.2014 року звернувся до медичного закладу зі скаргою на підвищення артеріального тиску, йому було встановлено діагноз та призначено лікування. Ліки придбані відповідно до призначеного лікування також в день обстеження. Крім того, позивачем понесені документально підтверджені витрати при підготовці позовної заяви. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 156,22 грн., а саме: 105,52 грн. - витрати на придбання ліків, 50,70 грн. витрати на ксерокопіювання позовної заяви та додатків до неї.
На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.
Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Зі змісту ч. 1 ст. 60 ЦПК України вбачається, що доказування тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, є обов'язком цієї сторони.
Позивачем надано достатні належні та допустимі докази на підтвердження приниження його честь, гідність та фізичного стану відповідачем та спричинення цим йому моральної та матеріальної шкоди.
Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в заявлених ним межах та про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.
Крім того, з урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вирішує питання судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь держави у розмірі 243, 60 грн.
На підставі ст. ст. 3, 11-16, 23, 269, 270, 271, 275, 280, 1167 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.
Зобов'язати фізичну особи-підприємця ОСОБА_2 спростувати відомості, поширені нею в Ковпаківському районному суд м. Суми 20 листопада 2014 року стосовно фізичного стану ОСОБА_1 як такі, що ганьблять честь та гідність ОСОБА_1 та спростування здійснити у Ковпаківському районному суді м. Суми в присутності судді та секретаря судового засідання цього суду, в присутності яких поширювались ці відомості.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 500 грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 156,22 грн.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 243, 60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Зарічним районним судом м. Суми за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Зарічного районного суду м. Суми протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач може оскаржити рішення суду до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду, а у разі відсутності особи у судовому засіданні - з дня отримання копії рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення суду складено в п'ятиденний строк з дня закінчення розгляду справи.

Суддя Г.В.Кривцова