Номер провадження: 22-ц/785/421/15
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Мартинової К.П., Оверіної О.В.,

з участю секретаря судового засідання - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення, виселення, усунення перешкод у здійсненні права власності; за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року,-

встановила :

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року, посилаючись на те, що вона подарувала належну їй квартиру під впливом тяжкої для неї обставини, при цьому значення своїх дій вона не усвідомлювала.

У березні 2012 року ОСОБА_2 заявила позов до фізичної особи-підриємця (далі ФОП) ОСОБА_5 про визнання недійсною угоди про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року, укладеної між нею та ФОП ОСОБА_5 від імені покупця за договором про відчуження квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року, за змістом якої вона (ОСОБА_2.) зобов'язалася погасити заборгованість за комунальними послугами до 10 грудня 2011 року та знятися із реєстрації за указаною адресою, звільнити обєкт нерухомості та передати новому власнику ключі від нього. Зазначала, що така угода нею не підписувалася, із ОСОБА_5 вона не знайома, а квартиру не відчужувала.

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2, її матері ОСОБА_4, у якому просив визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року удаваним з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу квартири, який вони насправді вчинили; витребувати від відповідачів указану квартиру; зобов'язати відповідачів не перешкоджати у користуванні власністю шляхом зобов'язання знятися з реєстраційного обліку за указаною адресою, звільнення квартири та передачі ключів від неї.

На обґрунтування вимог зазначав, що 1 грудня 2011 року між ним та ОСОБА_2 вчинено продаж квартири АДРЕСА_1 за 45000 доларів США, але угоду оформили у вигляді договору дарування з метою зменшення грошових витрат при її оформленні. Разом з тим, умови досягнутої домовленості щодо звільнення спірного об'єкта нерухомості та передачі ключів від нього ОСОБА_2 не виконала, що є підставою звернення до суду за захистом прав власника майна.

У липні 2013 року ОСОБА_3 подав до суду уточнену редакцію позовної заяви, у якій просив визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року, визнати дійсним договір купівлі-продажу указаного майна, зняти арешт зі спірної квартири, вселити його у квартиру, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виселити, зобовязати відповідачів не перешкоджати йому у користуванні власністю, знятися з реєстраційного обліку за спірною адресою.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення, виселення, усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року, у частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про вселення, виселення, усунення перешкод у здійсненні права власності та ухвалено нове рішення у цій частині. У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року та у частині вирішення позову ОСОБА_3 про витребування квартири, зобов'язання не перешкоджати у користуванні власністю шляхом зобов'язання знятися з реєстраційного обліку, звільнення квартири та передачі ключів від неї відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2014 року у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, межами даного судового розгляду є вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року удаваним з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу квартири, який вони насправді вчинили; витребування від відповідачів указану квартиру; зобов'язання відповідачів не перешкоджати у користуванні власністю шляхом зобов'язання знятися з реєстраційного обліку за указаною адресою, звільнення квартири та передачі ключів від неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з який скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи скарги ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року в частині вирішення зустрічного позову, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 1 грудня 2011 року нотаріусом було посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 33).

1 грудня 2011 року між ОСОБА_2 та представником ОСОБА_3 ФОП ОСОБА_5 було укладено угоду про утримання грошових коштів, за змістом якої ОСОБА_2 зобов'язалася погасити заборгованість за комунальними послугами до 10 грудня 2011 року та знятися із реєстрації за спірною адресою, звільнити об'єкт нерухомості та передати новому власнику ключі від нього (Т. 1, а. с. 23).

Оспорюючи договір дарування квартири, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними при вчиненні правочину, укладеного під впливом тяжкої обставини.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року удаваним з метою приховання договору купівлі-продажу квартири, суд виходив із того, що письмових доказів про передачу ОСОБА_2 45000 доларів США не надано, а показами свідків факт передачі грошей не підтверджується.

Однак з таким висновку суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2012 р. у справі № 6-133цс12).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У п. 1 угоди про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року зазначено, що ФОП ОСОБА_5 як представник ОСОБА_3 утримує із грошових коштів, сплачених на користь продавця за договором відчуження обєкта нерухомості (квартири АДРЕСА_1 за текстом преамбули цієї угоди), суму у розмірі 8000 грн у рахунок забезпечення продавцем обов'язків щодо погашення заборгованості за комунальними послугами до 10 грудня 2011 року, зняття із реєстрації, звільнення квартири та передачі новому власнику ключів від неї.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки тим обставинам, що угода про утримання грошових коштів від 1 грудня 2011 року передбачає утримання грошових коштів від переданої за вчиненим правочином суми, а юридичний зміст договору дарування визначає його безгрошовість. Крім того, за текстом угоди грошові кошти отримав продавець, а така особа є стороною саме договору купівлі-продажу (ст. 655 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що 17 листопада 2012 року порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_7 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. У межах досудового слідства ця кримінальна справа об'єднана з іншою та внесена у Єдиний реєстр досудового розслідування із фабулою, за якою ОСОБА_7, вступивши у попередню змову з невстановленими особами, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами, належними ОСОБА_2, які отримані від ОСОБА_3 внаслідок продажу квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 204, 252; т.3 а.с.27).

У своїх показах, які відібрані у ОСОБА_2 у межах досудового слідства у кримінальній справі, вона зазначала про передачу коштів у момент укладення оспорюваного договору, якими заволоділа ОСОБА_7. (т. ;3, а. с.115-121).

Крім того, в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_7 змусила її до підпису договору дарування з метою заволодіння коштами за відчужену квартиру (т. 3, а. с. 58).

Оцінюючи вказані обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що дійсно договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є удаваним з метою приховання іншого правочину договору купівлі-продажу квартири, який вони насправді вчинили.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 1 грудня 2011 року, визнання дійсним договору купівлі-продажу указаного майна є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо вселення ОСОБА_3 у квартиру, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виселення, зобов'язання відповідачів не перешкоджати у користуванні власністю, знятися з реєстраційного обліку за спірною адресою, оскільки вони є похідними від первісних позовних вимог спрямованих на захист права власності.

Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 про зняття арешту та визнання довіреності недійсною, оскільки такі дії є процесуальними, не є вирішенням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

вирішала:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2013 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 - скасувати і в цій частині ухвалити нове.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору дарування удаваним, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, вселення, виселення, усунення перешкод у здійсненні права власності задовольнити частково.

Визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений 01 грудня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А., реєстр. № 2167, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зареєстрований в КП "ОМБТІ та РОН" за №334 в книзі: 795 пр-130 05.12.2011 р.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 загальною площею 57,4 кв.м. житловою площею 31,9 кв.м., за яким ОСОБА_2 01.12.2011 року передала зазначену квартиру у власність ОСОБА_3.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Висилити ОСОБА_2 і ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 і ОСОБА_4 не перешкоджати користуватися квартирою АДРЕСА_1, знатися з реєстраційного обліку по цій квартирі.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді К.П.Мартинова

О.В.Оверіна