Справа № 211/4464/15-ц
Провадження № 2/211/1863/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 жовтня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, який в послідуючому уточнила. В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на те, що 27.05.2009 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 посвідчено договір дарування, відповідно до якого вона подарувала своєму синові ОСОБА_3, належний їй будинок, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пуріна, 71. Посилаючись на вимоги ч.5 ст. 203, 215, 216, ч.1 ст. 229 ЦК України та те, що вона є особою похилого віку, підпис в договорі не ставила, оскільки як слідує з положень договору вона є неписемна і на її особисте прохання договір підписав ОСОБА_5, якого вона бачила один раз в житті, наміру відчужувати будинок в неї не було, так як іншого житла вона не має, а при укладанні вказаного договору вона вважала, що вказаний правочин є заповітом і лише нещодавно, коли стали приходити покупці, які повідомили, що на сайті Інтернету міститься оголошення про продаж її будинку, позивач просила суд визнати вказаний вище договір дарування недійсним та повернути їй будинок у власність.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в позові просили суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив, в звязку з чим за згодою позивача, ухвалою суду від 13.10.2015 року прийнято рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Вислухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пуріна, 71, на підставі Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчених державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 01.06.2007 року за реєстровим № 1-2669 та № 1-2671, зареєстрованих в комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстрову книгу під № 79-30, запис 18447 належав на праві власності ОСОБА_1.

У подальшому, 27.05.2009 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 за реєстром № 1067 був посвідчений договір дарування будинку, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пуріна, 71, згідно якого ОСОБА_1 подарувала вказаний будинок ОСОБА_3, право власності якого було зареєстровано Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 07.07.2009 року (а.с.4-7 копія договору дарування та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно).

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачка та її представник посилалися на те, що позивач є особою похилого віку, неписьменна, під час укладення договору дарування, який замість неї був підписаний іншою особою, яку вона бачила вперше, вважала, що вона складає заповіт на свого сина та належне їй єдине житло перейде у його власність після її смерті.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

В судовому засіданні встановлено, що у вищевказаному будинку, як на момент укладення спірного договору так і на теперішній час є зареєстрованою одна особа - позивач ОСОБА_1 (а.с. 56-57 копія домової книги).

Як вбачається з довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_3 зареєстрованим не значиться (а.с. 28 - довідка).

З квитанцій про сплату комунальних послуг слідує, що комунальні послуги по будинку, розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пуріна, 71, після укладення спірного договору дарування продовжувала сплачувати позивач ОСОБА_1 (а.с. 11-12 копії квитанцій).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є сусідами позивача, під присягою кожен окремо, суду пояснили, що позивач, яка проживала і проживає у спірному домоволодінні, про те, що її син може продати будинок довідалася лише після того, як почали приходити покупці дивитися на будинок, а після укладення спірного договору не могла пояснити, який саме договір вона уклала з приводу її єдиного житла.

Зазначені обставини, підтверджують те, що позивачка на момент укладення з відповідачем договору дарування, як сторона вказаного правочину помилилася, щодо часу набуття ним права власності на вказаний вище будинок, та відповідно набуття ним права розпоряджатися її єдиним житлом. Тобто вважала, що спірний договір є заповітом і її син набуте право власності на її нерухоме майно лише після її смерті .

Таким чином суд приходить висновку, що в судовому засіданні знайшло підтвердження те, що позивачка, укладаючи спірний договір дарування помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, тобто помилились щодо змісту правочину, тому існують підстави для визнання договору дарування недійсним з підстав ст. 229 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також згідно ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, а саме 409,23 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 717, 203, 216 ЦК України, ст.ст. 4 8, 10, 11, 18, 57 60, 88, 130, 208, 209, 212 215, 218, 224-233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування будинку, що розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Пуріна, 71, згідно якого ОСОБА_1 подарувала вказаний будинок ОСОБА_3, який посвідчений 27.05.2009 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 за реєстром № 1067, повернувши вказаний будинок у власність ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 409 ( чотириста девять гривень) 23 копійки.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_9