У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду від 19 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 26 липня 2013 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 19 березня 2015 року визнано недійсним заповіт, складений 18 вересня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за № 119 від імені ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на користь ОСОБА_1

Вважаючи дане рішення незаконним через неповне з"ясування обставин, які мають значення для справи, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу.

При цьому покликається на те, що текст оспорюваного заповіту повністю відповідає волевиявленню заповідача, вимоги законодавства України при його посвідчені були повністю дотримані.

Вказує, що з акту судово-психіатричної експертизи № 107 / 14 від 19.03.2013 року вбачається, що спадкодавець на момент складання заповіту станом на 18 вересня 2012 року міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, оскільки всі захворювання ОСОБА_4 являються неврологічними. Жодного разу лікарями не вказується на наявність психічних розладів. Даних про перебування ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра немає.

Висновок повторної посмертної судово - психіатричної експертизи № 649 від 26.09.2014 року, котра проведена спеціалістами Львівського бюро судово -психіатричних експертиз суперечить висновку первинної посмертної судово -психіатричної експертизи.

Із опису отриманих експертами матеріалів, котрі були використанні при проведені експертизи вбачається, що висновок спеціалістів Львівського бюро судово - психіатричної експертизи базувався на тих же матеріалах справи, що і висновок спеціалістів Рівненського бюро судово - психіатричних експертиз. Вважає, що висновок експертизи проведеної спеціалістами Львівського бюро судово - психіатричних експертиз упереджений, такий що не відповідає дійсності.

Зазначає, що без проведення ще однієї повторної посмертної судово - психіатричної експертизи усунути суперечливість неможливо, і це породжує сумнів в правильності всіх експертних висновків.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Просить призначити повторну експертизу.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про їх підставність.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року ОСОБА_4 склав заповіт, який зареєстрований в реєстрі Мізоцької селищної ради Здолбунівського району Рівненської області за № 119 та посвідчений секретарем селищної ради Кондратюк О.В., згідно якого все його майно рухоме і нерухоме, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі те, що на день його смерті буде йому належати, і на що він за законом матиме право заповів своїй племінниці ОСОБА_1

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Зі змісту даної норми вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише в тому разі, коли особа абсолютно не розуміла значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатрічну експертизу (ст.145 ЦПК).

Заповіт може бути визнаний недійсним за умов надання відповідних доказів цієї обставини.

З акту судово-психіатричної експертизи КЗ "Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення " Рівненської обласної ради №107/14 від 19 березня 2013 року вбачається, що зробити висновок про те, чи міг ОСОБА_4 на момент складання заповіту станом на 18 вересня 2012 року усвідомлювати свої дії та керувати ними, не вбачається можливим.

З акту судово-психіатричної експертизи Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня " №649 від 26 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 станом на 18 вересня 2012 року страждав стійким хронічним психічним розладом у виді органічного недоумства змішаного (травматичного та судинного) генезу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с., а.с. 66-69, 76-77).

Належних та допустимих доказів на спростування цього факту, ОСОБА_1 не надала.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок Комунального закладу „Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" № 649 від 26 вересня 2014 року не відповідає дійсності та суперечить експертизі КЗ „Рівненський обласний центр психічного здоров"я населення" Рівненської обласної ради №107/14 від 19 березня 2013 року є безпідставними, оскільки КЗ „Рівненський обласний центр психічного здоров"я населення" Рівненської обласної ради зробити висновок чи міг ОСОБА_4 на момент складання заповіту 18 вересня 2012 року усвідомлювати свої дії та керувати ними не зміг.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв"язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: С.В. Демянчук

Н.М. Ковальчук