Дата документу 02.04.2015
Справа № 501/4328/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ЗАОЧНЕ

02 квітня 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

при секретарі - Тимко М.Л.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (треті особи КП «Бюро технічної інвентаризації» м.Іллічівська, ОСОБА_7) про визнання договору купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння та виселення,-

В С Т А Н О В И В :

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_3 з позовом в якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений Перчеклій І.М., приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №3252; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на її користь; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_5; припинити право власності ОСОБА_5 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_9; зобов'язати ОСОБА_5 звільнити квартиру за адресою: Одеська обл., м.Іллічівськ, АДРЕСА_5 та передати її ОСОБА_3; стягнути солідарно з відповідачів сплаченні судові витрати згідно квитанцій.

Представники позивача, ОСОБА_2, ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Заперечення проти позову не подали. Повідомлень про причини неявки від відповідачів не надійшло.

Третя особа, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, повідомлення про причини неявки суду не надав.

Представник третьої особи КП «Іллічівське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи подав суду заяву про слухання справи без його участі.

Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 після смерті своєї тітки ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року (тобто померла була рідною сестрою матері позивача), стала спадкоємицею її майна. Так, відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 є ОСОБА_6, який 06.10.2009 року також звернувся до Іллічівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

У видачі свідоцтва про право спадщину позивачу було відмовлено в зв'язку з тим, що при житті її тітка, ОСОБА_9 не зареєструвала в БТІ м. Іллічівська Свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6, внаслідок чого БТІ м.Іллічівська не підтвердило факт наявності нерухомого майна у померлої ОСОБА_9 на запит державного нотаріуса.

Лише 09.04.2014 року ОСОБА_3 було отримане повідомлення від Іллічівської міської державної контори Одеської області про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом. Було роз'яснено про необхідність звернення до суду за визнанням права власності на спадкове майно.

Для представлення її законних інтересів щодо оформлення права власності на спадщину, узаконення самовільно збудованих будівель та отримання держаного акту на земельну ділянку за адресою: Одеська обл., АДРЕСА_8 (на час смерті ОСОБА_9 - буд. №13), позивач, ОСОБА_3 15.06.2009 року надала ОСОБА_7, який був квартирантом ОСОБА_9, довіреність на ведення справ від її імені. Однак оформити право власності на належне їй спадкове майно вона не змогла, оскільки ОСОБА_7, без її відома, 22.10.2009 року визнав через суд за собою право власності на будинок з ділянкою, а згодом, 04.01.2011 року і на квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2012 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.01.2011 року було скасовано. В задоволені позову ОСОБА_7 до виконавчого комітету Іллічівської міської ради про визнання договору дійсним, визнання права власності на квартиру та скасування свідоцтва про право власності відмовлено (а.с.15).

Таким чином у ОСОБА_7 взагалі не було жодних законних підстав розпоряджатися вищевказаною квартирою, оскільки вищезазначений договір довічного утримання не мав законної сили, вважається неукладеним та не породжував у сторін прав та обов'язків (п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Тут суд звертає увагу, що усі вищевказані обставини були досліджені та встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.04.2012 року, що набрало законної сили, та відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не потребують доказування.

Але, як згодом стало відомо позивачу, ОСОБА_7, подарував квартиру за адресою: АДРЕСА_3, громадянину ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 22 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., зареєстрованого в реєстрі за №4308. А ОСОБА_4 в свою чергу продав спірну квартиру громадянину ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Перчеклій І.М., зареєстрованого в реєстрі за №3252.

Як було вказано, ОСОБА_7 не мав законних підстав розпоряджатись квартирою померлої ОСОБА_9, зокрема відчужувати її іншим особам, оскільки відпала законна підстава, на якій ОСОБА_7 набув право власності на квартиру та відчужив її.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.04.2014 року визнано недійсним договір дарування від 22 липня 2011 року квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_7, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., зареєстрований в реєстрі за №4308 (а.с.16-18).

Листом від 24.11.2008 року Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте законодавець не встановлює прямої заборони для визнання недійсним правочину наступного за недійсним.

Відповідно до п.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Право власності ОСОБА_9 на спірну квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 11.11.1993 року №1313 (яке на момент відкриття спадщини не було зареєстровано в БТІ) (а.с.9), а позивач, як законна спадкоємиця вважає данні обставини достатніми для визнання за собою права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 та відповідно має право вимагати витребування майна у добросовісного набувача, яке він набув за договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (стаття 19 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, за положеннями ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, то добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. А згідно п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, дані вимоги застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Стаття 387 ЦК України встановлює, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст.388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту лише шляхом задоволення віндикаційного позову про витребування майна від добросовісного набувача

Проте, ст.396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Зі змісту вказаної статті слідує, що право на захист, відповідно до глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування майна, має не тільки власник, а й особа, яка має речове право на майно.

Таким чином, оскільки, спірна квартира була отримана у власність ОСОБА_7 на підставі судового рішення, яке згодом було скасоване, та саме в той час коли ОСОБА_3 вже прийняла спадщину належним чином, але ще не встигла зареєструвати право власності на нього, то вона закономірно має право домагатися відновлення свого права на нього.

Крім того, відповідач ОСОБА_5, також отримав у власність спірну квартиру вже в той час, коли позивачка мала право володіння та користування нею, а отже квартира вибула з володіння особи, яка вважає себе власником майна, по за її волею.

Прийнявши в установленому законом порядку спадщину ОСОБА_3 з часу її відкриття набула речові права на успадковану квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Як зазначалось вище, третя особа, ОСОБА_7 не мав законних підстав розпоряджатись майном померлої ОСОБА_9, зокрема відчужувати це майно іншим особам, відповідно не мав права розпоряджатись цим майном і відповідач ОСОБА_4 А під час укладання договору купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року ОСОБА_4 навмисно увів в оману ОСОБА_5, стверджуючи в п.6 цього договору, що судового спору, а також прав третіх осіб щодо відчужуваної квартири немає.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 23.01.2013 року «В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього».

Крім того, згідно з правовою позицією колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладеною в Постанові від 16.04.2014 року у справі за №6-146цс13, зазначено, «що за змістом ст.388 ЦК України майно яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею».

Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Під час розгляду справи відповідачі жодних пояснень та заперечень щодо позову не подали, правом подачі зустрічного позову не скористались. Крім того відповідачі не з'являлись в судові засідання, що свідчить про їхнє зволікання з розглядом даної цивільної справи.

Таким чином, аналізуючи пояснення представників позивача та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2), посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Перчеклій І.М., зареєстрований в реєстрі за №3252.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3).

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2).

Припинити право власності ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3) право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_9.

Зобов'язати ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) звільнити квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та передати її ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3).

Стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2) сплачений судовий збір, по 1218 гривень з кожного, на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя