Справа № 500/7281/14-ц
Провадження № 2/500/827/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Івановій Ю.П.

за участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_3

про

захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач в судове засідання не з'явився, оповіщений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, про причину неявки не повідомив. Представник позивача пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «новостной портал Придунавья «Инфоречье» була розміщена стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1». В даній статті розповсюджено недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача в якості кандидата в народні депутати України, у зв'язку із чим просить визнати недійсною інформацію у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1»:

●кандидат ОСОБА_4 прятался от избирателей в багажнике автомобіля;

●с кандидатом в народные депутаты ОСОБА_4 по прозвищу «ОСОБА_4»;

●в разговоре последний умолял мэра подпольно завести его на встречу с избирателями в Рени;

●визжал в трубку испуганный ОСОБА_4;

●в итоге кандидат в народные депутаты ОСОБА_4 спрятался в багажнике автомобиля черного цвета, за рулем которого ехал сам ОСОБА_6. Так ОСОБА_4 удалось проникнуть в г. Рени.

Окрім вказаного просить стягнути з відповідача в якості власника вказаного сайту моральну шкоду 25000 грн., яка спричинена позивачеві, який на час опублікування статті мав статус кандидата у народні депутати України, а в наступний час є народним депутатом України, що усвою чергу принижує честь, гідність та ділову репутацію особи політика.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, пояснив, що автором статті є ОСОБА_5. Окрім вказаного пояснив, що він продав сайт за договором купівлі-продажу від 25 серпня 2014 року іншій стороні, якою є компанія в особі директора ОСОБА_7, у зв'язку із чим вимоги до нього як власника сайту є необгрунтованими.

Вислухавши пояснення, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 60, 131 ЦПК України.

Долученою до матеріалів справи статтею «ІНФОРМАЦІЯ_1», що ІНФОРМАЦІЯ_2 на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «новостной портал Придунавья «Инфоречье» автором статті вказаний ОСОБА_5. Разом із тим вказана особа відповідачем не ідентифікована за адресою та місцем проживання, що робить можливим визначити автором статті особу за псевдонімом.

У вказаній статті визначено, що позивач злякався виборців м. Рені, які зустрічали позивача із плакатами, де називали позивача торговцем смертю, через що позивач благав іншу особу завезти його в м. Рені на зустріч у багажнику автомобіля. Мовою оригіналу досліджується наступна інформація:

●кандидат ОСОБА_4 прятался от избирателей в багажнике автомобіля;

●с кандидатом в народные депутаты ОСОБА_4 по прозвищу «ОСОБА_4»;

●в разговоре последний умолял мэра подпольно завести его на встречу с избирателями в Рени;

●визжал в трубку испуганный ОСОБА_4;

●в итоге кандидат в народные депутаты ОСОБА_4 спрятался в багажнике автомобиля черного цвета, за рулем которого ехал сам ОСОБА_6. Так ОСОБА_4 удалось проникнуть в г. Рени.

Роз'ясненнями п. 12 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Заперечення відповідача про те, що він не є належним відповідачем, стосуються надання договору купівлі-продажу інтернет-сайту від 25 серпня 2014 року, а також акту прийомки-передачі інтернет-сайту від 30 серпня 2014 року на користь компанії JEWEL TRADE LLC в особі директора ОСОБА_7.

Разом із тим листами реєстратора доменних імен товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест» за № 497 від 19 січня 2015 року, №564 від 11 березня 2015 року та №775 від 15 червня 2015 року визначено, що замовником послуги хостингу (розміщеня сайту)є відповідач ОСОБА_3, а процедура зміни власника послуги хостингу відбувається виключно за офіційною заявою власника, разом із тим за період з початку жовтня 2014 року по наступний час власник не змінювався.

Документацією за правилами передачі доменних імен передбачено, що передача прав здійснюється у даному випадку за заявою фізичної особи, надання копії першої і другої сторін паспорта реєстранта та здійснюється у відповідності з вимогами і в порядку, який опубліковано на сайті ТОВ «Інтернет Інвест» в розділі документи.

Через відсутність вказаної документації у реєстратора доменних імен товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест» суд вважає необгрунтованим посилання відповідача на те, що власником сайту є ОСОБА_7, про що визначено в інформації про домени.

Таким чином суд вважає обгрунтованим вимоги позивача про відповідальність відповідача за інформацію, яка викладена ІНФОРМАЦІЯ_2 на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «новостной портал Придунавья «Инфоречье» у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Роз'ясненнями п. 15 вказаної постанови пленуму Верховного Суду України визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Інформація, яка долучена до матеріалів справі у вигляді скріншота з сайту підтверджує наявність статті з текстом, на який посилається представник позивача. Відповідачем не надано доказів, які спростовують позовні вимоги щодо недостовірної інформації, яка викладена у статті.

Роз'ясненнями п.5 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Постановою №1054 Центральної виборчої комісії України від 22 вересня 2014 року позивач зареєстрований в якості кандидата у народні депутати України по одномандатному виборчому округу № 143. Разом із тим в наступний час позивач є народним депутатом України, що сторони не оскаржують та у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України є підставою для звільнення від доказування.

З урахуванням тексту, який є предметом дослідження в судовому засіданні, суд вважає доведеними підстави для захисту честі, гідності та ділової репутації позивача.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року визнано недостовірною інформацію щодо відношення позивача до продажу зброєю, що надавало можливість вказати у статті позивача на прозвисько «торговець смерттю».

Інші, окрім вказаного, висловлювання про поведінку позивача, також є такими, що принижують честь та гідність особи,

У відповідності до вимог ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Долучена до матеріалів справи інформація, проти якої сторони не заперечують, підтверджує наявність у позивача статусу народного депутата України.

Роз'ясненнями п. 21 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

З урахуванням вказаного суд визначає розмір моральної шкоди, який у відповідності до роз'яснень постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, у зв'язку із чим визначає його в розмірі 7000 грн. (сім тисяч грн.).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України розподіляються судові витрати, сплата яких у розмірі 250 грн. підтверджена квитанцією від 20 жовтня 2014 року і які підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. 209-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію, яка опублікована у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» та поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» про наступне:

●кандидат ОСОБА_4 прятался от избирателей в багажнике автомобіля;

●с кандидатом в народные депутаты ОСОБА_4 по прозвищу «ОСОБА_4»;

●в разговоре последний умолял мэра подпольно завезти его на встречу с избирателями в Рени;

●визжал в трубку испуганный ОСОБА_4;

●в итоге кандидат в народные депутаты ОСОБА_4 спрятался в багажнике автомобиля черного цвета, за рулем которого ехал сам ОСОБА_6. Так ОСОБА_4 удалось проникнуть в г. Рени.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду 7000 грн. (сім тисяч грн.) та судові витрати 250 грн. (двісті п'ятдесят грн.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.М.Жигулін