Справа № 291/1637/14-ц
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2015 року

Ружинський районний суд Житомирської області у складі :

головуючого - судді Нейла В. М.

при секретарі - Герасимчук Н.П.

з участю - позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3Я.і ОСОБА_4

О.Г. - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Ружині справу за позовом ОСОБА_1 до Вербівської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ Держземагенства у Ружинському районі про скасування рішення виконкому Вербівської сільської ради Ружинського району від 09.01.1999 року, визнання недійсним договору дарування від 07.05.2002 року, визнання недійсним доручення, виданого на імя ОСОБА_6

встановив:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив: скасувати рішення виконавчого комітету Вербівської сільської ради Ружинського району від 09.01.1999 року, яким громадянці ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га; визнати недійсним договір дарування від 07.05.2002 року, згідно якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 жилий будинок та земельну ділянку по вул. Загребля,10 в с.Трубіївка Ружинського району; на підставі ст.238 ч.3 ЦК України визнати недійсним доручення від 19.10.2001 року, відповідно до якого ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися усім належним їй майном та на підставі якого 07.05.2002 року ОСОБА_6 уклав договір дарування, згідно з яким ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_3 жилий будинок та приватизовану земельну ділянку розміром 0.2439 га, що знаходяться по вул.Загребля ,10 Ружинського району Житомирської області.

Позовні вимоги в частині скасування рішення Вербівської сільської ради від 09.01.1999 року мотивовано протиправністю рішення виконавчого комітету Вербівської сільської ради від 09.01.1999, яким громадянці ОСОБА_7 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га, оскільки на підставі вказаного рішення ОСОБА_7 видано державний акт на право власності на земельну ділянку із збільшеною площею, у зв'язку з чим позивач не може приватизувати земельну ділянку для будівництва та обслуговування належного йому будинку у бажаному розмірі.

В обґрунтування позову в частині визнання недійсним доручення на право управляти та розпоряджатися майном зазначив, що про існування договору дарування дізнався у серпні 2010 року. При видачі доручення ОСОБА_6 і укладенні договору ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, пояснивши, що його батько ОСОБА_8 та мати ОСОБА_9 постійно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. При житті батько ОСОБА_10П одержав спадщину по заповіту на 1/2 частку від свого батька ОСОБА_10. 23 квітня 2000 року батько ОСОБА_10 Г1.П. помер. При житті його батьки спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 користувалися житловим будинком та погосподарськими спорудами, а саме: гаражем, погрібом, кухнею та земельною ділянкою. Так як ця земельна ділянка належала всьому двору, ніяких спорів стосовно користування нею у вищевказаних осіб не виникало. Коли всі померли, то стали виникати спори у звязку з тим, що донька ОСОБА_11П - ОСОБА_3, відповідачка по справі, не відомо як, стала власницею спадщини померлих ОСОБА_7П і ОСОБА_11. Так в серпні місяці 2010 року ОСОБА_3 заявила, що ОСОБА_7 при житті подарувала їй все своє майно, а саме житловий будинок з прибудовами, та земельну ділянку належну їй на підставі державного акту. З того часу йому стало відомо про договір дарування. Позивач неодноразово звертався до Вербівської сільської ради с. Вербівка Ружинського району про приватизацію земельної ділянки та видачі йому як спадкоємцю по закону на земельну частку Державного акту, із земель які належать Вербівській сельській раді. Під час виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки було встановлено, що загальна площа землекористування відповідно Державного акта становить - 0,7313 га, а в дійсності в натурі, згідно польових обмірів виявлено всього 39,6 га тобто на 19,8 м більше. В результаті площі земельних ділянок ОСОБА_8 ОСОБА_7П і ОСОБА_11 завищені близько на 0,05 га кожному.Разом з тим позивачу тільки тепер стало відомо, що є договір дарування від 07.05.2002 року складений Ружинською державною нотаріальною конторою та зареєстрований у книзі нотаріальних дій за №829, відповідно до якого дарувальник ОСОБА_7 подарувала, а обдарована ОСОБА_3 прийняла у дар житловий будинок з господарськими спорудами та всю земельну ділянку, яка знаходиться за адресою с.Трубіївка Ружинського району Житомирської області вул..3агребля, 12, поскільки в договір дарування включено земельну ділянку, яка на лежала дарувальнику ОСОБА_7 у збільшеному ро-змірі, чим в дійсності. Крім того при складанні договору дарування ОСОБА_7 знаходи-лася на лікуванні психіатричній неврологічній лікарні у м. Києві вул.Фрунзе 103 тобто на мо-мент укладання договору не могла усвідомлювати значення своїх дій, та керувати ними, оскі-льки перед цим вона заповіла свою частку позивачу. Крім того зазначив, що ОСОБА_7 запо-вітом від 17.05.2001 року заповіла своє майно позивачу, при цьому усвідомлюючи значення своїх дій.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_3 і співвідповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав повністю, не заперечуючи, що дійсно існує договір дарування від 07.05.2002 року, складений Ружинською державною нотаріальною конторою та зареєстрований у книзі нотаріальних дій за №829, відповідно до якого дарувальник ОСОБА_7 подарила, а обдарована ОСОБА_3 прийняла у дар житловий будинок з господарськими спорудами та всю земельну ділянку, яка знаходиться за адресою с.Трубіївка Ружинського району Житомирської області вул.Загребля, 12, але на момент укладання даного договору ОСОБА_7 не була присутня, оскільки 19.10.2001 року дорученням посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу уповноважила ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися її майном, також з правом дарувати. Крім того і на момент укладання доручення і на момент укладання дарування ОСОБА_7 в силу свого престарілого віку часто хворіла, але могла усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними.

Представник відповідача - Вербівської сільської ради Ружинського району Житомирської області стосовно позовних вимог не заперечив, але дати пояснення стосовно того, чому державний акт на земельну ділянку був наданий тільки ОСОБА_7 та чому її розміри збільшились пояснити не зміг, в подальшому подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Відділ Держземагенства у Ружинському районі направив до суду заяву, в якій просив роз-глядати справу у відсутність представника відділу Держземагенства.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити на підставі наступного.

Вимога про скасування рішення виконавчого комітету Вербівської сільської ради Ружин-ського району від 09.01.1999 року безпідставна.

Відповідно до ст.30 цього Кодексу, який був чинним на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8 і ОСОБА_9, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього кодексу, право власності або право користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України рішення про передачу земельної ділянки у власність громадян (безоплатну приватизацію земельних ділянок) приймає відповідна рада. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч.1 ст.126 ЗК України). Як зазначено у п.1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року, державний акт на право власності на земельну ділянку видається на підставі рішення відповідної ради.

Рішенням виконавчого комітету Вербівської сільської ради Ружинського району « Про пе-редачу у приватну власність громадянам земельних ділянок» від 09.01.1999 року земельні ді-лянки передано у приватну власність ОСОБА_7 і ОСОБА_11 Павлів-ні, які ніяким чином не порушують права та інтереси ОСОБА_1.

Як роз'яснено у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із наступними змінами), судам підсудні справи за заявами про визнання недійсною відмови у розгляді заяв громадян про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельних ділянок. До компетенції суду не входить вирішення питань щодо приватизації земельних ділянок і зобов'язання органів місцевого самоврядування до прийняття певних рішень з цих питань. Відмова такого органу у передачі земельної ділянки у власність може бути оскаржена в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки ОСОБА_1 не надав суду доказів про відмову Вербівською сільською радою у розгяді заяви про безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельної ділянки, а тому підстави для задоволення позову до Вербівської сільської ради Ружинського району) відсутні.

З оглянутого в судовому засіданні договору дарування від 07.05.2002 року вбачається, що даний договір дарування був підписаний від імені ОСОБА_7 на підставі виданого нею та нотаріально посвідченого доручення ОСОБА_6 В цьому дорученні від 19.10.2001 року зазначено, що ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_6 на укладання від її імені будь-яких правочинів щодо надежного їй майна, в тому числі і на укладання договорів дарування (а.с.198).

Таким чином, ОСОБА_7 висловила своє волевиявлення щодо відчуження належного їй майна саме при підписанні вказаного доручення.

З оглянутого в судовому засіданні доручення від 19.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12А.( а.с.199) видно, що ОСОБА_7 надала ОСОБА_6 повноваження на управління та розпорядження всім належним їй майном строком на три роки.

15.02.2003 року ОСОБА_13 померла (а.с.178, справа № 2-54/2011).

Представник позивача зазначає, що доручення видане на імя ОСОБА_6 повинно бути визнано недійсним на підставі ст.238 ч.3 ЦК України.

Однак, Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, тобто, після посвідчення вказаного доручення.

Відповідно до ст.62 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що грунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.Повноваження можуть також випливати з обстановки, в якій дієпредставник (продавець в роздрібній торгівлі, касир тощо). Представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє, ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є. Не допускається укладення через представника угоди, яка за своїм характером може бути укладена лише особисто, а так само інших угод, зазначених у законі.

Однак, на думку суду, на момент укладання договору дарування такі підстави були відсутні, оскільки ОСОБА_6 не укладав угоди ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є.

З огляду на те, що рішенням Колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області від 26.03.2012 року було відмовлено ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_3, Вербівської сільської ради Ружинського району про визнання недійсним договору дарування, визнання права на земельну ділянку, зобов'язання видати державний акт на землю, відшкодування морально шкоди за безпідставністю ( а.с.301, справа № 2-54/2011), а позивач вважає, що договір дарування підлягає скасування з тих підстав, що доручення, видане ОСОБА_7 ОСОБА_6 недійсне, а тому суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги у визнанні договору дарування житлового будинку і земельної ділянки від 07.05.2002 року.

Керуючись ст.ст.203,215,216,249,238 ч.3,256, 257 ЦК України, ст.ст.88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вербівської сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ Держземагенства у Ружинському районі про скасування рішення виконкому Вербівської сільської ради Ружинського району від 09.01.1999 року, визнання недійсним договору дарування від 07.05.2002 року, визнання недійсним доручення, виданого на імя ОСОБА_6 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Житомирської області через Ружинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка не була присутня в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. М. Нейло.