Справа № 351/2440/14-ц
Провадження № 22-ц/779/983/2015
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 27 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення 10000 грн. моральної шкоди, завданої неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача, що спричинили моральні та фізичні страждання. Позивач зазначив, що 02.12.2014 року під час того, як на його земельній ділянці наймані робітники копали криницю, відповідач перебуваючи в нетверезому стані на протязі півгодини погрожував та ображав його та робітників.

Рішенням Снятинського районного суду від 27.03.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, таким що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Вказує, що суд посилався тільки на пояснення відповідача по справі та його представника, які не надали жодних доказів на спростування позовних вимог. В позовній заяві було заявлено вимогу про допит свідків, а саме робітників, які були очевидцями подій та могли надати правдиві пояснення. Проте, даним особам погрожували щодо з'явлення на судове засідання, про що позивачем подавалась заява про забезпечення доказів - а саме негайний допит свідків. Судом дана заява не розглянута, що є порушенням ч.1 ст.135 ЦПК України та не вирішено питання про відповідальність свідків, які неодноразово не з'являлись до суду, незважаючи на вручені їм повістки.

За наведених доводів просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оспорюване рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений факт спричинення йому моральної шкоди відповідачем.

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 В користуванні позивача ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка площею 0,1264 поруч вказаного будинку, надана йому рішенням Ганьківської сільської ради від 30.12.1993 року.

Спірні відносини між сторонами виникли в зв'язку з вчиненням, на думку ОСОБА_2, неправомірних дій відповідача, що полягали в приниженні, погрозах та образах вчинених 02.12.2014 року на земельній ділянці позивача під час здійснення найманими робітниками робіт щодо встановлення криниці.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів неправомірності дій відповідача ОСОБА_2 суду не надав.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наведені письмові докази не підтверджують обставин, що мають бути з'ясовані судом при розгляді даної справи, зокрема: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відсутні докази, які підтверджують факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, нічим необґрунтованим є розмір моральної шкоди, зазначений позивачем.

Суд першої інстанції врахував ці положення закону та, відмовляючи у відшкодуванні моральної шкоди, правильно виходив із відсутності доказів для покладення відповідальності на відповідача за спричинення такої шкоди.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки факту порушення особистого немайнового права позивача встановлено не було. При цьому, судом всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка.

Посилання позивача, що нез'явлення до суду, заявлених ним свідків спричинене здійсненням на них тиску чи погроз, колегія суддів вважає надуманим.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновком суду щодо їх оцінки.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Снятинського районного суду від 27 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

В.Д. Фединяк