У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про усунення перешкод у користуванні коштами та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 2 жовтня 2014 року у публічному акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») відкрила картковий рахунок. На початку лютого 2015 року банк в односторонньому порядку без належного повідомлення припинив видачу коштів з рахунку, заблокувавши картковий рахунок.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила суд визнати дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині блокування її карткового рахунку неправомірними, зобов'язати банк усунути перешкоди для використання коштів на її картковому рахунку, надати письмове повідомлення про розблокування карткового рахунку та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» видати їй наявні на картковому рахунку кошти.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині блокування карткового рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_3, неправомірними. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди для використання коштів на картковому рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_3, та надати письмове повідомлення про розблокування карткового рахунку. Зобов'язано ПАТ КБ ««ПриватБанк» видати ОСОБА_3 наявні на картковому рахунку кошти. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно призупинив видаткові операції по картковому рахунку, а самі по собі підозри щодо проведення незаконних операцій не вмотивовані і звернень до правоохоронних органів банк не робив.

Проте повністю погодитись із таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 2 жовтня 2014 року відкрила у ПАТ КБ «ПриватБанк» картковий рахунок. На початку лютого 2015 року банк припинив видачу коштів з рахунку, заблокувавши картковий рахунок. Позивачка посилалась на те, що такі дії банку є незаконними, з чим суд погодився, проте не врахував таке.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Застосовуючи зазначені положення закону, суди використали лише ті їх приписи, які вказують на умови договору щодо прав клієнта і не врахували виключення з умов договору, що ним же передбачені або законом.

Так, оформлюючи картковий рахунок, ОСОБА_3 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з п. 1.1.3.2.13 яких передбачено, що банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання банку для проведення незаконних операцій.

Посилання суду на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у такому разі повинен був звернутися до правоохоронних органів не відповідає вимогам закону і такого положення закону суд і не навів.

Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджував, що у банку виникла вмотивована підозра стосовно незаконних операцій з карткою ОСОБА_3, тому картка була заблокована.

При цьому згідно з п. 2.1.1.4.2 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право зупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення порушень держателем або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору, Умов і правил надання банківських послуг і/або у разі виникнення овердрафту.

У порушення наведених норм права та вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди не врахували, що після з'ясування певних обставин банк картку ОСОБА_3 НОМЕР_1 закрив і замість неї перевипустив їй іншу картку НОМЕР_2, яка є відкритою та клієнт може нею вільно користуватися, на ній знаходяться її ж грошові кошти.

Крім того, у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені в ст. ст. 215-217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено розмір грошових сум, присуджених стороні.

Суди на зазначене уваги не звернули і, враховуючи, що між сторонами виник спір щодо користування грошовими коштами, зобов'язали банк видати позивачці кошти із закритого рахунку, не вказавши їх суму, що може породити новий спір щодо цих сум, у тому числі процентів за користування, штрафних санкцій тощо.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення не можуть вважатися законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик