У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чунрун Тетяна Анатоліївна, про поновлення строку звернення до суду та визнання причини його пропуску поважною, визнання частково недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації, визнання права власності на Ѕ частини земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 20 квітня 2003 року між нею та ОСОБА_5 укладений договір дарування житлового будинку, відповідно до умов якого остання подарувала позивачці житловий будинок по АДРЕСА_1

у с. Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області. Під час укладення договору не було вирішено питання про перехід права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, оскільки на час укладання правочину ОСОБА_5 не було зареєстровано її право власності на земельну ділянку. 23 травня 2013 року ОСОБА_5 отримала державний акт на право власності на землю. У серпні 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 досягнуто домовленість про дарування позивачу земельної ділянки, яка знаходиться під вищевказаним житловим будинком.

21 серпня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, яка діяла від імені позивача, укладений договір дарування земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках земельну ділянку площею 0,2472 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, Мелітопольський район, Запорізька область. На підставі договору дарування земельної ділянки ОСОБА_3 в Мелітопольському районному відділі земельних ресурсів зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку на своє ім'я та на ім'я позивачки. У грудні ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, який згодом передала позивачці, відповідно до якого цільове призначення земельної ділянки - обслуговування жилого будинку.

Згодом ОСОБА_5 померла. У 2012 році позивачка вирішила зареєструвати подарований їй будинок, але виявилось, що вона не єдиний власник земельної ділянки на якій стоїть будинок, іншим власником є ОСОБА_3

ОСОБА_2 просила визнати поважною причину пропуску нею строку для звернення до суду, визнати частково недійсним договір дарування земельної ділянки від 21 серпня 2003 року у частині дарування ОСОБА_3 Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім'я ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; визнати за позивачкою право власності на Ѕ частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 Мелітопольського району Запорізької області, що належала ОСОБА_3

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову відповідно до вимог ст. ст. 215, 203 ЦК України , оскільки при укладанні договору дарування земельної ділянки від 21 серпня 2003 року не були порушенні права позивачки щодо володіння, користування та розпорядження належним їй житловим будинком.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Чунрун Тетяна Анатоліївна, про поновлення строку звернення до суду та визнання причини його пропуску поважною, визнання частково недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації, визнання права власності на Ѕ частини земельної ділянки.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік