Ухвала

20 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, до товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Браїлівчанка», ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: Служба у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації, Браїлівська селищна рада Жмеринського району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Браїлівчанка» (далі - ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка»), ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: Служба у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації, Браїлівська селищна рада Жмеринського району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що їх подружжю у 1988 році, як працівникам ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка» було надано житловий будинок АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивачів народився син ОСОБА_8, який також проживає у вказаному будинку. 21 липня 2009 року ОСОБА_7 звільнилася з ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка», натомість ОСОБА_6 і досі є його працівником. У зв'язку з наведеним позивачі просили визнати за ними та їхнім сином ОСОБА_8 в рівних частках право власності за набувальною давністю в цілому на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 липня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках за кожним право власності за набувальною давністю в цілому на розташовані по АДРЕСА_1 житловий будинок загальною площею 102,4 кв. м., житловою площею 68,0 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, що згідно технічного паспорту, виготовленого комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 10 липня 2013 року за інвентаризаційним номером 574, рахується за ТОВ «Швейна фабрика «Браїлівчанка». Скасовано накладений в порядку забезпечення позову за ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 жовтня 2013 року арешт на житловий будинок із господарськими будівлями по АДРЕСА_1

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2014 року рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, відхилено, рішення апеляційного суду Вінницької області від 11 серпня 2014 року залишено без змін

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із вказаною вище заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. ст. 335, 344 ЦК України, заявники посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року в справі за позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а також від 26 листопада 2012 року в справі за позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Згідно з п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року, на яку здійснюється посилання, ухвалене у справі рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Таку ухвалу касаційним судом постановлено на підставі ч. 3 ст. 338 ЦПК України, оскільки при розгляді справи судом апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права, що унеможливило перевірку апеляційним судом законності рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України.

Встановлені судами фактичні обставини у справах, за результатами розгляду яких було постановлено касаційним судом ухвали від 26 листопада 2012 року (на яку здійснюється посилання) та від 15 жовтня 2014 року (про перегляд якої подано заяву), не є тотожними, оскільки в одному випадку судами було встановлено факт добросовісності заволодіння чужим майном, а в іншому встановлено що така складова умова набуття права власності за набувальною давністю відсутня.

Перевіривши та проаналізувавши інші вказані вище судові рішення, на які здійснюється посилання, та судове рішення, про перегляд якого подано заяву, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла до висновку, що в даному випадку у допуску справи до провадження Верховного Суду України слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, до товариства з обмеженою відповідальністю «Швейна фабрика «Браїлівчанка», ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: Служба у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації, Браїлівська селищна рада Жмеринського району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, за заявою ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська