УХВАЛА

06 квітня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2015 позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

18.03.2015 відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями відбулося визначення судді з розгляду даної справи та 19.03.2015 матеріали позову отримані головуючим по справі.

06.04.2015 судом була отримана інформація із адресно-довідкового бюро щодо місця проживання (реєстрації) позивача в Солом`янському районі м. Києва, оскільки останній як вбачається із позовної заяви звертається до суду за своїм місцем реєстрації в порядку ч.5 ст.110 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та оглянувши додані до неї документи, приходжу до наступного висновку.

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь еквівалент 19902,07 доларів США в сумі 428889,61 грн., які, за твердженням позивача, були переведені ним з поточного рахунка НОМЕР_1, відкритого в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» філії Центральне РУ, відділення №58 на поточний рахунок UA НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», проте які станом на 12 березня 2015 року на рахунок не зараховані.

Так, позивач всупереч імперативним вимогам п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України не зазначає доказів на підтвердження зазначених обставин або не наводить підстав для звільнення від їх доказування.

Позивач взагалі не зазначає чим підтверджено саме внесення ним коштів на певний рахунок.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 24017,82 грн. та кошти за ненадані позивачу послуги зі здійснення переказу в сумі 31624,65 грн., проте також не зазначає доказів на підтвердження зазначених обставин, а саме того, що кошти не були переведені.

Всупереч п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України позивачем не викладно обставин щодо необхідності стягнення з відповідача на його користь відсотків за користування його грошима в сумі 1969,52 грн.

Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Гарантоване ст.55 Конституції України право на звернення до суду для кожного громадянина не є абсолютним. Так, зокрема, Європейський Суд з прав людини в своїх рішеннях окремо звертає на це увагу, що особа, яка має бажання ним скористатися повинна дотримуватися норм національного процесуального законодавства: право на судовий розгляд не є абсолютним і може бути обмежено, тому що підлягає регулюванню державою. В той же час такі обмеження не «умаляют» право особи на звернення до суду таким чином і до такого ступеня, що може завдати шкоди самій суті цього права (справа Філіс проти Греції, Міцци проти Мальти)

Дотримання вимог ст. 119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк