Справа № 585/2980/15-ц
Номер провадження 4-с/585/13/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Ганзя О.Д., при секретарі Шаповаленко Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ромни справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця відділу ДВС Роменського МРУЮ ОСОБА_2 та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи тим, що ним до відділу ДВС Роменського управління юстиції був поданий для виконання виконавчий лист № 2/585/9/2015 виданий Роменським міськрайонним судом Сумської обл. від 29.07.2015 року за змістом якого було зобовязано ОСОБА_3: демонтувати частину стрічкового паркану, яка складається з цегляного фундаменту, облицьованого гранітним каменем та залізобетонних стовпів з металевими латами, до яких прикріплене суцільною стіною металеве профільоване листове залізо, що створює перешкоди з боку ділянки, сторона якої становить 7,5 метрів, на загальну відстань 5,29 м, розміщеного на схемі у додатку №4 до висновку судової земельно-технічної експертизи №10 від 27.03.2015 року, демонтувати частину цегляного незавершеного паркану, а саме цегляний фундамент під паркан, на відстань яка становить 1,53 м. від металевого гаражу, розміщений на схемі у додатку №4 до висновку судової земельно-технічної експертизи №10 від 27.03.2015 року, демонтувати 8,77 м. огорожі, яка складається з залізобетонних стовпів з металевими латами виготовлених з оцинкованого профільного заліза з боку вулиці Коржівської, розміщеної на схемі у додатку №4 до висновку судової земельно-технічної експертизи №10 від 27.03.2015 року. Вищевказане рішення суду від 20.05.2015 року виконано не було і постановою старшого державного виконавця О.О. Лободи від 16.09.2015року виконавче провадження ВП №48302718 було закінчено, враховуючи, що боржник добровільно рішення суду не виконав, штрафи накладені державним виконавцем та виконавчий збір сплатив. Державний виконавець вважав, що вжив всіх можливих заходів для організації виконання рішення без участі боржника, однак таке виконання не виявилося можливим. З винесеною постановою старшого державного виконавця скаржник не згоден та вважає, що старшим державним виконавцем Лободою О.О. допущено бездіяльність в частині виконання рішення суду без участі боржника, яке виконати цілком можливо. На думку ОСОБА_1, старший державний виконавець не вжив всіх можливих заходів, а саме не звернувся до відповідних належних організацій з жодною вимогою та не доручив виконання робіт жодній державній організації, що фактично виконує і може виконати роботи по виконанню рішення суду (знесенню проміжку паркану). Крім того, державний виконавець не скористався наданим йому вагомим правом оскаржити висновок Роменського МВ УМВС України в Сумській області про результати розгляду матеріалів його ж подання про притягнення до кримінальної відповідальності. Копію оскаржуваної постанови скаржник отримав 24.09.2015 року і 28.09.2015 року звернувся зі скаргою до суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1, за довіреністю ОСОБА_4, вимоги скарги підтримав і прохав суд визнати часткову бездіяльність старшого державного виконавця Лободи О.О. в частині його неспроможності організувати виконання рішення суду від 20.05.2015 року з залученням як організацій так і працівників, які могли б демонтувати паркан, а також, що державний виконавець не звернувся для виконання рішення суду, в звязку з ускладненнями, до вищих органів та посадових осіб, як і не накладав жодних передбачених законом обмежень до боржника ОСОБА_3, не використав право оскаржити висновок Роменського MB УМВС України в Сумській області, яким відмовлено у поданні про притягнення до кримінальної відповідальності державному виконавцю. Також прохав визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.092015 року старшого державного виконавця Лободи О.О. та про повернення виконавчого листа заявнику (ОСОБА_1В).

Субєкт оскарження старший державний виконавець відділу ДВС Роменського МРУЮ ОСОБА_2 вимоги скарги не визнав і прохав суд відмовити в її задоволенні, вважаючи, що ним правомірно було винесено оскаржувану постанову від 16.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки ним було вжито всіх необхідних дій для виконання рішення суду.

Вислухавши представника скаржника, державного виконавця, дослідивши матеріали скарги і виконавчого провадження, суд дійшов висновку про задоволення скарги

Задовольняючи вимоги скарги, суд враховує наступне.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що по теперішній час рішення суду не виконано, оскільки ОСОБА_3 добровільно не виконує рішення суду, а старший державний виконавець Лобода О.О. не вжив достатніх заходів для виконання рішення суду.

Суд констатує, що принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у ст. 14 ЦПК України визначені ознаки обов'язковості судових рішень.

Виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого ст. 124 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень статей 1, 5 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відтак завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положень ст. 124 Конституції України та ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1.) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону. 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст. статті 49 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. п. 2.1.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 з наст. змінами, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому законом та передбачені цією Інструкцією права і обов'язки в точній відповідності до закону, не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб, роз'яснювати особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їх права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Суд також враховує, що відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, системний аналіз положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок, яка повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

На переконання суду, в оскаржуваній постанові ст. державним виконавцем Лободою О.О. в порушення вимог ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не достатньо мотивовані підстави її винесення, він сам не дотримався вимог закону і не вжив всіх заходів для виконання рішення суду.

Приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.09.02.2015 року старший державний виконавець Лобода О.О. діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема не вжив всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на виконання рішення суду, а саме з матеріалів скарги вбачається, що він 20.09.2015 року звернувся лише до однієї організації 2 СРЦШР ОРСЦЗ МНС України з проханням надати практичну допомогу у знесенні парканів та огорожі (а.с. 7). Доказів звернення до інших організацій суду взагалі не було надано.

Крім того, державний виконавець не оскаржив поверховий і невмотивований висновок Роменського МВ УМВС України за наслідками розгляду його подання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника (а.с. 13).

Не спростовано ст. державним виконавцем аргументів скарги і в частині пропозиції стягувача ОСОБА_1 проавансувати майбутні витрати на виконання рішення суду (а.с. 12).

Згідно вимог ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Як встановлено судом, виконавче провадження було відкрито 31.07.2015 року (а.с. 10-11), а постанову про закінчення виконавчого провадження було винесено вже 16.09.2015 року, тобто за два тижні до закінчення терміну, визначеного ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких підстав, суд вважає, що під час виконання виконавчого провадження державним виконавцем не були дотримані вимоги ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» та оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження була винесена передчасно.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема в справі «Деркач і Палек проти України», де у рішенні суду від 21.12.2004 року зазначено, що тлумачення положення ч.1 ст. 6 Конвенції як такого, що повязане лише із доступом до правосуддя і порядком судового розгляду, могло б призвести до ситуації, яка не відповідатиме принципу верховенства права, який Договірні Сторони зобовязались поважати, ратифікуючи Конвенцію. Виконання рішення, ухваленого будь-яким судом повинно розглядатися як невідємна частина «судового розгляду» - для досягнення цілей ст. 6 Конвенції. (див. Рішення Burdov v. Russia).

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 27.07.2004 року у справі «Ромашов проти України» зазначено, що немислимо, щоб ч.1 ст. 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії сторін у справі справедливість, публічність, розумність строку у провадженні але водночас не гарантувала б виконання судового рішення. Тлумачення ч.1 ст. 6 Конвенції як такої, що повязана лише із доступом до правосуддя і порядком судового розгляду, могло б призвести до ситуації, яка не відповідатиме принципу верховенства права, який Договірні Сторони зобовязались поважати, ратифікуючи Конвенцію. Виконання рішення, ухваленого будь-яким судом повинно розглядатися як невідємна частина «судового розгляду» - для досягнення цілей ст. 6 Конвенції. (див. рішення у справі Hornsby v. Greece).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.08.2008 року у справі «Припіяло проти України» суд зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлено від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Скордіо проти Італії», «Сіка проти Словаччини»).

Керуючись, ст. ст. 49, 75, 85 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 383-387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця відділу ДВС Роменського МРУЮ ОСОБА_2 та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця відділу ДВС Роменського МРУЮ ОСОБА_2 щодо невиконання в повному обсязі рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 20.05.2015 року.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Роменського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження від 16.09.2015 року з примусового виконання рішення Роменського міськрайонного суду від 20.05.2015 року яким зобовязано ОСОБА_3 демонтувати частину стрічкового паркану, яка складається з цегляного фундаменту, облицьованого гранітним каменем та залізобетонних стовпів з металевими латами, до яких прикріплене суцільною стіною металеве профільоване листове залізо, що створює перешкоди з боку ділянки, сторона якої становить 7,5 метри, на загальну відстань 5,29 м, розміщеного на схемі у додатку № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 10 від 27.03.2015 року, демонтувати частину цегляного незавершеного паркану, а саме цегляний фундамент під паркан, на відстань яка становить 1,53 м від металевого гаражу, розміщений на схемі у додатку № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 10 від 27.03.2015 року, демонтувати 8,77 м огорожі, яка складається з залізобетонних стовпів з металевими латами виготовлених з оцинкованого профільного заліза, з боку вулиці Коржівської, розміщеної на схемі у додатку № 4 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 10.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з проголошення ухвали, а особами, які були відсутні в судовому засіданні - протягом 5 днів з дня отримання цієї ухвали.

Суддя: підпис ...

Копія вірна:

Суддя Роменського

міськрайонного суду ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлено 09 жовтня 2015 року.

Суддя Роменського міськрайонного суду ОСОБА_5