Справа №477/3097/14-ц 15.04.2015 15.04.2015 15.04.2015
Провадження №22-ц/784/1004/15 Головуючий суду першої інстанції - Семенова Л.М.
Категорія - 27 Суддя-доповідач апеляційного суду - Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Орельською Н.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Жовтневого районного суду

Миколаївської області від 24 лютого 2015 року,

ухвалене за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року Банк пред'явив до суду зазначений позов, який обґрунтував наступним.

16 лютого 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №NKXRRX13060040, відповідно до якого відповідачка отримала строком до 16 лютого 2010 року кредит в сумі 9 270 грн.50 коп. зі сплатою 12% річних.

27 червня 2013 року заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з відповідачки на користь Банку було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором в сумі 51 381 грн.91 коп., а також з ОСОБА_3 та ПАТ "Акцент-Банк" в солідарному порядку була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 10 000 грн.

Посилаючись на те, що відповідачка взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, Банк просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 24 листопада 2014 року в сумі 8336 грн.44 коп.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що заборгованість за кредитним договором вже була з неї стягнута вищезазначеним рішенням суду, а тому вимоги Банку є безпідставними.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову Банку відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що він є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина перша статті 631 ЦК України передбачає, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, 16 лютого 2008 року ОСОБА_3 відповідно до кредитного договору №NKXRRX13060040 отримала у позивача кредит строком на 24 місяці у сумі 9270 грн.50 коп. зі сплатою 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6).

20 жовтня 2010 року між ПАТ "Акцент-Банк" та позивачем було укладено договір поруки №167, за яким ПАТ "Акцент-Банк" поручився за виконання ОСОБА_3 умов вищезазначеного кредитного договору в межах 10 000 грн. (а.с.53-54).

У квітні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості у сумі 51 381 грн.91 коп. та з ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_3 кредитної заборгованості у солідарному порядку у сумі 10 000 грн. Зазначена заборгованість станом на 12 квітня 2013 року складалася з заборгованості за кредитом у сумі 8 208 грн.47 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 957 грн. 17 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 4 227 грн.31 коп., пені у сумі 44 589 грн.82 коп. та штрафу у сумі 500 грн. (фіксована частина) і 2 899 грн.14 коп. (процентна складова).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 червня 2013 року на користь Банку з ОСОБА_3 було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 51 381 грн. 91 коп. та з ОСОБА_3 і ПАТ "Акцент-Банк" - в солідарному порядку кредитну заборгованість в сумі 10 000 грн. (а.с.48).

Дане рішення не скасовано, не змінено та набрало законної сили 08 липня 2013 року.

З наданих позивачем розрахунків випливає, що у зв'язку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору станом на 24 листопада 2014 року в неї утворилась заборгованість зі сплати пені в сумі 2475 грн. 38 коп. (а.с.52).

Разом з тим, строк дії укладеного з ОСОБА_3 кредитного договору сплив 16 лютого 2010 року та 27 червня 2013 року наявна в неї заборгованість за спірним кредитним договором була стягнута.

У абз.2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, невиконання відповідачем грошового зобов'язання перед Банком після закінчення дії договору та стягнення кредитної заборгованості рішенням суду дає підстави для застосування до боржника, який не виконав зобов'язання, негативних наслідків, встановлених ч.2 ст.625 ЦК України, а не продовження нарахування пені.

У відповідності з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позовні вимоги про стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України позивачем не заявлялися.

Отже, колегія суддів вважає, що висновок суду про безпідставність позовних вимог Банку є правильним, рішення суду законним та обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: