Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 235/4450/14
Справа № 22-ц/778/2623/15 Головуючий у 1-й інстанції: Токарєв А.Г.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю зовнішньоторгівельна фірма «Арніка» про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди, відшкодування збитків,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про стягнення заборгованості з орендної плати, відшкодування збитків і моральної шкоди, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що за договором оренди від 01.05.2011 року передала відповідачеві в платне користування на строк до 01.04.2014 року торгівельну площу 60 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1. За умовами договору орендар зобов'язаний щомісячно до 5 числа сплатити орендну плату у розмірі 500 грн., із яких 75 грн. перерахувати на сплату податків, а решту - 425 грн. внести на розрахунковий рахунок орендодавця. Посилаючись на те, що протягом дії договору орендар не вносив орендну плату, фактично користувався орендованим приміщенням до 1 липня 2014 року, просила на підставі ст.ст.22, 526, 623, 625, 1167 ЦК України розірвати договір оренди, стягнути з ТОВ «Арніка» на її користь заборгованість з орендної плати за період з 1 серпня 2011 року по 1 липня 2014 року в розмірі 15 300 грн., втрачену вигоду в розмірі 9 290,35 грн., три відсотки річних в розмірі 737,71 грн., інфляційні нарахування в розмірі 86,29 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та відшкодувати судові витрати.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2015 року ОСОБА_2 у задоволенні позову вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з'явилися. Представник позивача направила письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача не з'явився, направив клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на свою відпустку. Письмові заперечення проти апеляційної скарги і докази на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання апеляційному суду не надав, хоча слухання справи, яке призначалося на 2 липня 2015 року, було відкладено за клопотання відповідача, який мав намір надати додаткові письмові докази на підтвердження своїх заперечень проти позову. Колегія суддів визнала причини неявки представника відповідача у засідання апеляційного суду неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову у зв'язку із наступними обставинами.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має заборгованості з орендної плати, оскільки всі належні орендодавцю суми за договором виплатив у відповідності з умовами договору, що підтверджується зібраними у справі доказами.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

За змістом ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України).

В разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ст.785 ЦК України).

Встановлено, що позивач являється власником нежитлового приміщення, площею 60 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1, яке 01 травня 2011 року вона передала у строкове платне користування відповідачеві, про що сторони уклали договір оренди (а.с.7-8).

Умовами договору оренди сторони погодили, що орендна плата перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5 числа наступного місця, сума орендної плати становить 500 грн. Строк договору оренди - до 1 квітня 2014 року ( п.3.1,3.2, 4.1 Договору: а.с.7).

Об'єкт оренди відповідач фактично звільнив 14 липня 2014 року, що підтверджується актом прийому-передачі від 14.07.2014 року ( а.с. 16).

За висновком МСЕК від 13.08.2014 року ОСОБА_2 визнана з 31.07.2014 року інвалідом першої групи безстроково і такою, що потребує постійного стороннього догляду (а.с.26).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_3, зазначала, що за домовленістю з орендарем останній повинен сплачувати їй щомісячно 425 грн., а 75 грн. відраховувати на сплату податків. В період дії договору оренди відповідач орендну плату їй не сплачував, а її вимоги про проведення розрахунку ігнорував.

На підтвердження своїх доводів позивач надала суду першої інстанції відповідні письмові докази: акт звірки від 22.10.2013 року, згідно якому станом на 22 жовтня 2013 року заборгованість з орендної плати товариства перед ОСОБА_2 становить 2 250 грн.(а.с.9), лист ТОВ «Арніка» від 18 червня 2014 року за №916 з проханням не проводити нарахування орендної плати за червень 2014 року у зв'язку з форс-мажорними обставинами (а.с.12), відповідь товариства на її претензію від 27 червня 2014 року про відмову у наданні інформації щодо розміру поточної заборгованості через відсутність у ОСОБА_3 повноважень на представництво інтересів власника приміщення (а.с.15).

Заперечуючи проти позову представник відповідача в суді першої інстанції і в засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбувалося 02 липня 2015 року зазначав, що заборгованості з орендної плати товариство не має, розрахунки з власником приміщення ОСОБА_2 проводилися регулярно у відповідності з умовами договору оренди. Крім письмових доказів, наданих суду першої інстанції, будь-яких інших доказів він не може надати через те, що вся бухгалтерська документація знаходиться в м. Донецьку.

На підтвердження своїх доводів про відсутність заборгованості з орендної плати відповідач послався на претензію орендодавця від 27 червня 2014 року (а.с.14), із якої вбачається, що розмір боргу з орендної плати станом на червень становив не 15 300 грн., як зазначено в позовній заяві, а 5 400 грн. Крім того, відповідач надав суду першої інстанції копії актів наданих послуг за 2012 рік, лютий-березень 2013 року (а.с.51-64), довідку №94 від 23 січня 2014 року про те, що у 2013 році ОСОБА_2 нараховано 600 грн. орендної плати, із якої стягнутий і перерахований в бюджет податок на доходи фізичних осіб в сумі 900 грн.(а.с.11), а також довідку б/н від 05 липня 2014 року про нарахування позивачеві з травня 2011 року по липень 2014 року 19 500 грн. орендної плати, із якої утримано і перераховано до бюджету 2 925 грн. податку, виплачено орендодавцю - 16 575 грн., що підтверджується щоквартальними обов'язковими звітами форми 1ДР, зданими в ДПІ м.Донецька (а.с.65).

У відповідності до ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 58,59, ЦПК України).

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить, що відповідач не надав допустимих доказів на підтвердження того, що погасив перед ОСОБА_2 заборгованість, яка існувала станом на 22 жовтня 2013 року у сумі 2 250 грн., здійснював платежі по орендній платі відповідно до п.3.1 договору з жовтня 2013 по липень 2014 року, а тому висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позову в зазначеній частині позовних вимог не ґрунтується на матеріалах справи.

Зважаючи на вказані обставини і зібрані у справі докази, розмір заборгованості з орендної плати, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 становить 5 650 грн., а саме: 2 250 грн. + 3 400 грн. = 5 650 грн., із яких: 2 250 грн. - заборгованості, що існувала станом на 22 жовтня 2013 року, 425 грн. х 8 міс. = 3 400 грн. - орендна плата за листопад, грудень 2013 року, січень-липень 2014 року.

Доводи представника позивача про те, що відповідач взагалі не сплачував їй орендну плату колегія суддів сприймає критично.

Непрямі письмові докази: акти наданих послуг за 2012 рік і лютий-березень 2013 року, підписані ОСОБА_2 без зауважень щодо не проведення орендарем оплати за ці послуги (а.с.51-64), претензія останньої від 27 червня 2014 року, із якої вбачається наявність боргу з орендної плати станом на червень 2014 року на суму 5 400 грн. (а.с.14), невжиття заходів до розірвання договору оренди протягом строку його дії у зв'язку з неотриманням орендної плати свідчить про те, що до травня 2013 року орендодавець регулярно виконував умови договору оренди щодо внесення орендної плати.

Посилання представника відповідача на неможливість надати інші письмові докази, які знаходяться в місті Донецьку, через складну політичну ситуацію, що склалася навколо Донецька, не є підставою для висновку про дотримання орендарем умов договору оренди щодо сплати орендної плати з травня 2013 року. Наявні в справі довідки, на які посилався відповідач як на докази відсутності заборгованості, (довідка від 28.06.2014р., відповідь на претензію від 10.07.2014 року, акт прийому-передачі приміщення від 14.07.2014 року, довідка від 05.07.2014 року) підписані посадовими особами ТОВ «Арніка» і скріплені печаткою товариства. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач має вільний доступ до своїх бухгалтерських документів, проте допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень надати суду не може через їх відсутність.

Довідки ТОВ «Арніка» від 23.01.14 року №94, від 05.07.2014 року про нарахування ОСОБА_2 орендної плати за 2013 рік на суму 6 000 грн. і виплату орендної плати за період дії договору оренди в загальній сумі 16 575 грн. (а.с.11, 65) не являються достатнім допустимим доказом про належне виконання боржником грошового зобов'язання. Вказані письмові докази не свідчать про перерахування цих коштів на розрахунковий рахунок орендодавця, як це передбачено умовами договору, або про отримання цих коштів за видатковим ордером безпосередньо позивачем ОСОБА_2 або її представником ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст.625 ЦК України з товариства, яке прострочило виконання боргового зобов'язання на користь кредитора підлягає стягненню 174 , 03 грн. - 3% річних, нарахованих на щомісячні платежі за період з травня 2013 року (момент виникнення заборгованості) до 26 листопада 2014 року (дати пред'явлення уточненого позову), інфляційні нарахування, які на підставі ст.10 ЦПК України підлягають стягненню в межах заявлених вимог в-на суму 86 грн.29 коп.

Вимоги позивача про стягнення 9 290, 35 грн. упущеної вигоди і 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню як такі, що не підтверджені належними і допустимими доказами, і не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, порушення зобов'язання є підставою виникнення цивільних правовідносин, у межах яких реалізується цивільно-правова відповідальність.

Перелік правових наслідків, визначених у ст. 611 ЦК України, не є вичерпним. Договором або законом можуть бути передбачені й інші наслідки невиконання чи неналежного виконання зобов'язань.

Зазначені у ст. 611 ЦК України правові наслідки порушення зобов'язання є способами захисту судом цивільних прав та інтересів сторін у зобов'язанні відповідно до ст. 16 ЦК України.

Порушення зобов'язань може мати правовим наслідком поєднання мір цивільно-правової відповідальності з мірами захисту цивільних прав.

Системний аналіз положень ст. 611 ЦК України дає підстави для висновку про те, що правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором.

ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627).

Умовами укладеного між сторонами договору оренди не передбачений обов'язок орендаря відшкодувати орендодавцеві моральну шкоду у випадку порушення умов договору. Главою 58 ЦК України, якою врегульовані орендні відносини, також не передбачена відповідальність сторін договору оренди у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Допустимих доказів на підтвердження наявності реальних збитків і їх розміру, які виникли внаслідок порушення відповідачем умов договору оренди, позивач суду не надала, доводів в обґрунтування їх розміру не привела.

За таких обставин передбачених законом підстав для стягнення з відповідача збитків і моральної шкоди по справі не встановлено.

Викладене свідчить про те, що оскаржуване рішення на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову, стягнення з ТОВ «Арніка» на користь ОСОБА_2 5 650 грн. заборгованості з орендної плати, 174,03 грн. - 3% річних за порушення строків виконання грошового зобов'язання і 86, 29 грн. інфляційних втрат, а всього 5 910, 32 грн.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір на користь держави за розгляд справи судом першої і апеляційної інстанції в загальній сумі 365, 40 грн.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2015 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю зовнішньоторговельна фірма «Арніка» на користь ОСОБА_2 5 650 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди від 1 травня 2011 року, 174, 03 грн.-3% річних, 86,29грн. інфляційних втрат, а всього 5 910, 32 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот десять гривень 32 копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю зовнішньоторговельна фірма «Арніка» на користь держави судовий збір у розмірі 365, 40 грн. (триста шістдесят п'ять гривень 40 коп.)

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: