Провадження № 22-ц/779/770/2015
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Бойчука І.В.

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю ОСОБА_2 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

11.11.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В заяві зазначили, що вони проживають відповідно у кв. №3 та кв. №1 чотириквартирного будинку по АДРЕСА_1, а відповідачі - у кв. № 2 цього ж будинку.

Для обслуговування будинку їм була виділена земельна ділянка площею 0,1055 га, в тому числі і 0,02315 га дворової території, як об'єкт благоустрою.

Посилаючись на те, що відповідач самовільно встановив ворота та хвіртку на центральному заїзді до подвір'я та встановив огорожу навколо частини прибудинкової території, позбавивши усіх інших мешканців будинку доступу до цієї частини прибудинкової території, просили ухвалити рішення про знесення огорожі та воріт на заїзді до будинку та зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні заїздом до прибудинкової території.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на незаконність висновку суду щодо неможливості розгляду судом даного спору без попереднього звернення до органу місцевого самоврядування.

При цьому судом не було враховано роз'яснень п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» про те, що спори щодо додержання правил добросусідства розглядаються судами відповідно до статей 103-109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Крім того, апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що позивачі не звертались до органу місцевого самоврядування щодо врегулювання спору в порядку ст.ст. 158-161 ЗК, оскільки такий висновок спростовується наявними в матеріалах справи листом узгоджувальної комісії виконкому Івано-Франківської міської ради від 26.05.2014 року та листом управління земельних ресурсів Івано-Франківської міської ради від 25.07.2014 року №с/74.

Не враховано судом і того, що наявний в матеріалах справи план земельної ділянки (прибудинкової території) не передбачає встановлення будь-яких огорож в межах прибудинкової території або здійснення будь-ким із мешканців будинку відокремленого землекористування в межах цієї території.

Апелянт також вказує на те, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 13 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» прибудинкові території належать до об'єктів благоустрою населених пунктів. А згідно ч.1,2 ст. 21 цього Закону до елементів благоустрою належать, крім іншого, малі архітектурні форми, до числа яких віднесено і огорожі. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється за рішенням власника об'єкта благоустрою, чого у даній справі немає.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не подали доказів попереднього звернення до органів місцевого самоврядування для вирішення земельного спору та не подали доказів створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, а тому їх звернення до суду із вимогами про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є передчасним.

Однак, з таких висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч.3 ст. 25 ЗК органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

У постанові Пленум Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» дано роз'яснення про те, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі.

Спори щодо додержання правил добросусідства - обов'язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно до статей 103 - 109 ЗК і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками та проживають відповідно у кв. №3 та кв. №1 чотириквартирного будинку по АДРЕСА_1, а відповідачі - у кв. № 2 цього ж будинку.

Прибудинкова територія по АДРЕСА_1, площа якої становить 1045,3 кв.м., не приватизована. Спірна частина земельної ділянки зі сторони вул. Кондукторської відгороджена ОСОБА_4 залізною брамою.

Згідно плану-схеми (а.с. 4) до земельної ділянки (прибудинкової території) по АДРЕСА_1 існує єдиний заїзд зі сторони квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Останні встановили огорожу на заїзді до подвір'я, закрили ворота на замок, чим створили позивачам перешкоди у користуванні прибудинкової територією.

Посилання представника відповідача ОСОБА_4 на те, що кожен з позивачів має окремий вхід до своєї квартири, а отже жодних перешкод у користуванні прибудинковою територією немає, не заслуговують на увагу, оскільки позивачі позбавлені можливості заїзду на подвір'я.

При таких обставинах справи рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову в цій частині шляхом зобов'язання відповідачів передати позивачам ключі від воріт на заїзді до подвір'я.

Відповідно до ч.1 п.3. ст.309 ЦПК однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ключі від воріт на заїзді з вул. Кондукторської до прибудинкової території житлового будинку №21 та зобов'язати відповідачів не чинити позивачам перешкод у проході та проїзді до подвір'я.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

М.Д. Горейко

І.В. Бойчук