Номер провадження: 22-ц/785/480/15
Головуючий у першій інстанції Целух А. П.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" в особі Одеської філії "Одесадіпродор" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" в особі Одеської філії "Одесадіпродор" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14081,26 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в Одеській філії Державного підприємства "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" позивач працював на посаді інженера IIІ категорії дорожньо - мостового відділу з 03.05.2007 року. 01.07.2009 року його було переведено на посаду інженера ІІІ категорії дорожнього відділу, з 16.11.2010 року працював на посаді інженера І категорії дорожнього відділу, з 01.03.2012 року його було переведено на посаду провідного інженера дорожнього відділу. 01.06.2012 року позивач звільнився за власним бажанням. 20.12.2012 року наказом № 41-К позивача було прийнято на роботу до Одеської філії Державного підприємства "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор"-"Одесадіпродор" за сумісництвом, з неповним робочим часом, а саме чотири години на день з оплатою праці згідно штатного розпису пропорційно до відпрацьованого часу.

Позивач мав намір продовжувати роботу на даному підприємстві, але у зв'язку з тим, що виплата заробітної плати проводилась нерегулярно, та те, що існувала заборгованість по виплаті заробітної плати, 04 лютого 2013 року позивач був змушений звільнитись за власним бажанням, на вищезазначену дату існувала заборгованість по виплаті заробітної плати з вересня 2012 року.

Враховуючи те, що заробітна плата є його єдиним засобом для існування він був змушений звільнитися за власним бажанням. Однак, відповідачем по теперішній час не виплачено позивачу заробітну плату за період з 01.09.2012 року по 04.02.2013 року, що в сумі, після утримання податків і зборів, становить 2949,52 грн. Неодноразово він звертався до керівництва Філії особисто з проханням розрахуватися з ним повністю, пояснюючи, що він знаходиться зараз у дуже скрутному матеріальному положенні, не може знайти роботу, але ніяких результатів, крім того, що це викликало у позивача почуття приниженості та роздратування, це не дало.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14081,26 грн., оскільки за час розгляду справи відповідачем проведено розрахунок та виплачена заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, та моральну шкоду у сумі 2000 грн..

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" в особі Одеської філії "Одесадіпродор" на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14081,26 грн., на відшкодування моральної шкоди 500 грн.. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Державне підприємство - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_3 спричинена моральна шкода.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що позивач ОСОБА_3 працював в Одеській філії ДП "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" на посаді інженера IIІ категорії дорожньо-мостового відділу з 03.05.2007 року.

01.07.2009 року ОСОБА_3 було переведено на посаду інженера ІІІ категорії дорожнього відділу, з 16.11.2010 року позивач працював на посаді інженера І категорії дорожнього відділу, з 01.03.2012 року його було переведено на посаду провідного інженера дорожнього відділу.

01.06.2012 року позивач звільнився за власним бажанням.

20.12.2012 року наказом № 41-К позивача було прийнято на роботу до Одеської філії Державного підприємства "Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Одесадіпродор" за сумісництвом, з неповним робочим часом, а саме чотири години на день, з оплатою праці згідно штатного розпису пропорційно до відпрацьованого часу.

04.02.2013 року у зв'язку з тим, що виплата заробітної плати в Філії "Одесадіпродор" проводилась нерегулярно, та те, що працівників було переведено на роботу з неповним робочим часом, та враховуючи те, що заробітна плата є його єдиним засобом для існування, позивач був змушений звільнитися за власним бажанням.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані відпустки.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Нарахування відшкодування проводиться відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95 року № 100, шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Пунктом 2 зазначеного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність коштів та скрутне становище підприємства не може бути прийнято судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Крім того, як зазначено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року № 13 сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки працівників Одеської філії "Одесадіпродор" з 01.08.2012 року було переведено на графік роботи з неповним робочим тижнем, а саме три робочі дні на тиждень, що підтверджується копією наказу № 17/1 від 31.05.2012 року, наказом № 41-К ОСОБА_3 було прийнято на роботу за сумісництвом, з неповним робочим часом, а саме чотири години на день з оплатою праці згідно штатного розпису пропорційно до відпрацьованого часу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на 26.06.2014 року компенсація за затримку розрахунку становить 14081,26 грн. (1136,24 грн. (фактична заробітна плата за останні 2 місяці роботи) : 28 днів (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 40,58 (розмір середньої заробітної плати) х 347 днів (кількість днів затримки з 05.02.2013 року по 26.06.2014 року.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди, то колегія суддів також погоджується з рішенням суду в цій частині з наступних підстав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як правильно зазначив суд першої інстанції протиправною поведінкою відповідача, яка виразилася в необґрунтованій невиплаті працівникові належних йому сум при звільненні, нехтуванні керівником підприємства трудовими правами працівника, ОСОБА_3 завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, моральних стражданнях, втрати нормальних життєвих зв'язків.

Стягуючи моральну шкоду у розмірі 500 грн., суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, тому колегія суддів погоджується з зазначеним розміром.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "УКРДІПРОДОР" відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

П.М. Черевко