АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1823/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2013 року у справі за поданням Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України у звязку з невиконанням, покладених на нього судовим рішенням зобовязань, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року Уманський міський відділ ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_6, за межі України в зв'язку з невиконанням покладених на нього судовим рішенням зобов'язань, посилаючись на те, що в них знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів №2318/2073/12, 2/2318/1025/12 виданих 04 липня 2012 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» - 29 257 грн. 26 коп. заборгованості за кредитом, 292 грн. 57 коп. судового збору.

Зазначали, що в термін встановлений державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду не виконано, на вимоги та виклики державного виконавця боржник не реагує, до відділу ДВС не з'являється, заборгованості за виконавчими документами не сплачує.

Просили тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України для виконання ним своїх зобовязань покладених на нього відповідно до судового рішення.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2013 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 03 квітня 2001 року Уманським МВ УМВС України в Черкаській області, який зареєстрований за адресою: 20300, Черкаська область, м. Умань, пров. Івангородський, 31, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань покладених на нього відповідно до судового рішення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, оскільки вважає її незаконною та такою, що грубо порушує його конституційні права.

Зазначав, що судом не врахована та обставина, що державним виконавцем не обґрунтовано необхідність застосування даного засобу впливу, оскільки не було доведено фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Просив скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2013 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобовязань покладених на нього відповідно до судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований ЗУ 11 вересня 1997 року) та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону визначено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобовязань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Постановляючи ухвалу від 29 січня 2013 року про задоволення подання Уманського міського відділу ДВС Уманського міськрайонного управління юстиції та тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України та з метою повного та своєчасного виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань щодо сплати коштів.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду передчасним, оскільки при розгляді подання державного виконавця про обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за кордон, суд не з'ясував, чи має місце ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Під ухиленням боржника від виконання зобовязань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця, письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Слід зауважити, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до розяснень ВСУ, викладених у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обовязок доказування факту ухилення боржника від виконання ним своїх зобовязань покладений на державного виконавця, що подає таке подання.

Колегія суддів звертає увагу, що подання про тимчасове обмеження права особі на виїзд за межі України має містити, крім іншого, обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобовязань, що в поданні відносно ОСОБА_6 відсутнє, як відсутнє таке обґрунтування в ухвалі суду від 29 січня 2015 року.

Подання органу ДВС не містить доказів ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов'язань, а лише вказує на наявну заборгованість.

Сама лише констатація факту наявності у ОСОБА_6 заборгованості не може слугувати достатньою правовою підставою для його обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду даного питання та постановив ухвалу без додержання вимог закону, оскільки матеріали справи не містять будь-яких об'єктивних доказів свідомого невиконання боржником ОСОБА_6 покладених на нього зобов'язань, отже, суд першої інстанції передчасно та безпідставно прийшов до висновку про необхідність задоволення подання державного виконавця.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 січня 2013 року у справі за поданням Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України у звязку з невиконанням, покладених на нього судовим рішенням зобовязань, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України у звязку з невиконанням, покладених на нього судовим рішенням зобовязань відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :