У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,Мостової Г.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на допоміжні приміщення, за касаційною скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_8, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права власності на допоміжні приміщення, посилаючись на те, що вона являється власником жилих квартир № 8 та № 10 у будинку АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 11 лютого 2010 року та від 19 березня 2010 року. За даними квартирами закріплені та знаходяться в її користуванні сараї, розташовані у дворі під літ. «Ж», «Е», «Н», що підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної організації ТОВ «ОІР-Сервіс» за № 179 від 10 жовтня 2011 року.

Згідно витягів КП «БТІ м. Ужгорода» від 10 березня 2010 року та від 25 березня 2010 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно до неї перейшло право власності на квартири № 8 та № 10 в будинку АДРЕСА_1, однак в дані витяги не включені вищевказані сараї, тому звернулась до суду з вказаним позовом та просила визнати право власності на сараї: літ «Ж» - площею 34,1 кв. м, літ. «Е» - площею 24,2 кв. м, літ «Н» - площею 22,8 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на сараї: літ «Ж» - площею 34,1 кв. м, літ. «Е» - площею 24,2 кв. м, літ «Н» - площею 22,8 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 в інтересах якої діє ОСОБА_9 просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на сараї: літ «Ж» - площею 34,1 кв. м, літ. «Е» - площею 24,2 кв. м, літ «Н» - площею 22,8 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», допоміжні приміщення (підвали, сараї, горища і т. ін.) передається безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними багатоквартирних будинків.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів з наступних підстав.

За ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_6 є власником жилих квартир № 8 та № 10 в будинку АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 11 лютого 2010 року та від 19 березня 2010 року.

З довідки, виданої ТОВ «ОІР-Сервіс» № 179 від 10 жовтня 2011 року вбачається, що у користуванні ОСОБА_6 знаходяться сараї: літ. «Ж», літ. «Е», літ. «Н», що розташовані у дворі будинку АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір та застосовуючи до спірних правовідносин Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», не визначився з характером спірних правовідносин, не звернув уваги на те, що ОСОБА_6 набула право власності у будинку АДРЕСА_1 лише на квартири на підставі договорів купівлі-продажу, а не в порядку приватизації житлового фонду, у зв'язку з чим до спірних правовідносин неправильно застосував норму права, а саме - Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», тому прийшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання права власності за ОСОБА_6 на сараї.

Апеляційний суд на наведене та на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, що є підставою для скасування судового рішення, уваги не звернув, в порушення вимог статей 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах якої діє ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 19 листопада 2014 року скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник