Києво-Святошинський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

Іменем України

30.03.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом виготовлення документів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в грудні 2014 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки та знесення самочинно збудованих споруд, який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року її донька ОСОБА_3 подарувала їй земельну ділянку (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14102744 від 27.06.2014 195020; реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 24) за адресою Київська область, АДРЕСА_1

Об'єкт нерухомого майна, збудований відповідачем, розташований на земельній ділянці, не відведений відповідачу, тому є самочинним будівництвом .

Крім цього, будівництво нерухомого майна без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належним чином затвердженого проекту, також є самочинним будівництвом.

Таким чином відповідач без затвердження проектно-кошторисної документації і отримання документу, який посвідчує право на виконання будівельних робіт, побудував будівлю та здійснює їх експлуатацію без прийняття згідно з встановленим порядком, чим порушує ст.ст. 31, 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідачем здійснено будівництво об'єкту нерухомого майна без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, що є самочинним будівництвом.

Таким чином, враховуючи що самочинне будівництво здійснювалось без його узгодження з другим власником (позивачем) земельної ділянки, без узгодження такого будівництва з органами державного архітектурно-будівельного контролю, позивач вважала свої позовні вимоги обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені в повному обсязі.

Тому позивач просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,0640 га, розташовано за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р., АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинної будівлі, а саме тієї частини, що знаходиться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1. Дозволити її дочці ОСОБА_4 наглядати за земельною ділянкою.

В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просила зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,0640 га, розташовано за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р., АДРЕСА_1 шляхом виготовлення документів самочинно збудовані споруди, а саме тієї частини, що знаходиться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 (Серія НОМЕР_1). Дозволити її дочці ОСОБА_4 наглядати за земельною ділянкою.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду не повідомлено.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та покази свідка, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Стаття 376 ЦК України визначає що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Пунктом «г» ч. 1 .ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

У ч. 1 ст. 106 ЗК України прямо встановлює, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Згідно вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування: г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Положеннями ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 подарувала та передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0640 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Терещенко М.С.

Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається ОСОБА_1 на підставі вищезгаданого договору дарування є власницею земельної ділянки що розташована за адресою АДРЕСА_1 Київська область, площею 0,064 га, кадастровий номер НОМЕР_2

Звертаючись до суду з даним позовом позивач не надала письмових доказів того, що з боку відповідача існують перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, шляхом побудови на її земельній ділянці самочинного будівництва.

Так позивачем не надано суду на обґрунтування своїх вимог будь-яких документів, актів, довідок, що містили б відомості про обставини, які мають значення для справи, а саме здійснення відповідачем перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, а саме зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом виготовлення документів на самочинно збудовані споруди не відповідає способам захисту права власності встановлених Главою 29 Цивільного кодексу України.

Тобто, представник позивача не довів тих обставин на які позивач посилалась як на підставу позовних вимог, не надав доказів в обґрунтування позовних вимог, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз'яснював представнику позивача її права та обов'язки, в тому числі неодноразово роз'яснював право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміну предмету або підстав позову, а також обов'язок щодо доказування тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача щодо зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом виготовлення документів та похідних вимог стосовно надання дозволу на нагляд за земельною ділянкою, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах.

Враховуючи наведені обставини та керуючись ст. ст. 15, 16, 376, 391 ЦК України, 90, 91, 106, 125, 126, 152 ЗК України, ст.ст. 3, 10, 57-59, 60, 61, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом виготовлення документів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Дубас Т.В.