Справа № 347/2520/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1253/2015
Головуючий у 1 інстанції Турянський І.Є.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Косівського районного суду від 17 лютого 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог орган опіки та піклування Косівської РДА та Управління ДМС в Івано-Франківській області про виселення,-

в с т а н о в и л а :

Банк звернувся в суд до відповідачів із зазначеним позовом посилаючись на те, що 06.04.2006 року уклали із відповідачкою ОСОБА_3 кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 25000 доларів США строком до 05.04.2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 06.04.2006 року укладено договір іпотеки, згідно якого остання надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 41,70 кв.м., житловою площею 29,70 кв.м., який розташований за адресою: Івано-франківська область, с-ще Кути, вул. Глибока, 32.Оскільки ОСОБА_3 не виконала свої зобовязання за кредитним договором, банк звернувсі в суд із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Косівського районного суду від 25.10.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки вище зазначене нерухоме майно, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. У ззазначеному будинку, який є предметом іпотеки зареєстровані та проживають ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 Просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Косівського районного суду від 17 лютого 2014 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 з житлового будинку №32 по вул. Глибока, селища

Кути, Косівського району Івано-Франківської області.

Зобовязано управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області зняти ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 з реєстрації у житловому будинку №32 по вул. Глибока, селища

Кути, Косівського району Івано-Франківської області.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в солідарному порядку сплачений судовий збір в розмірі 229грн. 40 коп.

Відстрочено виконання рішення суду до 15.04.2014 року.

На дане рішення ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом розглянуто дану справу без її участі, яка не була належно повідомлена про розгляд справи, ухвалив заочне рішення, чим позбавив її скористатися правом на захист, в тому числі подавати заперечення на позов та докази, що спростовують вимоги позивача.

Апелянт також вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у спірному будинку проживають також неповнолітні діти, не врахував думку представника органу опіки та піклування Косівської РДА, який позов заперечив, оскільки виселення неповнолітніх дітей призведе до порушення їх законних прав та інтересів. Крім того, посилаючись у рішенні про те, що іпотекодержатель письмової згоди на реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки не давав, суд не дав належної оцінки тому, що діти зареєстровані законно, по місцю реєстрації батьків ще до укладення договору іпотеки.

Вважає також, що суд не застосував норми ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З вище наведених підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апелянт в судове засідання не зявилася повторно, хоча належним чином повідомлялася про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду вимоги апеляційної скарги заперечила й просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банку, суд виходив з того, що оскільки мешканці будинку, що є предметом іпотеки, на який за рішенням суду звернуто стягнення, добровільно не звільняють, то такі підлягають виселенню. Оскільки відповідачі не мають іншого місця для проживання, суд відстрочив виконання рішення суду до закінчення опалювального сезону.

Однак з даним висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.04.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №CVVWGA00000006, згідно якого остання отримала кредит у сумі 25000 доларів США строком до 05.04.2010 року, який зобов'язувалася повертати разом з відсотками, комісією щомісячно, згідно погодженого сторонами графіка.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ОСОБА_3 договір іпотеки від 06.04.2006 року.

Предметом договору іпотеки є житловий будинок, загальною площею 41,70кв.м., житловою площею 29,70 кв.м., який розташований за адресою: вул. Глибока, 32 с-ще Кути, Косівського району, Івано-Франківської області й належать ОСОБА_3 на праві власності.

Згідно ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За вимогами статті 629 ЦК України договір є обовязковим до виконання.

У відповідності до ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання-звернути стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ст.33 Закону України «Про іпотеку» та вимог ст.589 ЦК України у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки ОСОБА_3 свої зобовязання за кредитним договором не виконувала належним чином, то банк звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і рішенням Косівського районного суду від 25.10.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, загальною площею 41,70кв.м., житловою площею 29,70 кв.м., який розташований за адресою: вул. Глибока, 32 с-ще Кути, Косівського району, Івано-Франківської області й належать ОСОБА_3 на праві власності шляхом його продажу.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

Враховуючи наведене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду лише за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідна позиція викладена в п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

З матеріалів справи вбачається, що на адресу ОСОБА_3банком направлялось письмове повідомлення про добровільне виселення її та іншими мешканцями будинку (а.с. 23-26), однак докази про отримання нею такого повідомлення в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, задовольняючи позов про виселення відповідачів, суд першої інстанції не перевірив дотримання приписів встановлених ч. 2ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР, не з'ясував та не перевірив чи отримали відповідачі письмову вимогу про виселення, чи направлялась їм така письмова вимога, якими доказами це підтверджується та чи відповідають такі докази вимогам щодо їх належності і допустимості, у зв'язку із чим, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для їх виселення.

Таким чином, суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дав належної оцінки доказам та постановив незаконне й необґрунтоване рішення, яке не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.218, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Косівського районного суду від 17 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог орган опіки та піклування Косівсткої РДА та Управління ДМС в Івано-Франківській області про виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

ОСОБА_10