Справа №718/632/15-ц
Провадження №2-к/718/2/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015 року м. Кіцмань

Суддя Кіцманського районного суду Чернівецької області Мізюк В.М., при секретарі Безушко М.Д., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 УКРАЇНА» про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України , -

ВСТАНОВИВ:

Представник ТзОВ «ОСОБА_1 УКРАЇНА» звернувся до суду із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду (МКАС) при Торгово-примословій палаті України від 05 лютого 2015 року по справі АС №429у/2014. В обґрунтування вимог вказує, що рішенням від 05 лютого 2015 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-примословій палаті було стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ОСОБА_1 УКРАЇНА» 1040137,68 гривень, із яких 928200 гривень заборгованість за товар, 65937,68 гривень - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, 46000 гривень витрати на надання юридичних послуг. Вказує, що рішення МКАС є остаточним та набрало законної сили, а учасники арбітражного розгляду були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, , однак боржник у добровільному порядку його не виконав, тому просять клопотання задовольнити.

Представник заявника у судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про підтримання клопотання та розгляд справи у їх відсутність.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча був належним чином у телефонному режимі повідомлений про час та місце розгляду клопотання.

Відповідно до ч.5 ст.395 ЦПК України неявка без поважних причин у судове засідання будь-якої із сторін або їх представників, стосовно яких суду відомо про своєчасне вручення їм повістки про виклик до суду, не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Частиною 4 ст. 389-7 ЦПК України передбачено, що надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється в порядку передбаченому ст. ст. 391-398 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходження боржника.

Так, судом встановлено, що 05 лютого 2015 року Міжнародний комерційний арбітражний

суд при Торгово-примословій палаті України виніс рішення по справі АС №429у/2014 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 УКРАЇНА» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлений товар, згідно якого було стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 УКРАЇНА» 1040137,68 гривень, із яких 928200 гривень заборгованість за товар, 65937,68 гривень - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, 46000 гривень витрати на надання юридичних послуг.

Крім того, судом встановлено, що 26 вересня 2011 року між ТзОВ «ОСОБА_1 УКРАЇНА» та фізичної особою-підприємцем укладено договір купівлі-продажу товару №26/09/2011, з якого виник арбітражний спір у справі АС №429у/2014.

Пунктом 9.2 договору купівлі-продажу передбачено, що всі спори між сторонами, з яких не було досягнуто згоди, повинні бути вирішені в Міжнародному Комерційному Арбітражному Суді при Торгово-промисловій палаті України згідно з Регламентом цього суду відповідно до чинного цивільного законодавства України.

Згідно акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 06 січня 2012 року, укладеного між сторонами, вбачається, що ОСОБА_2 прийняв у ТзОВ «ОСОБА_1 УКРАЇНА» 1 шестиголкову пятдесяти шести-голкову вишивальну машину Tajima TFGN-656 (1500x162,4)WJ, серійний номер 1106, повністю укомплектовану і готову для експлуатації, відповідно до договору купвлі-продажу.

У добровільному порядку ОСОБА_2 рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 05 лютого 2015 року АС №429у/2014 не виконав.

Арбітражне рішення набрало законної сили з 05 лютого 2015 року та було надіслане ОСОБА_2, що відповідно до ст.32 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" зазначене рішення є остаточним та підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст. 390 ЦПК України, рішення іноземного суду визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з приписами ст. 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки

Згідно із ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті.

Судовий порядок розгляду клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного арбітражного суду регулюється розділом VII глави 1 «Про визнання та виконання рішень іноземних судів в Україні».

Відповідно до ст. 396 ЦПК України та ч.1 ст. 36 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" у клопотанні про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено лише на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, в якого просить визнання або виконання, доказ того, що одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки,- за законом держави, де рішення було винесено; або сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла надати свої пояснення; або рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідає угоді між сторонами, або за відсутності такої, не відповідали

закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або рішення ще не стало обовязковим для сторін, абоскасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій згідно із законом якої воно було прийнято; або якщо суд визнає, що обєкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, тягар доказування обставин невизнання виконання клопотання щодо розгляду спору покладається саме на боржника, тобто ОСОБА_2.

Оскільки боржником не подано доказів того, що є підстави для відмови у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, передбачені ч. 1 ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», об'єкт спору може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України, визнання та виконання арбітражного рішення не суперечить публічному порядку України, а тому суд приходить до висновку, що клопотання підставне і підлягає до задоволення.

В п.20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень,постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» від 24.12.1999 року №12 роз"яснено, що при розгляді й вирішенні зазначених заяв і клопотань суд має керуватися відповідними нормами ЦПК, Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж», Положенням про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, положеннями міжнародних договорів про міжнародний арбітраж, Регламентом Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, Законом України «Про торгово-промислові палати в Україні»,арбітражною угодою чи арбітражним застереженням сторін.

Судом було досліджено документи, передбачені міжнародними договорами, визначені ч.2 ст.394 ЦПК України, які відповідають даним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж", ст.ст.389-7,391-398 ЦПК України, ст.ст. 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд -

У Х В А Л ИВ:

Клопотання задоволити.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 05 лютого 2015 року у справі АС №429у/2014 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 УКРАЇНА» 1040137,68 гривень, із яких 928200 гривень заборгованість за товар, 65937,68 гривень - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, 46000 гривень витрати на надання юридичних послуг.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд шляхом подання протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: