Справа № 755/3679/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ластовки Н.Д.,

при секретарі Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про захист прав споживача шляхом розірвання договору, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк" (далі - ПАТ „УкрСиббанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в розмірі 47 571,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.01.2015 року становить 752 106,92 грн., та 4 749,02 грн. пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 70 000,00 доларів США, терміном до 29.10.2027 року, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних.

Однак відповідач ОСОБА_2 не виконує умови зазначеного кредитного договору, у зв'язку з чим наявна заборгованість з боку відповідача, яка станом на 27.01.2015 року становить 47 571,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.01.2015 року становить 752 106,92 грн., та 4 749,02 грн. пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, що є предметом позовних вимог.

05.03.2015 року в судовому засіданні представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 30.10.2006 року, нараховану станом на 03.03.2015 року, у розмірі 48 370,93 доларів США, з яких: 44 980,39 доларів США - кредитна заборгованість; 3 390,54 доларів США - заборгованість по процентам, та пеню у розмірі 12 303,45 грн., з яких: 6 699,14 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 5 504,31 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. (а.с. 61-62)

20.04.2015 року в судовому засіданні протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про захист прав споживачів та визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 від 30.10.2006 року об'єднано в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. (а.с. 93-100)

ОСОБА_2, звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 30.10.2006 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ „УкрСиббанк" був підписаний договір про надання споживчого кредиту №0. Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої відповідачем для будь-яких клієнтів-фізичних осіб (договір приєднання). Відповідно до п. 1.5 Договору, кредит надається шляхом: зарахування Банком коштів на поточний рахунок Позичальника НОМЕР_3, МФО 351005, у Банку для подальшого використання за цільовим призначенням. Відповідач неодноразово порушував право позивача та не надавав жодного підтвердження отримання грошових коштів. В порушення умов кредитного договору позивач не отримував 30.10.2006 року з операційної каси Банку з банківського (поточного) рахунку 70 000,00 доларів США, що свідчить про невиконання відповідачем грошового зобов'язання за кредитним договором, що, на думку позивача за зустрічним позовом, є підставою для визнання спірного кредитного договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 1051 Цивільного кодексу України.

06.07.2015 року представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 подано заяву про зміну предмету та підстав зустрічного позову, відповідно до якої просить суд захистити право споживача банківських послуг ОСОБА_2 шляхом розірвання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.10.2006 року, укладеного між ним та АКІБ „УкрСиббанк", який у подальшому змінив свою організаційно-правову форму на ПАТ „УкрСиббанк", а також просить встановити порядок та строки повернення позивачем ОСОБА_2 боргу за даним кредитним договором в розмірі, визначеному судом на момент його розірвання, розстрочивши таке повернення на п'ять років, шляхом внесення грошових коштів на вказаний відповідачем рахунок рівними частинами в останній робочий день кожного місяця, починаючи з наступного місяця після набрання рішенням суду у даній справі законної сили. (а.с. 122-127)

Позивач за зустрічним позовом мотивує свої вимоги тим, що дійсно 30 жовтня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ „УкрСиббанк" був підписаний договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого Банк надав позивачу кредит на загальну суму 70 000,00 доларів США, терміном до 29.10.2027 року, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних. При укладенні даного Договору позивачем було використано прогнози Кабінету Міністрів України та Національного Банку України про зростання добробуту населення, збереження та нарощування його купівельної спроможності та споживчої активності, утримання щорічного курсу інфляції в межах 10% та поступове зміцнення курсу національної валюти. Вказані обставини були істотними економічними факторами, за якими позивачем було укладено спірний кредитний договір. Однак, протягом 2008 року перераховані показники значно відхилились від прогнозованих значень. На даний момент обставини змінились в гіршу сторону, оскільки настала друга хвиля світової фінансово-економічної кризи, яка виявила неготовність національної економіки до протидії їй. Позивач не міг передбачити високі показники інфляції у державі, не міг знати про таку можливу зміну обставин, тобто розумно передбачити можливості її настання, у нього суттєво погіршився матеріальний стан, платоспроможність по розрахунку за отримані кредити. З огляду на викладене, позивач вважає, що ризик появи елементів світової економічної кризи у економіці України, а, відповідно, і ризик зміни обставин у спірній ситуації повинні нести усі учасники даних правовідносин. Тому наведені негативні явища в економіці є істотними настільки, що при їх існуванні в момент укладення Договору на існуючих умовах, позивач не зміг би погодитись на отримання кредитів на таких умовах, а Банк не міг би прийняти рішення про оптимальний рівень кредитного ризику та винести рішення про надання кредиту, з урахуванням його окупності та безпечності, тому, приймаючи до уваги недосягнення між сторонами згоди на розірвання кредитного договору, позивач за зустрічним позовом змушений звернутися за захистом своїх прав у судовому порядку, ураховуючи наявність підстав для розірвання договору щодо істотної зміни умов, обставин та/або істотного порушення умов договору, передбачених пунктами 1-4 ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України. (а.с. 122-127)

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ПАТ „УкрСиббанк" - Лісовський С.В. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі з урахуванням внесених змін, з підстав, що містить зміст поданої позовної заяви, проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі, вважає зустрічний позов необґрунтованим, оскільки вимоги останнього не відповідають положенню діючого цивільного законодавства України.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судовому засіданні проти первісного позову заперечував в повному обсязі, з підстав, що містять письмові заперечення, долучені до матеріалів справи (а.с. 129-133, 150-151), зустрічний позов підтримав в повному обсязі, з урахуванням внесених змін, з підстав, що містить зміст зустрічної позовної заяви. (а.с. 122-127)

Вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ПАТ „УкрСиббанк" - Лісовського С.В., представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи убачається, що на виконання вимог Закону України „Про акціонерні товариства" № 514-VI від 17.09.2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк „УкрСиббанк" змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк".

Публічне акціонерне товариство „УкрСиббанк" є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного інноваційного банку „УкрСиббанк" згідно рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року. (а.с. 41-46)

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п. 4 ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Більш повне визначення міститься в Положенні про кредитування, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 28 вересня 1995 р. № 246. Цим актом кредит визначається як позичковий капітал банку у грошовій формі, що передається у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Кредитна операція - це договір щодо надання кредиту, який супроводжується записами за банківськими рахунками, з відповідним відображенням у балансах кредитора та позичальника.

Принцип забезпеченості кредиту передбачає наявність у банку права для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника. Принципи повернення, строковості та платності означають, що кредит має бути повернений позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк із відповідною платою за його користування. Цільовий характер використання передбачає вкладення позичкових коштів із конкретною метою, визначеною кредитним договором.

Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" передбачає право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки як складової частини кредитної політики банку, а не підстави для її зміни в укладеному кредитному договорі. Банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам, проте, зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена на підставах передбачених законодавством.

Розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. Розмір процентів, узгоджений сторонами в договорі, може змінюватися, виходячи із різних факторів. Однак в будь-якому випадку така зміна має бути узгоджена банком та позичальником та закріплена на рівні додаткової угоди до кредитного договору. Збільшення розміру процентів банком в односторонньому порядку не допускається.

Судом встановлено, що 30.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 70 000,00,00 доларів США, терміном до 29.10.2027 року, із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних. (а.с. 4-12, 13-15)

Згідно п. 1.3.2. Договору, сторони домовились, що за умовами цього Договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 9.2 Договору.

Відповідно до вимог статті 651 Цивільного кодексу України сторони погодили, що протягом дії цього Договору Банк відповідно до умов п. 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу долара США більш ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту кредитами „овернайт" НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки. (п.п. в) п. 9.1. Договору)

Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.1. зазначеного Договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті; пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. При цьому Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого Договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим Договором за першою вимогою Банку.

Позивачем виконано умови договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.10.2006 року та надано відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 70 000,00 доларів США, що підтверджено Випискою за особовим рахунком відповідача. (а.с. 110)

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України „Про іпотеку" (ст. 1 Закону України „Про іпотеку").

Відповідно до п. 2.1 Договору, у забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за даним Договором Банком приймається застава нерухомості, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 43,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_2.

Так, 30.10.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком „УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ „УкрСиббанк", та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки № 28010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., зареєстрований в реєстрі за № 5471, відповідно до п. 1.1. якого Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майн, двокімнатну квартиру (загальною площею - 43,70 кв.м., житловою площею - 26,00 кв.м., що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Ринкова вартість Предмету іпотеки, згідно звіту незалежного оцінщика, становить 505 000,00 грн.

Згідно п. 1.2 Договору іпотеки, Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Іпотекодавця за Договором про надання споживчого кредиту № від 30 жовтня 2006 року та за Договором про надання споживчого кредиту № 0/2 від 30 жовтня 2006 року. (а.с. 18-20)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України)

Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов'язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору.

Відповідно до частини першої статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

20.02.2014 року, у зв'язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором № 0 від 30.10.2006 року, позивачем на адресу відповідача надіслано письмову вимогу про досудове врегулювання спору, шляхом погашення кредитної заборгованості. (а.с. 47-48, 49-51)

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Кредитним договором, та у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов Кредитного договору, у позивача виникло право вимоги стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, по відсоткам за користування кредитом, а також передбачених Договором штрафних санкцій.

Як убачається з матеріалів справи та наданих позивачем розрахунків, відповідачем порушено умови Кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, процентів за користування кредитом, у зв'язку з чим, станом на 03.03.2015 року сума заборгованості відповідача перед Банком позивача становить 48 370,93 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 44 980,39 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 3 390,54 доларів США. (а.с. 63-74)

Разом з тим, відповідно до ст. 2 Закону України „Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне повернення кредиту, нарахованої позивачем за період з 27.06.2014 року по 03.03.2015 року, у розмірі 12 303,45 грн., з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 6 799,14 грн. та пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 5 504,31 грн., оскільки відповідач з 05.02.2002 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2, яка зазначена у кредитному договорі та у паспортних даних відповідача, що не спростовано позивачем під час судового розгляду справи, та вказаний населений пункт відноситься до переліку населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, що зобов'язує позивача, як кредитора за спірним зобов'язанням, скасувати відповідачу пеню, нараховану на основну суму заборгованості із зобов'язань у період проведення антитерористичної операції, та зазначене положення Закону позбавляє суд права та/або обов'язку такого стягнення.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення, а саме, підлягає до стягнення з відповідача сума простроченої заборгованості по кредиту в розмірі - 48 370,93 доларів США.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про захист прав споживача шляхом розірвання договору слід зазначити наступне.

Згідно положень статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Однак, частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1.в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2.зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3.виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідно наявність всіх перелічених умов одночасно. До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України на позивача покладається, у відповідності до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Крім того, відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Звертаючись із зустрічним позовом до ПАТ „УкрСиббанк" та обґрунтовуючи свої вимоги про розірвання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.10.2006 року, із визначенням наслідків його розірвання, шляхом встановлення порядку та строків повернення кредитної заборгованості, ОСОБА_2 посилався на те, що у 2008 році відбулась істотна зміна обставин, якою він керувався, укладаючи кредитний договір, а саме: значне зростання курсу долара США по відношенні до курсу гривні України, та становище на ринку кредитування продовжує погіршуватися на підставі девальвації курсу гривні по відношенню до долара США, що потягло за собою значне здороження кредитного курсу, та позивач не міг знати про таку можливу зміну обставин, розумно передбачити можливості її настання, що, відповідно, вплинуло на його платоспроможність по розрахунку за отримані кредитні кошти.

Разом з тим, згідно роз'яснень п. 15, 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 Цивільного кодексу України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, надавши оцінку Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.10.2006 року щодо його відповідності статям 11, 18, 21 Закону України „Про захист прав споживачів", приймаючи до уваги пояснення сторони позивача та заперечення сторони відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача за зустрічним позовом про розірвання спірного кредитного договору та визначення наслідків його розірвання, шляхом встановлення порядку та строків повернення кредитної заборгованості, - оскільки судом встановлено недоведеність позивачем наявності одночасно чотирьох умов для розірвання кредитного договору, передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, за виникнення істотної обставини для розірвання спірного договору, яку позивачем визначено як різку девальвацію курсу грошової одиниці гривні по відношенню до курсу долара США, за наслідками якої знижено боргову платоспроможність позивача. При цьому судом ураховано, що при укладенні Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30.10.2006 року сторонами було передбачено можливість зміни умов Договору у разі девальвації курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, встановленого НБУ на дату укладення цього Договору чи останнього перегляду процентної ставки (п. 9.2. Договору). Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. При цьому позивачем ОСОБА_2 не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 Цивільного кодексу України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 Цивільного кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 Цивільного кодексу України).

Отже, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. При цьому, ураховуючи недоведеність позивачем ОСОБА_2 наявності умов для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 Цивільного кодексу України у судовому порядку, то підстави для задоволення його позовних вимог та розірвання кредитного договору відсутні.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про захист прав споживача шляхом розірвання договору і є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 543, 611, 625, 629, 651, 652, 1046, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 18, 21 Закону України „Про захист прав споживачів", ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року № 5, ст.ст. 10, 31, 58, 60, 88, 208-210, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 370 (сорок вісім тисяч триста сімдесят) доларів 93 центи США та судовий збір в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк" про захист прав споживача шляхом розірвання договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: