Справа № 495/4191/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

18 червня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Ю.В.

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород - Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Випасненська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення меж земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2, яка була залучена до участі у справі в якості належного відповідача, та просить суд встановити межу між сусідніми земельними ділянками житлових будинків № 44 та № 46 по вул.. Карла Маркса в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, наступним чином: встановити межу від початку огорожі фасаду до бетонної опори електричної мережі, яка розташована між будівлею кухні літ. «Д» по вул.. Карла Маркса № 46 в с. Випасне та житловим будинком № 44 по вул.. Карла Маркса, при цьому бетонна опора буде знаходитись на земельній ділянці по вул.. Карла Маркса, 46.

В обґрунтуванні своїх вимог, ОСОБА_1 посилається на наступне. З 1997 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 46 по вул.. Карла Маркса в с. Випасне, який він успадкував після смерті батька ОСОБА_3. Рішенням виконавчого комітету Випасненської сільської ради від 19.06.1997 року ОСОБА_1 була передана земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель зазначеного вище будинку та земельна ділянка площею 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства.

Під час виготовлення документації необхідної для оформлення та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 отримав відмову від власника суміжної земельної ділянки на встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_1, до того ж, як стверджує останній, суміжний землекористувач самовільно зайняв частку його ділянки.

Оскільки результат розгляду спору Випасненською сільською радою між суміжними землекористувачами не задовольнив сторін та не привів до їх порозуміння, ОСОБА_1, на підставі ч.5 ст. 158 ЗК України, звернувся до суду з відповідною вимогою.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольрнити. Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив суд задовольнити її.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася. Представник відповідача ОСОБА_5, у судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 в 1994 році придбала житловий будинок з земельною ділянкою, розмір якої вона після цього не змінювала.

Представник Випасненської сільської ради у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи сповіщався належним чином, надав на адресу суду заяву з проханням провести розгляд справи без його участі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та враховуючи доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені з огляду на наступні обставини.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку № 46 по вул.. Карла Маркса в с. Випасне Білгород-Дністровського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.05.1997 року серії ААК № 108425.

Рішенням виконавчого комітету Випасненської сільської ради № 27 від 19.06.1997 року позивачу була передана з земель комунальної власності земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель будинку № 46 по вул.. Карла Маркса с. Випасне та земельна ділянка площею 0,37 га для ведення особистого підсобного господарства за тією ж адресою.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом 3 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Інформаційним листом Випасненської сільської ради № 18 від 22.01.2015 року, встановлені наступні обставини. Землекористувачем суміжної з позивачем земельної ділянки № 44 по вул.. Карла Маркса в с. Випасне площею 0,29 га є ОСОБА_2 Рішенням Випасненської сільської ради № 27 від 16.03.1995 року відповідачу була передана земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, а земельна ділянка площею 0,04 га, для ведення особистого селянського господарства, була передана у тимчасове користування терміном на пять років. З огляду на викладене, суд звертає увагу на той факт, що земельна ділянка площею 0,29 га передавалась відповідачу раніше ніж позивачу була передана земельна ділянка площею 0,37 га.

В тому ж листі, Випасненською сільською радою було зазначено, що за адресою: с. Випасне, вул.. Карла Маркса, 46 розташована земельна ділянка, яка згідно з записами в господарських книгах, має загальну площу 0,68 га, з неї 0,25 га передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, а 0,43 га для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка площею 0,62 га була передана позивачу рішенням Випасненської сільської ради № 27 від 19.06.1997 року.

Також, зроблені ПП «Аккерман проект» контрольні обміри земельної ділянки № 46 по вул.. Карла Маркса в с. Випасне засвідчили, що фактична площа даної земельної ділянки становить 0,7414 га, з якої площа ділянки переданої для ведення особистого селянського господарства становить 0,4914 га.

Таким чином, просте складання розмірів земельної ділянки позивача, вказує на фактичне збільшення ним площі земельної ділянки, що була йому передана Випасненською сільською радою. Так, в 1997 році позивачу була передана ділянка площею 0,62 га, в господарських книгах сільської ради площа тієї ж самої ділянки вказана 0,68 га, а у фактичному користуванні позивача перебуває ділянка площею 0,7414 га, тобто, розмір земельної ділянки, що передавалась для ведення особистого селянського господарства фактично біла збільшена позивачем.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу на те, що для зясування всіх обставин справи та встановлення схематичних меж і конфігурації розташування земельних ділянок з їх фактичним користуванням та для визначання можливих варіантів розподілу між користувачами спірних розмірів необхідні спеціальні знання в галузі землеустрою, однак сторонами під час розгляду справи не заявлялись клопотання про проведення судово земельно-технічної експертизи, яка призначається виключно за заявою осіб, що беруть участь у справі. Внаслідок чого, суд не може встановити дійсні схематичні обставини справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.143 ЦПК України та п.25 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до статей 143, 144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За розясненням Пленуму ВСУ в п.7 постанови № 7 від 16.04.2004 року,власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом:

-визнання прав;

-відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

-визнання угоди недійсною;

-визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

-відшкодування заподіяних збитків;

-застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Враховуючи встановленні законодавством способи захисту земельних прав громадян, та зазначений вище факт того, що відповідач отримала земельну ділянку раніше ніж позивач, суд не вбачає доказів дійсного порушення відповідачем прав ОСОБА_1 та не знаходить підстав для застосування того чи іншого способу захисту прав позивача, який не надав суду жодного достовірного та належного доказу на обґрунтування своїх вимог.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З вищенаведеної норми закону вбачається, що суд зобовязаний розглядати справу виключно в межах заявлених стороною вимог та на підставі поданих нею доказів, тобто суд не вправі виходити за межі доводів сторони та замість неї самостійно шукати нові підстави для задоволення вимог сторони, оскільки суд не виконує функції адвокатури, а лише надає оцінку вимогам та доводам сторони виключно у межах цих вимог і доводів.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК).

Разом з тим, суд зазначає, що за положеннями ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України, власники та землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення права на землю кожного з них.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися учасники процесу як на підставу своїх вимог, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п. 7, 25 Постанови № 7 від 16.04.2004 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» ст.ст. 91, 96, 103, 116 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 60, 143, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Випасненська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення меж земельної ділянки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: