Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/558/15-ц
Провадження № 2/321/230/2015
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року смт. Михайлівка

Суддя Михайлівського районного суду Запорізької області Дараган Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про встановлення факту належності майна спадкодавцю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, за участю третіх осіб комунального підприємства «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» Запорізької області, ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про встановлення факту належності майна спадкодавцю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, за участю третіх осіб КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» Запорізької області, ОСОБА_2.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

При цьому було встановлено, що позов було подано з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України.

Так, не зрозуміло, з чого саме виходила позивач, залучаючи до участі у справі в якості третьої особи КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» Запорізької області. При цьому взагалі не зрозуміло, яких саме прав та інтересів третьої особи стосується поданий позов та на чиєму боці може бути залучена ця третя особа на боці позивача чи відповідача, чи це взагалі третя особа, яка має самостійні вимоги щодо предмета спору. Разом із цим позивачем не враховано, що в теперішній час КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» Запорізької області не наділене жодними повноваженнями щодо здійснення функцій реєстрації речових прав на майно та їх обтяжень.

Також, вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно за одним зі спадкоємців першої черги за законом відбувається лише за обов'язковою участю інших спадкоємців відповідної черги, які повинні виступати у справі в якості відповідачів. Однак, не зрозуміло, з чого саме виходила позивач, залучаючи до участі у справі ОСОБА_2, яка є спадкоємцем першої черги за законом, як третю особу, а не відповідача, як це повинно бути за законом.

Крім того, в порушення п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України відсутні посилання на докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на підтвердження кожної обставини.

Зокрема, позивач, зазначаючи про неможливість вирішення питання щодо оформлення спадщини в позасудовому порядку, не зазначає про жодні докази на підтвердження цих обставин, при цьому позивачем не враховуються ті обставини, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак, позивачем жодних відомостей щодо наявності або відсутності відповідної відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину в позовній заяві не зазначено.

Крім того, позивач, вказуючи на неможливість вирішення питання щодо оформлення спадщини в позасудовому порядку через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, в позовні заяві не зазначає про жодні докази на підтвердження цих обставин, а саме про неможливість відновлення правовстановлюючого документа або отримання його дублікату.

Також, позивач, вказуючи про наявність спадкового майна, в позовній заяві взагалі не зазначає про жодні докази на підтвердження цих обставин, а саме про належність спадкодавцю спадкового майна, на підставі яких документів право власності на зазначене спадкове майно було зареєстровано за померлою.

Крім того, позивач не звертає увагу на певну невідповідність заявлених позовних вимог нормам цивільного законодавства, яке булл чинним на час відкриття спадщини та підлягає застосуванню при вирішенню спору.

Так, позивачем не враховуються ті обставини, що в разі, якщо документи, які засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, але були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої спадкоємцями власника може бути пред'явлений відповідний позов про визнання права власності на це майно, а тому встановлення факту належності померлому спадкоємцю майна не вимагається. Тому вбачається, що звернення до суду із вимогами щодо належності нерухомого майна спадкодавцю та визнання права власності на це спадкове майно залежить від наявності або відсутності у спадкодавця документів, які засвідчували право власності на нерухоме майно. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають уточненню.

Також, позивачем не враховуються й ті обставини, що встановлення в судовому порядку факту прийняття спадщини було передбачено нормами ЦК УРСР, положення якого застосовується лише щодо спадщини, яка відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року. Натомість, спадщина, щодо якої заявлено позовні вимоги, відкрилася 20 квітня 2009 року, тому застосуванню підлягають положення чинного ЦК України, нормами якого встановлення факту прийняття спадщини не передбачено. Тому в цій частині позовні вимоги також підлягають уточненню.

Крім того, в порушення ч. 5 ст. 119 ЦПК України, судовий збір оплачений не в повному обсязі.

Так, до позовної заяви додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 914 гривень 13 копійок, тобто вбачається, що судовий збір сплачений щодо заявлених вимог майнового характеру. При цьому, як вбачається із позовної заяви, окрім вимог майнового характеру визнання права власності на спадкове майно, позивачем також заявлено вимоги немайнового характеру встановити факти, що мають юридичне значення. Проте, документу про сплату судового збору щодо заявлених вимог немайнового характеру позивачем не надано. Разом з цим, відповідно до Закону України «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру встановлена в 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що на день подання позову до суду складає 243 гривні 60 копійок (реквізити для сплати судового збору: отримувач коштів: УДКСУ у Михайлівському районі, 22030001; код отримувача: (код за ЄДРПОУ) 37830868; код банку отримувача (МФО): 813015; рахунок отримувача: 0185; призначення платежу: судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Михайлівський районний суд Запорізької області, ). При цьому жодних обставин, за наявності яких позивач може бути звільнена від сплати судового збору або їй може бути розстрочено чи відстрочено сплату судового збору, в позові не зазначено. Тому вбачається, що судовий збір оплачений не в повному обсязі.

Вказані недоліки перешкоджають розгляду справи.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Таким чином, суд вважає необхідним залишити вказаний позов без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 5 днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про встановлення факту належності майна спадкодавцю, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, за участю третіх осіб комунального підприємства «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» Запорізької області, ОСОБА_2, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 5 днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

29.04.2015