Провадження № 2/643/4361/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі: судді Ференчук , за участю секретаря Петрової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати її шлюб, укладений з ОСОБА_2 27.11.1999 року у Люботинському міському відділі РАГС Харківської області.

Відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні пред'явлено зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому він просить поділити спільне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник наполягали на прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, посилаючись на положення п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували проти прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним . Зазначилаи, що зустрічний позов заявлено з метою затягування розгляду даної цивільної справи та їх задоволення призведе до порушення розумних строків її вирішення.

Вирішуючи питання щодо доцільності прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України відповідач має право пред'являти зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або часткового задоволення первісного позову.

Згідно ст. 126 ЦПК України суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час її розгляду мають право постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до різних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції, судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об'єднання і роз'єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123- 126 ЦПК. Відповідач має право пред'явити зустрічний позов до або під час попереднього судового засідання (частина перша статті 123ЦПК), а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу шляхом пред'явлення позову до однієї чи обох сторін до закінчення судового розгляду (частина перша статті 34ЦПК).

Прийняття зустрічного позову до спільного розгляду із первісним позовом з урахуванням природи спірних правовідносин, предмету доказування, призведе до затягування розгляду вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, і порушенні її права на розгляд справи протягом розумного строку, яке гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднання справ призведуть до ускладнення вирішення справи.

Також суд враховує, що вимоги за первісним та зустрічним позовом не є взаємопов'язаними та взаємовиключними.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо недоцільності прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом оскільки вимоги даного позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, з одного боку, і вимоги позову про поділ майна подружжя, з іншого боку, не є взаємовиключними та такими, окремий розгляд яких є неможливим та може призвести до неповного з'ясування обставин справи та її неправильного вирішення, а спільний розгляд вказаних вимог призведе до ускладнення вирішення справи і порушення розумних строків її розгляду.

Керуючись ст. 201, 208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та об'єднанні вимог за вказаними позовами в одне провадження відмовити.

Роз'яснити ОСОБА_3, що він не позбавлений права пред'явити позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в загальному порядку, передбаченому ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Ференчук