АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про захист прав споживача, застування наслідків визнання правочину неукладеним та усунення перешкод в реалізації прав власника квартири,

встановила:

у квітні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом про вилучення з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1 та про вилучення з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 26 травня 2008р. уклав з відповідачем кредитний договір № 0, відповідно до якого йому надано кредит у сумі 55 000 доларів США до 26 травня 2038р. зі сплатою 13,3% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в цей же день між ними був укладений договір іпотеки, предметом якого є вищезазначена квартира.

Позивач стверджував, що вказаний кредитний договір укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки до укладення договору він не отримав повну необхідну інформацію про кредит, тому кредитний договір є неукладеним.

Рішенням суду від 19 червня 2015р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, неналежну оцінку доказів по справі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 травня 2008р. між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику 55 000 доларів США, які позичальник зобов'язався повернути до 26 травня

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/10168/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
2038р. та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 13,3%річних.

- 2 -

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 травня 2008р. між сторонами був укладений договір іпотеки № 86488, відповідно до якого позивач передав у іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

За положеннями статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Законодавець пов'язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З наданих суду документів вбачається, що сторони уклали кредитний договір у письмовій формі, яка вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

Умовами розділу 1 договору сторони погодили порядок надання кредитних коштів та їх повернення, сплату процентів за користування кредитними коштами та строки повернення кредитних коштів. Додатком № 1 до договору був визначений сторонами графік погашення кредиту, а додатком № 2 - графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту.

Також підписавши кредитний договір позивач підтвердив, що отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів» (пункт 7.13).

Позивачем суду не було заявлено про неотримання грошових коштів за кредитним договором, а відтак, підстав вважати кредитний договір неукладеним не має.

Доводи апелянта про невідповідність кредитного договору положенням Закону України «Про захист прав споживачів», а також Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені постановою правлення Національного банку України № 168 від 10 травня 2007р. та зареєстровані у Міністрестві юстиції України 25 травня 2007р., не можуть бути підставою для визнання кредитного договору неукладеним.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав соживачів» у разі ненадання інформації, яка зазначена у частині 2 даної норми, банк несе відповідальність, яка встановлена ст.ст. 15 та 23 цього закону, тобто споживач має право на відшкодування завданих даними діями збитків, однак закон не передбачає, що недотримання положень даної статті є підставою вважати кредитний договір неукладеним.

Надані апелянтом судові рішення у підтвердження судової практики не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки вказані судові рішення не є постановами Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх суддів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, а крім того, зазначені судові рішення свідчать про те, що у разі доведеності позовних вимог, порушення банками положень Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання кредитного договору недійсним, а неукладеним.

- 3 -

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про вилучення з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1 та про вилучення з Єдиного реєстру заборони відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири.

Вказані записи були здійснені відповідно до договору іпотеки, який сторони уклали 26 травня 2008р. Проте, позивачем не заявлялися позовні вимоги про визнання даного договору недійсним або неукладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві позивачем не були викладені фактичні обставини, за яких він вважає, що договір іпотеки є неукладеним, а твердження про необхідність застосування до договору іпотеки наслідків того, що кредитний договір є неукладеним, не ґрунтується на нормах матеріального права, які цього не передбачають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Судом повно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, розгляд справи проведено у межах заявлених позовних вимог, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: