Справа № 666/50/15-ц
Провадження № 2/666/508/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015 року Дніпровський районний суд м.Херсона у складі

головуючого судді Іванищука А.А.

за участю секретаря Тарасової К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в :

1. Щодо позову.

1.1. Відповідно до позовної заяви, 26.06.2009р. позивачем на імя ОСОБА_3 була видана нотаріально посвідчена довіреність на право здійснювати нагляд за всім його майном та розпоряджатися усім майном, де б воно не знаходилося та із чого не складалося. В позовній заяві зазначено, що 19.07.2012р., коли позивач перебував за межами території України, його колишня дружина ОСОБА_3М від його імені, на підставі вказаної довіреності подарувала їх спільному сину ОСОБА_4 належну позивачу 1/5 частину квартири №35, що знаходиться по вул.Перекопській у м.Херсоні. Позивач вважає, що укладаючи вищевказаний договір дарування, відповідач ОСОБА_3 діяла у своїх особистих інтересах, всупереч його майновим інтересам, чим порушила вимоги ч.3 ст.238 ЦК України, що є підставою для визнання договору дарування недійсним. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування 1/5 частки квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 19.07.2012р., посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 за реєстровим №1-1404, застосувавши наслідки недійсності правочину.

1.2. Представник позивача за договором ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві.

2. Щодо позиції відповідача та пояснень інших осіб.

2.1. Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором та довіреністю ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову у звязку з необґрунтованістю.

2.2. Позивач ОСОБА_1 будучи допитаний у судовому засіданні у якості свідка пояснив, що його колишня дружина ОСОБА_3 діючи від його імені на підставі довіреності від 26.06.2009р., подарувала належну йому 1/5 частину квартири на користь їх спільного сина ОСОБА_4 Зазначив, що при вчиненні вказаного правочину, ОСОБА_3 діяла у своїх власних інтересах, на шкоду майновим інтересам довірителя, в результаті чого ОСОБА_3 позбавила його права власності на належну йому частку квартири. Також зазначив, що правочин, вчинений 19.07.2012р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є договором дарування, а містить в собі ознаки договору купівлі-продажу.

3. Щодо встановлених обставин та інших доказів.

3.1. позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 12.10.1990р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 12.10.2012р. було розірвано;

3.2. квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_8 та членам її сімї ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Житлово-комунальним відділом Херсонського виробничого бавовняного обєднання від 24.02.1994р.;

3.3. довіреністю від 26.06.2009р. ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 здійснювати нагляд за всім його майном та розпоряджатися ним де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося з правом укладати дозволені законом угоди по розпорядженню майном. Жодних обмежень в діях повіреного за умовами довіреності не встановлено;

3.4. 19.07.2012р. ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_1 подарувала належну ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності 1/5 частину квартири №35, яка знаходиться в м.Херсоні, вул.Перекопська, 161, що підтверджується договором дарування від 19.07.2012р., посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєтр. в реєстрі за №1-1404;

3.5. відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.09.2013р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори, Реєстраційна служба Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні про визнання договору дарування недійсним відмовлено за необґрунтованістю; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа: державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 про визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу відмовлено за необґрунтованістю;

3.6. вищевказаним рішенням суду від 03.09.2013р. встановлено, що ОСОБА_1 була видана довіреність на імя ОСОБА_3 на розпорядження всім його майном, яка не містила заборони на укладення договору дарування, суд прийшов до висновку, що договір дарування, укладений 19.07.2012р. ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 не виходить за межі прав встановлених довіреністю від 26.06.2009р., оскільки в ній не обмежено обсяг прав ОСОБА_3 в розпорядженні майном та прямо не заборонено укладати договір дарування, натомість довірено укладати дозволені угоди по розпорядженню майном, а також суд при прийнятті рішення виходив з того, що договір дарування укладено і посвідчено відповідно до вимог чинного законодавства і не має підстав для визнання його недійсним;

3.7. ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08.11.2013р. рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.09.2013р. залишено без змін;

3.8. вищевказаною ухвалою Апеляційного суду Херсонської області встановлено, що передаючи у власність ОСОБА_4 за договором дарування 1/5 частини спірної квартири, ОСОБА_3, діючи від імені ОСОБА_1, не мала на увазі можливість отримання матеріальних благ, догляду і іншої необхідної допомоги. Зі змісту оспорюваного договору дарування вбачається, що сторони не приховують інші угоди і умови договору відповідають їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки (п.7);

3.9. відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.06.2014р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про вселення до квартири; зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Управління державної міграційної служби України в Херсонській області, третя особа ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково, визнано ОСОБА_1, 23.11.1968р.н. таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №35, що розташована за адресою: м.Херсон, вул. Перекопська, 161, в іншій частині позовних вимог відмовлено;

3.10. ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 03.11.2014р. рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 19.06.2014р. в частині первісного позову ОСОБА_1 про вселення та зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням залишено без змін.

4. Щодо правовідносин.

4.1. Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

4.2. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

4.3. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення.

4.4. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

4.5. На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини.

4.6. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

4.7. Відповідно до ч.1 ст.717 ЦПК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовґязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

4.8. Відповідно до ч.3 ст.238 ЦПК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

5. Щодо мотивів, порушених прав, свобод чи інтересів.

Суд приходить до висновку, що не відповідає встановленим обставинам та фактам позиція представника позивача про те, що укладаючи оспорюваний договір дарування належної позивачу частини квартири на підставі довіреності від 26.06.2009 року, відповідач ОСОБА_3 діяла у своїх особистих інтересах і всупереч майновим інтересам позивача, чим позбавила позивача права власності на його частку квартири, що відповідно до ч.3 ст.238 ЦПК України є підставою для визнання договору дарування недійсним. Зважаючи на дану норму закону, із встановлених судом в межах наданих позивачем доказів обставин справи вбачається, що при вчиненні правочину від імені позивача, відповідач ОСОБА_3 не діяла у своїх особистих інтересах, а також на шкоду майновим інтересам позивача, так як оспорюваний договір дарування, укладений ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 не виходить за межі прав встановлених довіреністю від 26.06.2009р., оскільки в ній не обмежено обсяг прав ОСОБА_3 в розпорядженні майном та довірено укладати дозволені угоди по розпорядженню майном. Крім того, суд бере до уваги прийняте 03.09.2013 року Дніпровським районним судом м.Херсона рішення, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08.11.2013 року залишено без змін, відповідно якого ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про визнання оспорюваного договору дарування недійсним, виходячи з того, що договір дарування укладено і посвідчено відповідно до вимог чинного законодавства і не має підстав для визнання його недійсним.

Таким чином, вимоги позивача є безпідставними, тому суд, в межах заявлених позивачами вимог та зазначених і доведених ними обставин вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.5-11,60,61,88,208,209,213,214,215,294 ЦПК України, ст.ст.215,238,717,720 України, суд

в и р і ш и в :

1. В задоволенні позову ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

2. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, через Дніпровський районний суд м.Херсона. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

2.1. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.А.Іванищук