У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за новацією боргу.

Посилалися на те, що 19 лютого 2007 року між позивачами та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала у позивачів квартиру АДРЕСА_1. За умовами договору продаж вчинено за 631 250 грн, що на момент підписання договору складало 125 000 доларів США. ОСОБА_6 в повному обсязі не розрахувалась за придбану квартиру, у зв'язку з чим нею 19 лютого 2007 року була надана розписка, відповідно до якої вона зобов'язалась терміном до 21 лютого 2007 року розрахуватися з позивачами за придбану квартиру. ОСОБА_6 частинами віддавала кошти. Мати ОСОБА_6 - ОСОБА_7 надала позивачам розписку, що до 15 лютого 2009 року зобов'язується повернути ОСОБА_4 борг в сумі 16 000 доларів США. Станом на 3 вересня 2010 року відповідачі заборгували 12 540 доларів США, що еквівалентно 98 940 грн, яку позивачі просили стягнути на свою користь за новацією боргу, оскільки наданими розписками змінилися зобов'язання. Крім того позивачі просили стягнути з відповідачів 3 % річних від простроченої суми.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачі звертались до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за новацією боргу. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 28 листопада 2013 року, яким скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2013 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 89 281 грн 81 коп. та 3 % річних в розмірі 5 158 грн 76 коп., а повторне задоволення вимог про стягнення боргу призведе до подвійного стягнення. Суди вірно відмовили в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 528 ЦК України, оскільки з наданої неї розписки не вбачається покладення обов'язку виконання зобов'язання боржника іншою особою, а саме: що вона бере на себе обов'язок виконати зобов'язання ОСОБА_6, які випливають з договору купівлі-продажу квартири. З наданої розписки вбачаються спірні правовідносини, які регулюються ст. 1046 ЦК України.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко