АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1531/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Кізюн О.Ю., Переверзєвої Н.І.,

при секретарі: Дубовій М.В.

за участю: прокурорів Павелко А.В., Лапко О.В.

Сувілової Л.А., Пономарьова Р.М., Мантачки Р.І.,

Толмачової Н.М., Косяк С.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Хмельницької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_6 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 червня 2015 року за позовом виконавчого комітету Хмельницької міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб прокурора м. Хмельницького, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Грици Лілії Миколаївни про визнання недійсним договору дарування частини квартири та зобов'язання повернути її попередньому власнику.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Виконавчий комітет Хмельницької міської ради, звертаючись в суд з зазначеним позовом вказував, що 29 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування 14/25 частини квартири АДРЕСА_1. На момент укладення договору у зазначеній квартирі проживала малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном якої призначено ОСОБА_3, однак договір дарування укладений без дозволу органу опіки та піклування. Просив визнати недійсним зазначений договір дарування квартири та зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 14/25 квартири АДРЕСА_1, накласти заборону на відчуження

_____________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Карплюк О.І. Категорія: 19, 21

Доповідач: Варвус Ю.Д.

зазначеної квартири та на реєстрацію будь-яких осіб у цьому житлі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 19 грудня 2014 року заяву виконавчого комітету Хмельницької міської ради про забезпечення позову задоволено.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 червня 2015 року у задоволенні позову виконавчого комітету Хмельницької міської ради відмовлено. Заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчужувати квартиру АДРЕСА_1 і реєструвати в ній будь-яких осіб, накладення на неї арешту скасовано.

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Хмельницької міської ради не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на момент укладення договору дарування ОСОБА_6 була членом сім'ї власника квартири - ОСОБА_3, а тому внаслідок відчуження квартири АДРЕСА_1, дитина втратила право користування житлом. На думку позивача, оскільки договір дарування укладений з порушенням, без дозволу органу опіки та піклування, його слід визнати недійсним і застосувати наслідки його недійсності.

Апеляційна скарга виконавчого комітету Хмельницької міської ради підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування 14/25 частини квартири АДРЕСА_1, укладеним 29 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідає вимогам чинного законодавства. Неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, опікуном якої на час укладення договору була ОСОБА_3, в зазначеній квартирі зареєстрована не була, вона забезпечена житлом - є власницею квартири АДРЕСА_4, тому житлові права останньої порушені не були і необхідності в наданні згоди органу опіки і піклування на відчуження належної опікуну квартири не було. Крім того, в даний час ОСОБА_6 усиновлена ОСОБА_4 та ОСОБА_9 і може разом з ними користуватися спірною квартирою.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, що регулюють спірні правовідносини.

Встановлено і не заперечується сторонами, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 17 січня 2013 року №8 призначено прабабусю ОСОБА_3 опікуном малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

29 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування 14/25 частини квартири АДРЕСА_1, який посвідчено приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грицею Л.М., зареєстровано в реєстрі за №25 (а.с. 6).

Згідно довідки ЖЕК №3 м. Хмельницького від 17 лютого 2015 року ОСОБА_6 зареєстрована одна в АДРЕСА_4 з 24 вересня 2009 року, що належить їй на праві власності.

Як вбачається з актів обстеження житлово-побутових умов від 02 червня 2014 року та від 17 вересня 2014 року, пояснень сторін в судовому засіданні, малолітня ОСОБА_6 проживала разом з опікуном в квартирі АДРЕСА_1, мала всі умови для проживання, місце для підготовки до занять, окреме спальне місце.

Відповідно до ст.18 Закону України „Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

В силу положень ст.12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Згідно п.67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року визначено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у містах Києві та Севастополі державною адміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог частини 6 ст.203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, недотримання припису обов'язковості отримання згоди органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна, право користування/власності нерухомим майном, яке має дитина, в силу наведених приписів ЦК України, ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", є підставою для визнання правочину недійсним.

Встановлено, що при даруванні ОСОБА_3 ОСОБА_4 14/25 частини квартири АДРЕСА_1 не було отримано дозволу органа опіки і піклування на відчуження даного житла, право на користування яким мала малолітня ОСОБА_6

За наведений обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позов виконкому Хмельницької міської ради підлягає задоволенню, а договір дарування 14/25 частини квартири АДРЕСА_1 укладений 29 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грицею Л.М., зареєстровано в реєстрі за №25 - визнанню недійсним, з покладенням на ОСОБА_4 обов'язку повернути квартиру попередньому власнику.

Враховуючи обставини справи, доводи сторін, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Хмельницької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 червня 2015 року скасувати.

Позов виконавчого комітету Хмельницької міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: прокурора м. Хмельницького, приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грица Лілія Миколаївна про визнання недійсним договору дарування частини квартири та зобов'язання повернути її попередньому власнику задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 14/25 частини квартири АДРЕСА_1, укладений 29 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Грица Л.М., зареєстрований в реєстрі за №25.

Зобов'язати ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 14/25 частини квартири АДРЕСА_1

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: (підпис) Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус