Ухвала

іменем україни

23 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до установи Тернопільської обласної ради Бережанського психоневрологічного будинку-інтернату про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року її поновлено на роботі та стягнуто з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Наказом директора Бережанського психоневрологічного будинку-інтернату № 9 її поновлено на роботі з 01 лютого 2014 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. У період із 02 лютого 2014 року до 19 березня 2014 року вона не могла з'явитися на роботу у зв'язку із захворюванням, однак не могла викликати лікаря чи швидку допомогу, тому що проживає одна, а засоби зв'язку відсутні. 19 березня 2014 року працівник Державної виконавчої служби її повідомив про необхідність виходу на роботу. Прийшовши на роботу 20 березня 2014 року, вона дізналася, що 13 березня 2014 року її звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення вважає незаконним, тому просила поновити її на роботі та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності зазначених позовних вимог.

Зокрема, правильним є висновок суду про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту відсутності на роботі з поважних причин - у зв'язку із захворюванням.

На підставі наявних у справі доказів суд дійшов правильного висновку, що звільнення позивача за прогули відбулося з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, факту порушення її прав не встановлено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.М. Коротун

І.К. Парінова