Справа №442/8595/14-ц
Провадження №2/442/208/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі : головуючої судді - Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

за участю позивача : ОСОБА_1

представника позивача : ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку .,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить виселити його з житлового будинку №220 по вул. І.Франка м. Дрогобича Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він, на підставі Договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської обл. ОСОБА_4, за р.№ 735 від 29 липня 2013 р, є власником вищевказаного будинку. До 24.04.2014 року місце проживання відповідача ОСОБА_3 було зареєстровано в даному житловому будинку за адресою вул. Ів. Франка, 220 у м. Дрогобич Львівської області. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.01.2014 року відповідача, ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 220 по вул.. Ів. Франка у м. Дрогобич Львівської області. Однак відповідач ОСОБА_3 покинути житловий будинок в добровільному порядку відмовляється, ігнорує такі звернення та агресивно відмовляється. Таким чином відповідач порушує право позивача як власника, в звязку з чим останній позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Позивач вказує, що у звязку з припиненням права власності колишнього власника, ОСОБА_5, на житловий будинок, що знаходиться за адресою вул. І.Франка, 220, у м. Дрогобич Львівської області, та відсутністю договірних відносин щодо користування даним будинком між позивачем, ОСОБА_1М, та відповідачем ОСОБА_3, у відповідача відсутні правові підстави користування житловим будинком, власником якого є позивач. А так як ОСОБА_3 відмовляється у добровільному порядку виселитися з даного житлового будинку, тому позивач по справі, змушений звертатися до суду за захистом свого права власності.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Позивач додав, що в будинку № 220 по вул. І.Франка м. Дрогобича проживали його батько ОСОБА_6, мати ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3М, який являється братом позивача, проте плату за користування комунальними послугами здійснює позивач. 23.10.2014 року померла мати позивача. Також ОСОБА_1 зазначає, що між сторонами існує триваючий конфлікт, між батьком та братом немає нормальних стосунків, відбуваються систематичні непорозуміння та сварки, що вказує на порушення правил співжиття, відповідач систематично порушує правила співжиття та створює неможливі умови для проживання в одному будинку, чим створює перешкоди в користуванні вищезгаданим будинком. Представник позивача підтримав думку свого довірителя.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про що свідчать надіслані на адресу суду письмові заперечення проти позову, клопотання про відкладення справи.

Оскільки згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання з наданням суду доказів поважності цих причин, відтак суд визнав неявку відповідача ОСОБА_3 неповажною та вирішив провести судове засідання на підставі доказів, поданих до матеріалів позовної заяви .

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що позивачу належить на праві власності житловий будинок №220 по вул. І.Франка м. Дрогобича на підставі договору дарування від 29.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом районного нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер № 735.

Відповідач ОСОБА_3 відповідно до талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні, 23.04.2014 року знятий з реєстрації за адресою вул. І.Франка, 220, м. Дрогобича Львівської області.

Батьки позивача, які проживають разом із відповідачем в будинку №220 по вул. І.Франка м. Дрогобича неодноразово зверталися до правоохоронних органів зі скаргами на відповідача, щодо його поведінки вдома. Безцільове та надмірне використання комунальних послуг, які оплачуються позивачем, зневажливе ставлення до співмешканців, систематичне порушення правил співжиття свідчать про окремі факти виключно неприйнятної поведінки відповідача, на яку було відповідне реагування позивача. Відносини між співмешканцями за вищезгаданою адресою вкрай напружені, що свідчить про неможливість їх спільного проживання в одному будинку. Дані обставини позбавляють позивача можливості безпосередньо користуватися належним йому майном, а саме житловим будинком.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 47 Конституції України закріплює право кожного на житло, яке є однією з головних матеріальних умов існування людини. Конституційне право на житло означає насамперед право громадянина мати житло для власного проживання і проживання членів його сім'ї. За змістом вказаної статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В контексті конституційного положення частина 4 вказаної статті встановлює додаткові гарантії щодо права користування житлом, зокрема те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч.1ст.317 ЦК України власникові належать права володіння користування і розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому наявність реєстрації відповідача в даному будинку перешкоджає позивачу в користуванні будинком та впливає на його права, як власника щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Згідно ст.157 ЖК України членів сім»ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 даного кодексу. Частиною 1 ст. 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК ( 5464-10 ) осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013 р. №24-150/0/4-13 втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

Враховуючи ту обставину, що відповідач не має права власності на вищезгаданий будинок, у нього відсутні договірні відносини з власником будинку та з припиненням права власності ОСОБА_5 на будинок відповідач втратив право користування цим будинком, оскільки його права похідні від прав колишнього власника будинку, не являється членом сімї позивача, тому проживання його у даному будинку порушує права власника будинку, який має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися будинком,суд дійшов до висновку про необхідність виселити ОСОБА_3 з будинку №220 по вул. І.Франка м. Дрогобича.

Керуючись ст. ст. 15, 60, 209, 212 - 215ЦПК України, ст. сит. 316, 317, 319 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 151 ЖК суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити

Виселити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового будинку №220 по вул. І.Франка м. Дрогобича.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 243.60 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в порядку апеляції до Львівського апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції, шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Головуюча суддя ________________________