Справа № 369/526/15ц Головуючий у І інстанції Усатов Д.Д.
Провадження № 22-ц/780/1673/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко Л. П.
Категорія 42 17.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Поліщука М.А.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районого суду Київської області від 22 січня 2015 року у справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо вирішення питання про примусове проникнення до житла - ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України звернувся до суду з вищезазначеним поданням, обґрунтовуючи його тим, що у них перебуває на виконанні зведене виконавче провадження ВП №41157602 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 12659219,29 грн., згідно виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2012 року №1007/1963/2012 та згідно виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2012 року №1007/576/2012 стягненню підлягає 12826660,00 грн.. У строк, наданий на самостійне виконання, рішення суду боржником не виконані, інформації про причини невиконання до відділу не надано. ОСОБА_3 не вчиняє жодних дій для її погашення, що трактується не інше, як ухилення від погашення існуючої заборгованості та виконання рішення суду. В ході здійснення зведеного виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві приватної власності зареєстроване домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене домоволодіння належить боржнику на підставі договору дарування №3240 від 25.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу. 16.07.2014 року з метою опису та арешту майна боржника, державним виконавцем був здійснений вихід за адресою місцезнаходження майна боржником, а саме: АДРЕСА_1. Під час проведення виконавчих дій, направлених на опис та арешт майна боржника, було встановлено, що будинок за вищевказаною адресою переданий в оренду третій особі - ОСОБА_2. Державний виконавець був допущений орендарем на територію домоволодіння, однак, в будинок допущений не був, що не дало змоги здійснити опис та арешт майна боржника. У зв'язку з цим просив задовольнити подання, оскільки без вмотивованого рішення суду щодо примусового проникнення до приміщення боржника, не виявиться можливим що призведе до порушення законних прав та інтересів стягувача.

Ухвалою Києво-Святошинського районого суду Київської області від 22 січня 2015 року, подання задоволено, дозволено примусове проникнення державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції до домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вважає, що державному виконавцю було відомо про те, що вказаний будинок переданий йому в оренду, однак він не був залучений до участі в справі. Вважає, що матеріали справи не містять доказів стосовно того, що в даному будинку знаходиться майно боржника.

Задовольняючи подання державного виконавця про проникнення до житла суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідно до виконавчих листів з ОСОБА_3 підлягає стягненню 12659219,29 грн. та 12826660,00 грн. на користь ОСОБА_4, проте боржник не здійснює жодних дій щодо добровільного виконання рішень суду, у зв'язку з цим державний виконавець має право вимагати надання дозволу на проникнення до житла боржника, яке йому належить на праві власності.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває зведене виконавче провадження ВП №41157602 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів, а саме: згідно виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.12.2012 року №1007/1963/2012 підлягає 12659219,29 грн. та згідно виконавчого листа Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2012 року №1007/576/2012 стягненню підлягає 12 826 660,00 грн. (а.с. 41).

У строк, наданий на самостійне виконання, рішення суду боржником не виконані, інформації про причини невиконання до відділу не надано.

ОСОБА_3 не вчиняє жодних дій для її погашення, що розцінюється, як ухилення від погашення існуючої заборгованості та виконання рішення суду.

В ході здійснення зведеного виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві приватної власності зареєстроване домоволодіння, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене домоволодіння належить боржнику на підставі договору дарування належить боржник на підставі договору дарування №3240 від 25.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу (а.с. 72-73).

16.07.2014 року з метою опису та арешту майна боржника, державним виконавцем був здійснений вихід за адресою місцезнаходження майна боржником, а саме: АДРЕСА_1. Під час проведення виконавчих дій, направлених на опис та арешт майна боржника, було встановлено, що будинок за вищевказаною адресою переданий в оренду третій особі - ОСОБА_2.Державний виконавець був допущений орендарем на територію домоволодіння, однак, в будинок допущений не був, що не дало змоги здійснити опис та арешт майна боржника (а.с. 95).

Згідно акта державного виконавця від 19.11.2014 року потрапити до приміщення не виявилось можливим оскільки доступу до такого приміщення (домоволодіння) забезпечено не було. Про призначення державним виконавцем виконавчих дій на 19.11.2014 року боржника було повідомлено завчасно (а.с. 113).

Постановою від 08.12.2014 року №39527831 про призначення виконавчих дій боржника ОСОБА_3 повторно зобов'язано забезпечити доступ до житлового приміщення (домоволодіння), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 120).

Згідно акта державного виконавця від 17.12.2014 року потрапити до приміщення не вдалося, оскільки доступу до такого приміщення (домоволодіння) забезпечено не було (а.с. 122).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи подання повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані докази, правильно визначив закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, оскільки іншого способу захистити порушене право стягувача немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що орендатор спірного житлового приміщення не був залучений до участі у справі не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази належності вказаного житлового приміщення боржнику, не заслуговують на увагу та спростовуються інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно, де зазначено, що спірне майно на праві приватної власності належить боржнику.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до ст. 30 Конституції України та ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканим, не заслуговують на увагу оскільки Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

У відповідності п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Києво-Святошинського районого суду Київської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: