Справа № 265/5221/14-ц
Провадження № 2/265/56/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді - Костромітіної О. О., при секретарі Меляник К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску. В подальшому позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги (а.с. а.с. 33-35,59-61), в остаточній редакції позовних вимог просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, витребувати автомобіль Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, з незаконного володіння ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 17.09.2012 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4. У вересні 2013 року в період шлюбу вони купили автомобіль Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, за 9 500 доларів США. Право власності оформлено на ОСОБА_2 Оскільки автомобіль куплений за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, то вона та відповідач мають рівні права щодо володіння автомобіля. Оскільки жодної домовленості щодо визначення часток у спільній сумісній власності між ними не встановлено, шлюбний договір не укладався, вважає, що частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль є рівними.

З письмових заперечень відповідача їй стало відомо, що автомобіль Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, проданий відповідачем своєму батьку ОСОБА_3 Оскільки відповідач розпорядився спільним майном без її згоди, що суперечить вимогам ст. 65 СК України, при цьому відчуження відбулося на користь батька відповідача - ОСОБА_3, який був обізнаний, що автомобіль знаходиться у спільній власності подружжя, та відчуження відбулося шляхом нібито укладання позики, що не відповідає дійсності у зв'язку з тим, що вона не була повідомлена про такий договір, що також є порушення ст. 65 СК України, тому даний автомобіль у ОСОБА_3 знаходиться незаконно.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з'явилася надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, за участю її представника Косенко С.С.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Косенко С.С. у судовому засідання повністю підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В подальшому у судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Крім того, додав до змісту заяви, що при укладанні угод, в результаті яких набувається цінне майно вимагається в обов'язковому порядку письмова згода подружжя. Навіть у випадку, коли позивачка та відповідач ОСОБА_2 дійсно отримали б від відповідача ОСОБА_3 позику, то в даному випадку відповідач ОСОБА_3 мав би право звернутися з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми позики, що з його сторони не було зроблено, що є підставою для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явився, надав суду заяву розглянути справу без його участі, за участю його представника ОСОБА_6, який також надав заву розглянути справу без його участі, просив суд відмовити у задоволені позову з огляду на доводи, викладені у письмових запереченнях. В обґрунтування письмових заперечень проти позову вказував на те, що в позовній заяві позивач вказує про те, що відповідач розпорядився спільним майном без її згоди, що суперечать вимогам ст. 65 СК України, відповідно до якої дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, тобто законодавець чітко визначив спосіб захисту порушеного права - це право дружини, чоловіка на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, його згоди. Однак позивач не скористалася способом захисту порушеного права, та обрала інший спосіб захисту. Про що вказано в її позовних вимогах, що суперечить ч.2 ст.65 СК України.

Крім того, при укладанні договору позики грошей у розмірі 6000 доларів США ОСОБА_2 діяв в інтересах сім'ї, оскільки дані гроші були використані спільно з позивачкою, витрачені на придбання спірного автомобіля, який використовувався на потреби сім'ї. Автомобіль було придбано за 9 500 доларів США, з яких 3500 доларів США належали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, 6000 доларів США були одержані в позику у ОСОБА_3 Після придбання автомобіля та протягом спільного проживання подружжя ОСОБА_3 повернули ОСОБА_3 лише 8000 гривень, що складало 1000 доларів США. Після того як вони перестали проживати однією сім'єю ОСОБА_3 пред'явив ОСОБА_2 вимоги про повернення суми боргу у розмірі 5000 доларів США. Оскільки необхідної суми боргу у ОСОБА_7 не було, то він запропонував ОСОБА_3 погасити заборгованість за рахунок автомобіля, з виплатою різниці між сумою боргу та фактичною вартістю автомобіля. Так 03.06.2014 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу спірний автомобіль, що підтверджується довідкою-рахунком серії ВІА № 290703 від 03.06.2014 року, оформлення якої було здійснено у ТОВ»Автолідер-2010». Після продажу автомобіля та його реєстрації ОСОБА_3 віддав ОСОБА_2 різницю у розмірі 3500 доларів США та повернув розписку. Таким чином ОСОБА_2 діяв в інтересах сім"ї.

Також вважає, що оскільки договір купівлі-продажу автомобіля не оспорюється позивачем, то ОСОБА_3 придбав даний автомобіль правомірно, та йому належить весь автомобіль, а не 1/2 частина, тому позовні вимоги в частині витребування у нього автомобіля не підлягають задоволенню. Крім того, поділ спільного сумісного майна подружжя можливий лише за наявності такого майна, адже неможливо поділити те, чого у подружжя немає, тому ніякого поділу майна не може бути.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову за наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.11.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 ( а.с. а.с. 6,7).

Сторонами не оспорювався та визнаний той факт, що у вересні 2013 року в період шлюбу подружжя ОСОБА_4 купили автомобіль Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, за 9 500 доларів США. Право власності оформлено на ОСОБА_2

З розписки, наданої суду зі сторони ОСОБА_2 вбачається, що 20.09.2013 року останній взяв в борг у ОСОБА_3 6000 доларів США, та зобов'язується повернути за першою вимогою (а.с.72).

03.06.2014 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 спірний автомобіль, що підтверджується довідкою-рахунком серії ВІА № 290703 від 03.06.2014 року, оформлення якої було здійснено у ТОВ»Автолідер-2010», внаслідок чого останній зареєстрував даний автомобіль на своє ім'я ( а.с. 25,26)

Частиною 3 ст. 368 ЦК України, статтями 60,70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно з положеннями п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 23 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З огляду на вищенаведені норми прав суд приходить до висновку, що автомобіль Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та частки цього автомобіля ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, та визнає автомобіль Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1 2008 року випуску, таким, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

При цьому суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання права власності на 1/2 частину автомобіля Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1 та в частині витребування автомобіля з незаконного володіння ОСОБА_3, оскільки спірний автомобіль у зв'язку з його продажем вибув зі складу спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_3, в натурі його на день вирішення спору по суті у сторін немає, договір купівлі-продажу автомобіля, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі сторони ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст. 65 ЦПК України не оспорювався та не визнаний недійсним, на день вирішення спору власником спірного автомобіля є ОСОБА_3, та ОСОБА_1 не зверталася до суду з позовними вимогами про стягнення 1/2 частини вартості автомобіля, внаслідок чого відмовляє у задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля Hyundai Accent, державний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, витребування автомобіля з незаконного володіння ОСОБА_3, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Костромітіна