Справа № 495/112/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 25.09.1998 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/112/15-ц

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про визнання затвердженими меж земельних ділянок

В С Т А Н О В И В :

13.01.2015 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про визнання затвердженими меж земельних ділянок (а.с.2-5).

Так, позивач просить суд:

- визнати неправомірною відмову ОСОБА_1 у погодженні зовнішніх меж земельних ділянок, розташованих на території СТ «Авангард» у смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеського області, визначених у Акті прийомки-передачі межових знаків, виготовленому інженером-землевпорядником ОСОБА_3, під літерами: «В-Г-Д-Е», «Е-А», «Б-В», з яких А-Б - землі загального користування (вулиця), Б-В - землі ОСОБА_1, В-Г - землі ОСОБА_4, Г-Д - землі ОСОБА_4, Д-Е - землі ОСОБА_5, Е-А - землі ОСОБА_6;

- визнати погодженими зовнішні межі земельних ділянок ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, розташованих у СТ «Авангард» у смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеського області, визначених у кадастровому плані, виготовленому інженером-землевпорядником ОСОБА_3, під літерами: «В-Г-Д-Е», «Е-А», «Б-В», з яких А-Б - землі загального користування (вулиця), Б-В - землі ОСОБА_1, В-Г - землі ОСОБА_4, Г-Д - землі ОСОБА_4, Д-Е - землі ОСОБА_5, Е-А - землі ОСОБА_6

Позивач - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити в повному обсязі та справу розглядати у її відсутність (а.с.38).

Відповідачем - ОСОБА_1, подано до суду письмові пояснення, згідно з якими вона просила суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі (а.с.65).

В судовому засіданні відповідач - ОСОБА_1, заперечувала проти поданої ОСОБА_2 позовної заяви та просила у її задоволенні відмовити.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судовому засідання пояснення ОСОБА_1, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 21.06.2000 року на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 21.10.1999 року № 82 ОСОБА_2 одержала від Затоківської селищної ради народних депутатів Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2116, згідно якого ОСОБА_2 передана у приватну власність земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,050 га в межах згідно з планом, що розташована на території Садівничого товариства «Авангард» Затоківської селищної ради, ділянка 1696а (а.с.8).

05.03.2003 року на підставі рішення 5 сесії ХХІV скликання Затоківської селищної ради народних депутатів міста Білгород-Дністровського Одеської області від 05.07.2002 року № 138 ОСОБА_1 одержала від Затоківської селищної ради народних депутатів Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 19, згідно якого ОСОБА_1 передана у приватну власність земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,0338 га в межах згідно з планом, що розташована на території Садівничого товариства «Авангард» Затоківської селищної ради, ділянка 1694 «А» (а.с.57-58).

За твердженням позивача - ОСОБА_2, вона у 2014 році звернулася до відділу Держземагентства у місті Білгород-Дністровському щодо отримання на свою земельну ділянку кадастрового номеру і почала готувати необхідні документи для отримання кадастрового номеру.

На замовлення ОСОБА_2 інженером-землевпорядником ОСОБА_3 розроблено ситуаційну схему та зведений кадастровий план її земельної ділянки разом із суміжними земельними ділянками під літерами: «В-Г-Д-Е», «Е-А», «Б-В», з яких А-Б - землі загального користування (вулиця), Б-В - землі ОСОБА_1, В-Г - землі ОСОБА_4, Г-Д - землі ОСОБА_4, Д-Е - землі ОСОБА_5, Е-А - землі ОСОБА_6 (а.с.9, 43).

Також, інженером-землевпорядником ОСОБА_3 складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання щодо земельної ділянки ОСОБА_2, яка знаходиться в СТ «Авангард», ділянка НОМЕР_4, АДРЕСА_1, в межах населеного пункту, площею 0,0486 га (в тому числі землі, що використовуються для відпочинку: під капітальною забудовою 0,0138 га, під іншим 0,0348 га) (а.с.10, 39).

Після цього, ОСОБА_2 звернулася до власників до користувачів суміжних земельних ділянок - ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, щодо підписання документів про узгодження меж земельних ділянок.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підписані погодження, Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання та зведений кадастровий план (а.с.39-43).

В свою чергу, власник та користувач суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 - ОСОБА_1, відмовилася підписувати вищезазначені документи про узгодження меж земельних ділянок, що і стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання затвердженими меж земельних ділянок.

Відповідно до ч.2 ст.14 Конституції України, ст.373 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 78 Земельного кодексу України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Згідно із ст.41 Конституції України, ст.321 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 55 Закону України «Про власність», право приватної власності являється нерухомим, ніхто не може бути позбавлений цього права незаконно.

Землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж та розміру земельної ділянки та проведення топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки (п.п. «е» та «і» ст.184 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.158 Земельного кодексу України, виключно судами вирішуються земельні спори з питань володіння та використовування земельних ділянок, які знаходяться у власності громадян.

Згідно із п. «г» ст.6 Закону України «Про землеустрій», одним з основних принципів землеустрою являється створення умов для реалізації фізичними і юридичними особами їхніх конституційних прав на землю.

Статтею 70 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що спори, які виникають при здійсненні землеустрою, вирішуються судом.

Землеустрій здійснюється на підставі рішень суду (п. «в» ст.22 Закону України «Про землеустрій»).

Відповідно до ст.106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, остання просить суд:

- визнати неправомірною відмову ОСОБА_1 у погодженні зовнішніх меж земельних ділянок, розташованих на території СТ «Авангард» у смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеського області, визначених у Акті прийомки-передачі межових знаків, виготовленому інженером-землевпорядником ОСОБА_3, під літерами: «В-Г-Д-Е», «Е-А», «Б-В», з яких А-Б - землі загального користування (вулиця), Б-В - землі ОСОБА_1, В-Г - землі ОСОБА_4, Г-Д - землі ОСОБА_4, Д-Е - землі ОСОБА_5, Е-А - землі ОСОБА_6;

- визнати погодженими зовнішні межі земельних ділянок ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, розташованих у СТ «Авангард» у смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеського області, визначених у кадастровому плані, виготовленому інженером-землевпорядником ОСОБА_3, під літерами: «В-Г-Д-Е», «Е-А», «Б-В», з яких А-Б - землі загального користування (вулиця), Б-В - землі ОСОБА_1, В-Г - землі ОСОБА_4, Г-Д - землі ОСОБА_4, Д-Е - землі ОСОБА_5, Е-А - землі ОСОБА_6

Між тим, суд з такими доводами, твердженнями та вимогами ОСОБА_2 погодитися не може, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було вищезазначено, 05.03.2003 року ОСОБА_1 одержала від Затоківської СР Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 разом із планом зовнішніх меж земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_1 передана у приватну власність земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,0338 га в межах згідно з планом, що розташована на території Садівничого товариства «Авангард» Затоківської селищної ради, ділянка 1694 «А». (а.с.57-58).

Згідно із планом зовнішніх меж земельної ділянки до Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, визначений опис меж: від А до Б землі гр. ОСОБА_7; від Б до В землі гр. ОСОБА_8; від В до Г землі гр. ОСОБА_2; від Г до Д вулиця; від Д до А землі гр. ОСОБА_9 (а.с.58).

До видання ОСОБА_1 05.03.2003 року Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, Затоківською СР 10.09.2002 року встановлено в натурі межі земельної ділянки, наданої згодом згідно вказаного акту ОСОБА_1 земельної ділянки, про що складено відповідний Акт (а.с.66).

Відповідно до складеного 10.09.2002 року Затоківською СР Акту встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданої для ведення садівництва гр. ОСОБА_1, в натурі межі ділянки закріплені межовими знаками. Розміри, місцерозташування ділянки та межових знаків визначені на плані, що є додатком до цього Акту. При складанні цього Акту були присутні ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які ознайомились зі складеним актом, підписали його та будь-яких претензій чи незгод з ним не виявили (а.с.66-67).

Таким чином, розроблені та складені інженером-землевпорядником ОСОБА_3 ситуаційна схема, зведений кадастровий план та Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання щодо земельної ділянки ОСОБА_2 не відповідають складеному 10.09.2002 року Затоківською СР Акту встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданої для ведення садівництва гр. ОСОБА_1, Державному акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 та Плану зовнішніх меж земельної ділянки до Державного акту, що, зокрема, виражено у наступному.

Так, у виготовлених інженером-землевпорядником ОСОБА_3 документах невірно визначено межу в літерах В-Б ОСОБА_2 (межа ОСОБА_1 в літерах В.Г.) та встановлено її довжину у розмірі 25,36 м. Але ж, згідно із вищевказаними документами, що були видані ОСОБА_1 та погоджені й підписані самою ОСОБА_2, довжина межі в літерах В-Г ОСОБА_1 (межа ОСОБА_2 в літерах В-Б) визначена у розмірі 25,70 м. (10,20 + 15,50).

Саме з такими розмірами меж позивачем - ОСОБА_2, додано до позовної заяви план її земельної ділянки разом із суміжними та зазначено, що зараз у кадастрі наявний саме такий план (а.с.11).

В свою чергу, позивачем - ОСОБА_2, не представлено до суду Акту встановлення в натурі меж її земельної ділянки (погодженого, підписаного суміжними власниками та користувача ділянок), який повинен їй був виданий при виданні їй 21.06.2000 року Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав для визнання неправомірною відмову ОСОБА_1 у погодженні зовнішніх меж земельних ділянок та визнання погодженими зовнішніх меж земельних ділянок.

Зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, яка відповідно до ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України, є обов'язковою.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи та було вищезазначено, дії ОСОБА_1 щодо не підписання документів про узгодження меж земельних ділянок ніяким чином не порушують права ОСОБА_2, які вона просить захистити.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про неправомірність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2, у зв'язку з чим в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання затвердженими меж земельних ділянок слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 14, 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 321, 373 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 78, 106, 158, 184 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 6, 22, 70 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання затвердженими меж земельних ділянок - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко