АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Шиманського В.Й., Кравець В.А.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 в особі законного представника ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки,

в с т а н о в и л а :

у квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Укргазбанк», ОСОБА_3, в якому просила визнати договір поруки від 25.07.2008 року, укладений між ПАТ «Укргазбанк», ОСОБА_3 та нею недійсним посилаючись на те, що при укладенні договору поруки були порушені житлові права та інтереси її неповнолітнього сина, якому на праві власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 752/5860/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/4874/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що суд дійшов неправильних висновків про те, що договір поруки не є договором щодо нерухомого майна, оскільки чинне законодавство не містить виключного переліку правочинів щодо нерухомого майна. Працівники банку були обізнані про наявність у неї квартири та неповнолітньої дитини та могли передбачити, що у випадку невиконання умов кредитного договору належна їй та її сину квартира може бути реалізована у порядку виконавчого провадження, проте свідомо не вважали за потрібне отримувати дозвіл органу опіки та піклування. Крім того, вважає, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей». Також судом було порушено норми ч. 2 ст. 135 ЦПК України щодо розгляду заяви про забезпечення доказів.

У судовому засіданні апелянт, яка також виступає як законний представник третьої особи ОСОБА_4.) підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Предстанвик ПАТ «Укргазбанк» Стаднік О.М. просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.07.2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 18-Ф/08-09, за умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 123 471 доларів США зі сплатою 13, 8 % річних строком до 24.07.2028 року.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки.

25.07.2008 року між ПАТ «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 18-Ф/08-09-Р, за умовами якого ОСОБА_1 поручилась за виконання зобов'язання ОСОБА_3 за кредитним договором № 18-Ф/08-09 від 25.07.2008 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором.

ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 в якій вони зареєстровані. Частка ОСОБА_1 складає 1/3 частину квартири, частка ОСОБА_4 - 2/3 частини кватири.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що договір поруки не є договором щодо розпорядження нерухомим майном, право власності на яке належить неповнолітній особі, а відтак укладення такого договору без згоди органу опіки і піклування відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Суд першої інстанці керуючись вищезазначеними нормами дійшов правильних висновків про те, що договір поруки має похідний характер від кредитного договору та не містить положень щодо розпорядження нерухомим майном ні самого поручителя, ні інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин має бути застосовано ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» суперечать положенням даної норми, оскільки договір поруки не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, та за вказиним договором ОСОБА_1 особисто поручилася перед банком за виконання позичальником зобов`язнь по кредитному договору, а не зобов`язувалася порукою від імені дитини.

Питання виконання рішення суду про стягнення боргу врегульовано Законом України «Пр виконавче провадження», проте сторонами виконавчого провадження є стягував та боржник. ОСОБА_4 не є стороною виконавчого провадження та будь - яких виконавчих дій щодо належної йому частини житлового приміщення вчинятися не може. У випадку порушення таких прав ОСОБА_4 не позбавлений права звернутися до суду за захистом порушених чи оспорюваних прав (виключення належної йому частини майна з акту оспису тощо). Проте, про такі порушення позивач не зазначала та можливе їх виникнення в майбутньому не впливає на законність договору поруки, який укладено 25.07.2008 року.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи, викладені у позовній заяві та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегією суддів не встановлено таких процесуальних порушень, які призвели до неправильного вирішення справи, а відтак доводи апеляційної скарги про неправильне вирішення судом заяви про забезпечення доказів не впливають на висновки суду.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді