РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12017/14-ц

пр. № 2/759/328/15

20 квітня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарі Захарчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про встановлення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання його матері ОСОБА_1, а саме: АДРЕСА_1.

При цьому, посилається на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2011 р., під час якого ІНФОРМАЦІЯ_4 р. народився син ОСОБА_3. Створити благополучну сім'ю з відповідачем не вдалось, між ними виникали непорозуміння з різного сприйняття відповідальності за сім'ю, за її утримання, ведення спільного господарства, розпорядження бюджетом, що призвело до того, що з березня 2013 р. вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. Відповідач не має наміру приїжджати до України і ними було прийнято рішення про визначення місця проживання їх сина з нею за адресою: АДРЕСА_1. Вона характеризується позитивно, за місцем її реєстрації створені всі необхідні умови для належного виховання та утримання дитини, батько дитини не заперечує проти проживання дитини за місцем її реєстрації.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з'явився, належним чином про час, місце слухання справи повідомлявся у порядку, передбаченому ст.ст. 415, 416 Розділу Х «Провадження у справах за участю іноземних осіб» Цивільного процесуального Кодексу України, тому суд, враховуючи думку позивача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, належним чином про час, місце слухання справи повідомлявся, тому суд, враховуючи думку позивача, матеріали та обставини справи, вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.01.2011 р., під час якого ІНФОРМАЦІЯ_4 р. у них народився син ОСОБА_3. Сторони по справі з березня 2013 р. проживають окремо один від одного в різних країнах, позивач проживає в Україні, відповідач проживає в королівстві Норвегія. Як вбачається з позову, пояснень позивача, письмових доказів по справі, малолітня дитина сторін по справі проживає разом з своєю матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5, 6, 9, 10, 14, 15, 33-35, 38, 39, 42, 44).

Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Згідно ч.3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини.

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно ч.1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Згідно ч.2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Правомірність позовних вимог ОСОБА_1 підтверджуються письмовими доказами по справі.

Так, як вбачається пояснень позивача, довідки ЖБК «Верстат-9», ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з своєю матір'ю ОСОБА_1 з 1 березня 2013 в квартирі АДРЕСА_2, що свідчить про наявність постійного місця проживання ОСОБА_1 разом з своєю дитиною (а.с.5, 44, ).

Як пояснила в судовому засіданні позивач по справі ОСОБА_1, вона позитивно характеризується, має самостійний дохід, спроможна на належному рівні утримувати дитину, і створила необхідні умови для проживання малолітнього сина разом з нею, з належним вихованням дитини.

Позивач по справі ОСОБА_1 пояснила, що вона не буде чинити перешкод відповідачу по справі ОСОБА_2 у спілкуванні з сином, його участі у вихованні сина.

Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації надав свій висновок від 09.10.2014 р., відповідно до якого, вислухавши пояснення ОСОБА_1 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, вивчивши всі обставини, обстеживши житлово-побутові умови за адресою: АДРЕСА_3, рекомендував визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з її матір'ю ОСОБА_1 (а.с.62, 63).

Отже, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що не встановлено судом протипоказань позивачу по справі для виховання дитини та яка має постійне місце проживання, самостійний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, не встановлено і аморальної поведінки позивача по справі, проживання дитини, яка є малолітньою, разом з своєю матір'ю не зашкодить нормальному розвиткові дитини та буде відповідати принципу розумності проживання дитини з своєю матір'ю та забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Задоволення позову буде сприяти повноцінності виховання дитини, усунення протиріч у взаємовідносинах між сторонами по справі.

Суд приймає до уваги також те, що відповідач ОСОБА_2 з періоду проживання сина з позивачем по справі ОСОБА_1 не здійснював заходів для повернення дитини, що свідчить про його згоду щодо проживання дитини з матір'ю та створення останньою дитині добрих умов для проживання.

З боку відповідача по справі заперечень на позов та доказів у їх підтвердження не поступило, тому суд діє відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, виходячи з встановлених обставин та наданих позивачем та третьою особою доказів.

Відповідач по справі не позбавлений права звернутися до компетентних державних органів щодо визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні з сином, якщо йому будуть створюватись перешкоди в цьому, з врахуванням інтересів дитини та батьків дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 141, 153, 157, 159, 162, 163 СК України, ст.ст. 3, 10, 15, 60, 212, 214, 215, 415, 416 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з його матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованим місцем проживання якої є адреса: АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але були відсутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційні скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя