АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5085/15 Головуючий 1 інстанції - Помазан В.А.
Справа № 629/4124/14-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - право користування
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Крилової Т.Г

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Лозівської районної державної адміністрації, Харківської обласної державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2, про визнання права на оренду земельних ділянок,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 вересня 2014 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права на оренду земельних ділянок. В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3, який за життя уклав з Лозівською районною державною адміністрацією договори оренди земельних ділянок водного фонду (ставки) загальною площею 38,7052 та 9,6793 га, які розташовані на території Домаської сільської ради Лозівського району Харківської області.

Вона вважає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Однак на її звернення до Харківської обласної державної адміністрації, яка на даний час розпоряджається державними землями, які використовуються для рибогосподарських потреб, з питанням продовження орендних правовідносин, вона отримала відповідь від 24.07.2014, що у зв'язку з закінченням терміну дії договорів, право оренди земельних ділянок водного фонду може бути оформлено нею тільки за результатами земельних торгів у разі перемоги на аукціоні. Дійсно договори оренди були укладені її чоловіком терміном до 31 грудня 2013 року, але договорами та законодавством передбачена можливість їх поновлення.

З метою продовження оренди чоловік неодноразово звертався в травні, листопаді 2013 року до Лозівської райдержадміністрації, а в січні, лютому 2014 року до Харківської обласної державної адміністрації. На вказані звернення надходили різні по змісту відповіді, при цьому у відповідях після 31 грудня 2013 року (від 10.02.2014 та від 19.05.2014) повідомлялося про необхідність усунення зауважень у наданих документах і зовсім нічого не сказано про припинення дії договорів з закінчення строку. Вважає, що договір оренди припиняється в разі його закінчення лише при умові, що орендар по настанню відповідної дати припинив використання земельної ділянки, або орендодавець заперечує проти продовження орендних правовідносин. Так-як після 31 грудня 2014 року ОСОБА_3 продовжив використовувати землю і сплачував орендну плату, лист-повідомлення про заперечення у поновленні відповідачами не направлявся, то договори від 13.05.2003 та від 03.10.2003 не припинили, а поновили свою дію.

Донька ОСОБА_2 не бажає використовувати земельні ділянки, а вона має намір продовжувати орендні правовідносини, тим більше ділянки використовувались нею та чоловіком разом і в неї є досвід ведення рибного господарства. На даний час вона продовжує сплачувати платежі по договорам оренди від імені свого чоловіка.

У зв'язку з викладеним, позивач просить суд визнати за нею право на оренду земельної ділянки водного фонду, загальною площею 38,7052 га, яка розташована на території Домаської сільської ради, відповідно до договору, укладеного 13.05.2003 та зареєстрованого 15.05.2003 Лозівським районним відділом земельних ресурсів Харківської області за № 2, в порядку переходу права після смерті ОСОБА_3; визнати за нею право на оренду земельної ділянки водного фонду, загальною площею 9,6793 га, яка розташована на території Домаської сільської ради, відповідно договору, укладеного 03.10.2003 та зареєстрованого 06.07.2004 Лозівським відділом Харківської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах за № 4, в порядку переходу права після смерті ОСОБА_3

Представник відповідача - Лозівської районної державної адміністрації Харківської області Удренко Є.О. позовні вимоги визнав. Пояснив, що померлий орендар ОСОБА_3, а потім його дружина - позивач по справі - ОСОБА_1 належним чином виконували свої обов'язки по оренді землі водного фонду. Після закінчення строку дії договору ніхто не повідомляв позивача про закінчення строку договору, а тому він вважається продовженим на той же строк.

Представник відповідача - Харківської обласної державної адміністрації у судове засідання не з»явився. В письмових запереченнях зазначив, що Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області в особі Реви Б.К. укладено договори оренди від 01 травня 2003 року та 03 жовтня 2003 року щодо вказаних земельних ділянок з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, строк дії яких до 31.12.2013 рок. Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» однією з підстав припинення договору оренди землі є закінчення строку, на який його було укладено. Тобто, по закінченні строку договору оренди у орендаря припиняється право землекористування незалежно від волі сторін щодо поновлення зазначеного договору на новий строк. Також, договір оренди землі після закінчення його строку не може бути автоматично поновлений на тих самих умовах, оскільки для виникнення права землекористування необхідна наявність зареєстрованого договору оренди землі.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 червня 2015 року відмовлено в задоволенні вказаного позову ОСОБА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 за життя не поновив договори оренди земельних ділянок водного фонду та строки дії вказаних договорів закінчилися ще 31.12.2013 року, то й перехід права на оренду земельних ділянок до спадкоємця ОСОБА_1 не можливий. Крім того, відсутні будь-які перепони у оформленні позивачем ОСОБА_1 права на оренду вказаних земельних ділянок за результатами земельних торгів. Необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. За відсутності такого рішення зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або ж його поновити неможливо, оскільки це суперечить вимогам законодавства - відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, вимогам закону та зібраним у справі доказам.

Матеріали справи свідчать, що 13 травня 2003 року Лозівська районна державна адміністрація Харківської області в особі голови Реви Б.К. та ОСОБА_3 уклали договір оренди земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб загальною площею 38,7052 га, за умовами якого Лозівська РДА передала, а ОСОБА_3 взяв у строкове платне користування зазначену земельну ділянку. Договір діє з дати його державної реєстрації до 31.12.2013 року (а.с. 18).

Факт державної реєстрації вказаного договору оренди землі було посвідчено приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М.В. та зареєстровано у Лозівському районному відділі земельних ресурсів Харківського обласного управління земельних ресурсів 15 травня 2003 року.

03 жовтня 2003 року Лозівська районна державна адміністрація Харківської області в особі голови Реви Б.К. та ОСОБА_3 уклали договір оренди земельної ділянки водного фонду для рибогосподарських потреб загальною площею 9,6793 га, за умовами якого Лозівська РДА передала, а ОСОБА_3 взяв у строкове платне користування зазначену земельну ділянку. Договір діє з дати його державної реєстрації до 31.12.2013 року (а.с. 19-20). Факт державної реєстрації вказаних договорів оренди землі було посвідчено приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М.В. та зарєстровано у Харківській регіональній філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» 06.07.2004 року.

Укладення договору оренди землі між Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_3 є дією двох осіб, спрямованою на набуття цивільних прав та обов'язків щодо оплатного користування земельною ділянкою, що відповідає загальним вимогам цивільного законодавства, щодо правочинів (договорів), передбаченим в ст. 202 ЦК України.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Правовідносини щодо оренди землі регулюються ст. 792 ЦК України - загальним законом та спеціальними законами, а саме: ст.ст. 124-126 ЗК України, де в ч. 2 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право оренди земельної ділянки відповідно до ч. 2 ст. 125 ЗК України виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Право користування земельною ділянкою згідно ст. 126 ЗК України оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В ст. 14 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що форма договору оренди землі повинна відповідати Типовому договору оренди землі, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220.

В ст. 15 Закону України «Про оренду землі» вказано, що істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, відповідальність сторін.

Договори оренди земельних ділянок водного фонду від 13.05.2003 року та від 03.10.2003 року, укладені між Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_3 відповідають зазначеним вимогам. Однак строк дії вказаних договорів закінчився 31.12.2013 року.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його укладено.

Згідно п. 4 Договорів оренди земельних ділянок водного фонду від 13.05.2003 року та від 03.10.2003 року, укладені між Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_3, підставою припинення договору є закінчення його терміну.

Пунктом 2.2 вказаних договорів визначено також, що договір діє з дати його державної реєстрації до 31.12.2013р. По закінченні терміну договору орендар, в разі належного виконання його умов, має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження її договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяця до його закінчення (а.с. 18-19).

Викладене у договорах відповідає вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Судом першої інстанції правильно встановлено, померлий ОСОБА_3 неодноразово звертався до Лозівської РДА із питанням поновлення договорів оренди земель водного фонду, однак йому відмовляли з підстав звернення до них ще до закінчення строку договорів, ненадання кадастрових номерів земельних ділянок, документів, що посвідчують особу, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 30-31, 33-34).

Орендар ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10).

За життя ОСОБА_3 не поновив договори оренди земельних ділянок водного фонду з причин не усунення недоліків у наданні відповідних документів.

На підставі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями майна померлого є його дружина - позивач по справі ОСОБА_1, згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 7, 9) та донька - третя особа по справі ОСОБА_2 (а.с. 12-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями, в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Після смерті орендаря позивач ОСОБА_1 у липні 2014 року зверталася до Головного управління Держемагенства у Харківській області з листом про поновлення договорів оренди земельних ділянок водного фонду від 13.05.2003р. та від 03.10.2003р., однак їй було відмовлено у поновленні договорів у зв'язку із закінченням терміну дії договорів та роз'яснено, що право оренди земельної ділянки водного фонду нею може бути оформлено тільки за результатами земельних торгів у разі її перемоги на аукціоні (а.с. 35).

З огляду на вказане суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що, оскільки ОСОБА_3 за життя не поновив договори оренди земельних ділянок водного фонду та строки дії вказаних договорів закінчилися ще 31.12.2013 року, то й перехід права на оренду земельних ділянок до спадкоємця ОСОБА_1 не можливий.

Окрім цього, способи захисту прав на земельні ділянки закріплені статтею 152 ЗК України. Так, держава забезпечує громадянам та юридичними особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а/ визнання прав; б/ відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в/ визнання угоди недійсною; г/ визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д/ відшкодування заподіяних збитків; е/ застосування інших, непередбачених законом, способів.

Разом з тим, обставини щодо поновлення строку дії договорів оренди земельних ділянок водного фонду від 13.05.2003р. та від 03.10.2003р. не були предметом судового розгляду.

Крім того, слід звернути увагу, що відсутні будь-які перепони у оформленні позивачем ОСОБА_1 права на оренду вказаних земельних ділянок за результатами земельних торгів.

Судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на норми ст. 33 Закону України «Про оренду землі», яка закріплює підстави поновлення договору оренди землі, а саме: що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). З цього приводу Верховний Суд України в своїй постанові від 01.10.2013 року у справі № 21-345а13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, висловив правові висновки про те, що відповідно до статті 84 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі, зокрема, і районних державних адміністрацій.

Згідно зі статтею 17 ЗК розпорядження землями державної власності, у тому числі й надання у користування, належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Підставами набуття громадянами та юридичними особами права користування земельними ділянками із земель державної власності відповідно до статті 116 ЗК є рішення органів виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або результати аукціону.

Статтею 124 ЗК (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таке положення узгоджується з вимогами статті 16 Закону № 161-XIV, згідно з якими укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК, або за результатами аукціону.

Згідно з частинами першою, четвертою та п'ятою статті 33 Закону № 161-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за угодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Зазначене свідчить, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. За відсутності такого рішення зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або ж його поновити неможливо, оскільки це суперечить вимогам законодавства - відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Районна державна адміністрація при здійсненні повноважень власника землі є вільною у реалізації права розпоряджатися землею та вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому права користування землею в порядку, встановленому законом.

За таких обставин, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає. Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: