Справа №487/8705/14-ц 20.07.2015 20.07.2015 20.07.2015
Провадження №22-ц/784/1797/15
Провадження №22-ц/784/1797/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

20 липня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Гордійчук С.С.,

за участі: відповідача - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» рішення Заводського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 16 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір, за умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 3 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36.00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач виконувала свої зобовязання за договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30 квітня 2014 року становить 21 436 грн. 19 коп. і складається із: заборгованості за кредитом 3 883 грн. 40 коп., заборгованості за процентами 16 055 грн. 83 коп., а також штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) 996 грн. 96 коп., позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за спливом позовної давності.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує на порушення судом норм процесуального та матеріального права та просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши правильність рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції керувався тим, що позивачем порушено встановлений ст.257 ЦК України строк звернення до суду з позовом.

Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

За вимогами ст.ст.213,214,316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги місцевим судом дотримано.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобовязання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилами ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

За змістом ст.611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так, із матеріалів справи вбачається та місцевим судом встановлено, що 16 лютого 2007 року ОСОБА_3 звернулася до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, із заявою, на підставі якої отримала кредит у розмірі 3 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1.9% на місяць на залишок заборгованості, а також щомісячної комісії у розмірі 1% (а.с.6).

Порушення умов договору давало право постраждалій стороні на застосування передбачених сторонами видів забезпечення виконання кредитного зобовязання та приведення в дію механізму цивільно - правової відповідальності, передбаченої цивільним законом України.

Іншого, у тому числі і збільшення тривалості позовної давності, у договорі сторони не передбачили.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим банком, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором від 16 лютого 2007 року станом на 30 квітня 2014 року складала 21 436 грн. 19 коп., з якої: заборгованість за кредитом 3 883 грн. 40 коп., заборгованість за процентами за користування кредитом 16 055 грн. 83 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) 996 грн. 96 коп. (а.с.4?5).

Через невиконання позичальником умов вищеназваного договору, 03 листопада 2008 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, яка станом на 13 жовтня 2008 року становила 5 466 грн. 24 коп., з яких: 3 883 грн. 40 коп. заборгованість за кредитом, 1 582 грн. 84 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.59).

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч.1,3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пп.3.1.1, 5.3, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Таким чином, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа №6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 19 березня 2014 року (справа №6-20цс14), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Відповідно до Умов, які разом із заявою клієнта складають договір про надання банківських послуг у вигляді видачі відповідачу банківської картки, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

Також з виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що вона здійснила останній платіж з погашення кредиту 05 грудня 2008 року, у звязку із чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором.

При цьому, позивач не надав суду належних доказів, що відповідачу було видано нову картку після спливу дії старої (16 лютого 2009 року).

Разом з тим, банк звернувся до суду за захистом своїх порушених прав лише 02 вересня 2014 року, тобто поза межами загального строку позовної давності.

Таким чином, ураховуючи те, що відповідач заявила про застосування позовної давності, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач пропустив строк, у межах якого він мав право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. При цьому, поважних причин пропуску строку не зазначив.

За вищевказаних обставин, твердження представника позивача про автоматичну пролонгацію дії договору кожного разу на 12 місяців, що передбачено п.9.12 Умов і Правил надання банківських послуг, є безпідставним, не заслуговують на увагу та спростовується вищезазначеним.

Посилання місцевого суду на те, що позовна давність повинна обчислюватися з 01 липня 2008 року є помилковим, але вказане не вплинуло на правильність висновків суду щодо вирішення справи по суті.

За таких обставин, основний висновок суду першої інстанції про те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові є правильним.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи є безпідставними, оскільки перебіг позовної давності щодо стягнення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії платіжної картки.

Що ж до тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу, про наявність процесуальних порушень при розгляді судом першої інстанції даної цивільної справи, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення справи.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

У звязку з чим, апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»- відхилити, а рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді