Справа № 2-1324-409/11
провадження №2/457/9/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Марчука В.І.

при секретарі - Словіцькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна колишнього подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна колишнього подружжя.

В подальшому позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої остання просить поділити майно, набуте нею за час шлюбу з ОСОБА_2, наступним чином: припинити за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на легковий автомобіль марки «КІА САRЕNS», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_1, право власності на ? ідеальну частку та право власності ОСОБА_2 на ? ідеальну частку в легковому автомобілі марки «КІА САRЕNS», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 без його реального поділу і залишити зазначений легковий автомобіль у спільній частковій власності.

Позивач свої позивні вимоги мотивує тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 в період з 09.01.2002 року по 13.04.2010 року. 13.04.2010 року рішенням Трускавецького міського суду, шлюб між нею та відповідачем розірвано. 16.05.2007 року за рахунок їх спільних коштів з ОСОБА_2, як подружжя, було придбано в АТ ВТ «Львів-Авто» за 119000 грн. легковий автомобіль марки «KIA CARENS», 2007 року випуску. За взаємною згодою сторін, як подружжя, зазначений автомобіль був зареєстрований, як за власником, на ОСОБА_2, що і підтверджується переліком реєстраційних операцій, який проводив ОСОБА_2, згідно комп'ютерного обліку Дрогобицького ВРЕВ ДАІ при ГУ МВСУ у Львівській області. Даному автомобілю «KIA CARENS», 2007 року випуску видано державний номерний знак НОМЕР_1. Однак після розлучення, сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу майна, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, в тому числі і автомобіля, марки «KIA CARENS», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який згідно ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, тому позивач вирішила звернутись до суду з даним позовом.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_3 свої позовні вимоги мотивує тим, що в період з 09.01.2002 року по 13.04.2010 року перебував у шлюбі з ОСОБА_1 13.04.2010 року рішенням Трускавецького міського суду, шлюб між ними розірвано. ОСОБА_1 належить на праві власності частина житлового будинку в АДРЕСА_2. За час перебування в шлюбі вони провели капітальний ремонт та реконструкцію цієї частини житлового будинку на загальну суму 216900 грн., придбали промислові товари на загальну суму 67280 грн. Крім цього, під час проживання у шлюбі, сторони придбали легковий автомобіль «KIA CARENS», 2007 року випуску. Однак після розлучення, сторони не змогли дійти згоди щодо розподілу майна, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя.

Представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 подано до суду заперечення, відповідно до якого, зустрічний позов просить залишити без задоволення, а первинний позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні первинний позов підтримав, просить його задоволити, а зустрічний позов залишити без задоволення.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти первинного позову заперечили, просять залишити його без задоволення, а зустрічний позов задоволити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що уточнений первинний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 09.01.2002 року по 13.04.2010 року. 13.04.2010 року шлюб між ними розірвано, підтвердженням чого є рішення Трускавецького міського суду по справі №2-282/10 від 13.04.2010 року.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що під час шлюбу, сторони набули: легковий автомобіль марки «KIA CARENS», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, однак реєстрацію оформили на відповідача, про що свідчить відповідь Дрогобицького відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУМВСУ у Львівській області. Дане майно придбано під час шлюбу і таке є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Трускавецького міського суду від 19.07.2011 року по справі №2-1324-199/11, встановлено, що позивачка ОСОБА_1 забезпечена житлом у м. Львові за адресою: АДРЕСА_2, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №4823/18 від 04.05.2006 року, відповідач ОСОБА_2 забезпечений житлом у АДРЕСА_1.

Також в судовому засіданні встановлено, що сторони перебуваючи в шлюбі проживали в АДРЕСА_1. Сторони в позові та зустрічному позові зазначабть, що під час проживання в даній квартирі та сторонами було проведено ремонт. Крім цього, також зазначають, що під час перебування в шлюбі сторонами проводились ремонтні роботи за адресою: АДРЕСА_2.

01.06.2012 року Трускавецьким міським судом по даній справі призначалась судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої ставили наступні питання: в який часовий період проведена реконструкція та капітальний ремонт будинку по АДРЕСА_2; які будівельні роботи були здійснені під час проведення реконструкції та капітального ремонту у будинку по АДРЕСА_2 та на прибудинковій території і яка вартість цих робіт; яка була вартість будинку, який розташований по АДРЕСА_2 до проведення реконструкції та капітального ремонту; яка ринкова вартість цього об'єкту розташованого по АДРЕСА_2 на даний час.

Однак 26.04.2013 року до суду поступило повідомлення про неможливість надання висновку №298/299, складене 19.04.2013 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_6, відповідно до якого експерт зазначає про неможливість надання висновку будівельно-технічної експертизи по питаннях поставлених в ухвалі суду, оскільки ОСОБА_1 не забезпечила доступу до житлового будинку.

Враховуючи те, що експертизу провести неможливо, суд, приймає рішення за наявних в справі доказів.

Подані сторонами докази проведення ремонтних робіт в квартирах, судом до уваги не буруться та суд, вважає, їх непереконливими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, подані видаткові накладні не є підтвердженням того, що зазначені будівельні матеріали використовувались у відновлювальних ремонтно-будівельних роботах, які були проведені в квартирі АДРЕСА_1, або в квартирі АДРЕСА_2. Без проведення відповідної експертизи неможливо встановити вартість проведених ремонтно-будівельних робіт.

Що стосується розподілу автомобіля марки «KIA CARENS», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно з ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (квартиру, автомобіль, земельну ділянку) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце на таких підставах, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи вищенаведене, те, що автомобіль є неподільною річчю, жодною стороною не здійснено попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, тому суд приходить до висновку, що слід припинити за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на легковий автомобіль марки «КІА САRЕNS», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_1, право власності на ? ідеальну частку та право власності ОСОБА_2 на ? ідеальну частку в легковому автомобілі марки «КІА САRЕNS», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 без його реального поділу і залишити зазначений легковий автомобіль у спільній частковій власності.

Що стосується зустрічного позову, то суд вважає, що в задоволенні слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не подано, а судом не здобуто достовірних, належних та допустимих доказів для задоволення такого.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на легковий автомобіль марки «КІА САRЕNS», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 та визнати за ОСОБА_1, право власності на ? ідеальну частку та право власності ОСОБА_2 на ? ідеальну частку в легковому автомобілі марки «КІА САRЕNS», 2007 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, д.н.з. НОМЕР_1 без його реального поділу і залишити зазначений легковий автомобіль у спільній частковій власності.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 620 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, у той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В. І. Марчук