Справа № 226/2548/14-ц
Дело № 2/226/8/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

·

16 квітня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецькой області у складі:

головуючого - судді Перекупка І.Г.,

при секретарі Трифоновій І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До Димитровського міського суду Донецькой області 20.10.2014 р. звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що згідно рішення виконавчого комітету Димитровської міської ради від 15.03.1982 р. на його ім'я був виданий ордер № 595 серії Б, сім'я якого, на той момент, складалася з трьох осіб: позивача, його дружини - ОСОБА_7 та старшого сина - ОСОБА_8, на право заняття трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 39,0 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_4 його дружина ОСОБА_7 померла, в зв'язку з хворобою, про що свідчить свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 11.11.1986 р.

З 1988 р. він мешкає разом з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, з якою 12.07.1991 р. вони зареєстрували шлюб та по теперішній час мешкають за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_6 зареєстрована за зазначеною адресою з 26.05.2005 р.

ОСОБА_8, 1973 року народження, який є старшим сином позивача, знявся з реєстрації 06.10.2010 року.

Квартира не приватизована, знаходиться на балансі Комунального підприємства «Служба єдиного замовника».

На час слухання справи у суді у спірній квартирі зареєстровано троє осіб, відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої 09.10.2014 р. за № 4754 ПП «ПЖФ Гарант-сервіс», а саме: позивач - ОСОБА_1, його дружина - ОСОБА_6 та відповідач - ОСОБА_4, який фактично, з 2004 р. по час слухання справи у суді, не мешкає, та за останні п'ять років не з'являється за місцем реєстрації, про що свідчать акти ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс» за №№ 1356 від 23.04.2014 р., № 4719 від 02.10.2014 р. та актами ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс» за № 1357 від 23.04.2014 р. та № 4720 від 02.10.2014 року.

Крім того, 14.11.2009 р. ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_9 та фактично мешкає разом із нею, з вказаного періоду по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2.

Оскільки відповідач у спірній квартири не мешкає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування нею. Крім того, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, розрахунок яких ведеться згідно кількості зареєстрованих у житлі осіб, та які не надаються, але нараховуються, чим об'єктивно порушуються права позивача та прямим чином впливають на його матеріальний стан, так як він є пенсіонером.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги та пояснив суду, що він є основним квартиронаймачем спірної квартири. Розом з ним зареєстровані троє осіб: він, його дружина та молодший син - відповідач ОСОБА_4, який у 2004 року за місцем реєстрації не мешкає, так як у 2004 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_10, з якою він мешкав за місцем її проживання. У 2009 році відповідач розірвав шлюб та того ж року уклав другий шлюб з ОСОБА_9, з якою з вказаного періоду до теперішнього часу мешкає разом за адресою АДРЕСА_2, яка розташована на першому поверсі будинку, в одному під'їзді з його квартирою. На період звернення до суду з позовом, особисті речі відповідача в квартирі були відсутні, добровільно він матеріальної допомоги щодо утримання житла не надавав, комунальні послуги не сплачував, що становило його вкрай складне матеріальне становище.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила суду, що відповідно до змісту ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності членів сім'ї наймача за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але, лише в тому випадку, якщо продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Відповідно до ч. 2 п. 13 Постанови ВСУ від 26.05.2001 року «Про Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ» Виходячи з положень Конституції (254к/96-ВР) про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася. Крім того зазначила, що відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 15 від 25.05.1998 р. п. 10 - коли відсутній повернувся на жилу площу всупереч волі членів сімї і був відсутній понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Відповідно до п. 11 цієї постанови наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що він, ОСОБА_4 проживав та продовжує проживати на час розгляду справи у суді за спірною адресою: АДРЕСА_1 в той час як позивач надає суду в якості доказів акти від 23.04.2014 р., 02.10.2014 р. та 09.12.2014 р., які містять інформацію нібито він не проживає за спірною адресою. Автором цих актів є ПП ПЖФ Гарант-сервіс. В той самий час це ж підприємство видає акт від 27.10.2014 р. із підписом семи свідків, які підтверджують, що він все ж проживає за спірною адресою. 14.01.2015 р. ПП ПЖФ Гарант-сервіс складає акт за його участю, щодо скарг з центрального опалення за адресою у спірній квартирі, це знов таки підтверджує його проживання у спірній квартирі. Тобто виникає суперечність у цих документах.

Насправді доводи позивача ОСОБА_1 про не проживання його, ОСОБА_4, відповідача по справі у квартирі за адресою адресою: АДРЕСА_1 спростовуються фактичним його проживанням та штампом у паспорті на ім'я громадянина України на ім'я ОСОБА_4 на стор.11 паспорту (а. с. 34) згідного якого він зареєстрований у вказаній квартирі з 18.01.2002 р. по час слухання справи у суді. Цей факт також підтверджують довідки ПП ПЖФ Гарант-сервіс № 4754 від 09.10.2014 р. та № 4111 від 27.10.2014 р. За іншими місцями проживання він не реєструвався, про це свідчить також його паспорт. До адміністративної відповідальності за проживання у іншому місці без реєстрації він не притягувався. Крім того, проживання за спірною адресою підтверджує отримання ним поштової кореспонденції за спірною адресою, зокрема: конверт із суду від 24.05.2011 р, конверт із суду від 02.06.2011 р, лист із суду від 24.05.2011 р., лист із суду від 28.05.2012 р., конверт із суду від 15.06.2013 р., конверт із міліції від 12.07.2013 р., лист із ДВС від 04.09.2014 р., конверт з ДВС 08.09.2014 р., лист від ПП ПЖФ Гарант-сервіс від 15.01.2015 р., лист Виконавчого комітету міської ради від 14.02.2015 р., лист із ДСНС від 03.03.2015 р. та інше. Все це підтверджує дійсне його проживання за спірною адресою.

Він вважає, що посилання позивача на те, що він, ОСОБА_4 не проживав у спірній квартирі з 2004 р. по 2009 р. не мають істотного значення для вирішення справи, так як сплинув строк загальної позовної давності, який він просить суд застосувати.

Крім того, він не заперечує, що дійсно, з серпня-вересня 2014 р. він мав проблеми по користуванню спірним житловим приміщенням. Це підтверджується актами від 20.10.2014 р., 03.11.2014 р., 07.11.2014 р. про заміну замку. Але, незважаючи на ці перешкоди, він все ж проживав там, і у січні 2015 р. усунув перешкоду в користуванні житла. Його проживання у 2014 р. підтверджено актами від 05.01.2014 р. та від 25.05.2014 р. На час розгляду справи він проживає у спірній квартирі, але ключів від замка йому не було надано. Він намагався встановити свій замок, який придбав, про що свідчить копія товарного чеку та висновки Димитровського МВ ГУМВС в Донецькій області № 49, 158, 225. Ці висновки також підтверджують, що між батьком та ним виникають побутові конфлікти, а це є наслідком спільного проживання. Є також постанова від 31.01.2015 р. про закриття кримінального провадження за фактом погроз фізичної розправи із боку позивача над відповідачем. Це також є підтвердженням існування побутового конфлікту, внаслідок спільного проживання.

Після виникнення конфлікту, він був вимушений не передавати кошти батьку, позивачу ОСОБА_1 для сплати комунальних послуг, як було раніше, а платити самостійно. Він навіть звертався із заявами про поділ особового рахунку з комунальних послуг, про це свідчать листи від КП СЄЗ від 26.01.2015 р., від КП Димитровтепломережа від 28.01.2015 р., від ДТЕК Донецькобленерго від 12.05.2015 р.

Доказом проживання однією сім'єю за спірною адресою є також квитанції за сплату комунальних послуг за спірною адресою, копії яких надаються. Факт проживання у квартирі також підтверджують фототаблиці та акт ідентифікування належності цих фототаблиць до спірної квартири. На деяких фотографіях він зображений із своїми гостями. Слід звернути увагу на фотографії, у спірній квартирі, на яких зображений його, ОСОБА_11 син ОСОБА_12. Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_13 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 (т. 1 стор. 230). На фотографіях вбачається, що дитині близько 3-4 років віку. Тобто у 2010-2011 роках він проживав у спірній квартирі.

З висновку № 67 Димитровського МВ УМВС вказано, що при опитуванні сусідів, вони підтвердили, що він проживає у квартирі №81 із періодичністю не менше як трьох разів на тиждень.

ПП ПЖФ Гарант-сервіс визнає його квартиронаймачем, про це свідчить справа В-0006 та реєстраційна картка.

Він проводив ремонт радіаторів центрального опалення, про що свідчать фототаблиці та акт ПП ПЖФ Гарант-сервіс від 23.02.2015 р. (а. с. 25-28). Це, на його думку, прямий доказ його проживання у спірній квартирі. Крім того, на фототаблицях видно, що його намагаються позбавити житла застосовуючи фізичну силу та провокують на те, щоб він надавав опір. (а. с. 42-45).

Із вищевикладеного він вважає, що немає підстав задовольняти позовну заяву та позбавляти його, ОСОБА_4 права на користування спірною квартирою. Більш того, іншого житла він не має та на обліку за отриманням житла не перебуває, це підтверджує лист від 25.11.2014 р. з УКС. Посилання позивача на те, що він проживає у квартирі 77 спростовуються його непогодженням із цим. Свідки, які проживаю у одному під'їзді із відповідачем підтвердили його, ОСОБА_4 проживання у квартирі 81, а не 77. Свідчення свідків не були спростовані. І, як виявилось, що 77 квартирі проживає інша людина - свідок по цій справі. Позивач стверджує, що він проживає із своєю дружиною, але це не відповідає дійсним обставинам. Фактично він із дружною не проживав та не проживає, шлюб скоро буде припинено, адже у Димитровському міському суді відкрито провадження за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Свідок ОСОБА_14, суду пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_5 з 1982 р., це через під'їзд щодо квартири у якій проживають батьки ОСОБА_4. ОСОБА_4, знає з дня його народження. Його мати вмерла в 1986 році. У неї з батьками ОСОБА_4 і з ним самим протягом життя були нормальні сусідські відносини. Знає, що ОСОБА_4 на якийсь час виїжджав на м-н «Західний» м. Димитров, тому що одружився. Потім знає, що він повернувся до їх будинку й тепер живе із дружиною та дитиною в цьому ж під'їзді де і батько але на першому поверсі, а його батько проживає на другому поверсі. На скільки вона освідчена, квартира на першому поверсі, в якій проживає ОСОБА_4, належить його дружині. Вона не чула лементів між позивачем та відповідачем, не чула про те, що ОСОБА_4 не пускають у квартиру, чи мінялися замки у квартирі батьків ОСОБА_4. позивача, мені не відомо.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_6 другий рік. З позивачем ОСОБА_1 та відповідачем по справі, ОСОБА_4 вона знайома, у них сусідські, гарні відносини. Вона підтверджує свій підпис у акті згідно якого ОСОБА_4 фактично не проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_7 з 2009 р. Раніше в її квартирі, протягом десяти років, проживала її мати, яка вмерла і вона успадковувала цю квартиру. На скільки вона освідчена, ОСОБА_4 прописаний в одній квартирі, а проживає в іншій. Вона не знає, приходить ОСОБА_4 до батьків чи ні. Зі слів сусідів вона знає, що на теперішній час між батьком, ОСОБА_1 та сином, ОСОБА_4 склалися неприязливі відносини із за квартири. Зі слів сусідів вона знає, що ОСОБА_4 у квартирі, яка розташована на другому поверсі, не проживає більш десяти років. Вона знає, що у ОСОБА_4 інша родина. Відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_18, третьою особою по справі, нормальні. Мати ОСОБА_4 вмерла і ОСОБА_19 виховувала ОСОБА_4 з трьох років.

Свідок ОСОБА_20, суду пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_8 з 1982 р. по теперішній час. Відповідача, ОСОБА_4 вона знає з підліткового віку. Відносин вона з ним не підтримує, просто знайомі. Знає, що ОСОБА_4, син ОСОБА_1. Її подруга, яка проживає в будинку АДРЕСА_1, говорила їй, що мати ОСОБА_4 вмерла, коли йому було 2 роки. У літку 2014 р. вона гуляю під під'їздом ОСОБА_1. Вона знає, що ОСОБА_4 проживає у будинку АДРЕСА_2, на першому поверсі, прямо протягом останніх 4-5 років, з жінкою, у них було весілля. ОСОБА_1 проживає у цьому ж під'зді, на другому поверсі. Ремонт у квартирі ОСОБА_1 вона бачила більш 4 років тому. ОСОБА_1 не виходить на вулицю з квартири приблизно рік так як у нього болить спина і вона його бачить тільки з балкона.

Свідок ОСОБА_21, суду пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_9. Вона знайома з ОСОБА_1 і ОСОБА_6 більш трьох років, у нас приятельські відносини. Приблизно раз на місяць вона заходить до них у гості. З ОСОБА_4 вона не знайома. Коли перебувала у квартирі ОСОБА_1, ОСОБА_4 вона ніколи там не бачила. Вона знала, що у ОСОБА_1 є діти, але вона ніколи їх у його квартирі не бачила. У квартирі є спальня, зал, кімната з'єднана з кухнею, у якій живе ОСОБА_1. В зальній кімнату стоїть тільки диван. Кімнати де б мешкав ОСОБА_4 вона не бчила.

Свідок ОСОБА_22, суду пояснив, що ОСОБА_1 він знає останні 40 років, так як він був чоловіком його сестри, ОСОБА_7 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 Після смерті сестри, останні 27 років ОСОБА_1 проживає з ОСОБА_6. Із сином ОСОБА_23, ОСОБА_4 у нього гарні відносини. ОСОБА_4 приїжджав до нього в гості. Він знає, що ОСОБА_4 проживає на 1 поверсі, а ОСОБА_1 на другому поверсі в одному будинку. У квартирі ОСОБА_1, ОСОБА_4 останні роки не проживав. Зі слів ОСОБА_1 він дізнався, що у січні 2015 р. ОСОБА_4 приніс у його, ОСОБА_1 квартиру свої літні речі. У січні 2015 р., точної дати він не пам'ятає, він перебував у гостях у ОСОБА_1, вечеряли коли прийшов ОСОБА_4 і ста фотографувати квартиру. Зі слів ОСОБА_1, ОСОБА_4 не допомагає йому як син, останнім часом між батьком та сином виникають сварки із за квартири.

Свідок ОСОБА_24, суду пояснила, що вона працює майстром виробничої ділянки ПЖФ « Гарант-Сервіс». Вона обслуговує м-ни «Світлий» та «Східний» м. Димитров. У літку, на балконі бачила ОСОБА_1 та його дружину. У грудні 2014 р. вона познайомилася з ОСОБА_4 коли він прийшов у Гарант-Сервіс для оформлення акту проживання. З її участю складався акт від 10.02.2015 р. На скільки вона пам'ятає троє сусідів стверджували, що ОСОБА_4 живе у квартирі № 77 буд. 17 м-ну «Світлий», а троє сусідів стверджували, що ОСОБА_4 проживає у квартирі № 81. Хто фатично проживає у квартирі №77 вона не знає.

Свідок ОСОБА_25, суду пояснила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_10 протягом останніх чотирьох років. Раніше, до літа 2014 р. ОСОБА_4 проживав у квартирі № 81, а потім вона чула, як ОСОБА_4 посварився з ОСОБА_18, виїхав на море, а коли приїхав, поміняв замки у вхідних дверях. Скандалів вона не чула. ОСОБА_4 працює на трьох роботах, тому йому скандалити ніколи. Точної дати вона не пам'ятає, вона піднялася на другий поверх, де побачила ОСОБА_4, який стояв біля дверей квартири № 81 і не міг відкрити замок вхідної двері. У квартирі № 77 їх будинку проживає дружина ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_26, суду пояснила, що вона мешкає за адресою: АДРЕСА_11 з 2009 р. по теперішній час. ОСОБА_4 проживає у квартирі № 81, яка розташована на одній площадці, двері напроти. Вона чула лайку, як батько, ОСОБА_1 з балкона кричав на сина, ОСОБА_4 нецензурною лайкою. Зі слів сусідів знає, що батько поміняв замок у квартирі № 81 у зв'язку з чим ОСОБА_4 вимушений проживати у квартирі № 77.

Свідок ОСОБА_27, суду пояснив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_12 протягом всього свого життя. Добре знає ОСОБА_4 та його батька. ОСОБА_4 працює на шахті та у таксі. На даний момент ОСОБА_4 проживає на першому поверсі, тому що зі слів ОСОБА_4, у квартирі, де живе його, ОСОБА_4 батько, на другому поверсі, поміняли замки у вхідних дверях. Він неодноразово бачив, як ОСОБА_4 заходить у під'їзд але в яку саме квартиру, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_28, суду пояснила, що вона мешкає за адресою: м. Димитров, вул. Бєлінського, 191. ОСОБА_4 доводиться їй хрещеником. Батько ОСОБА_4, ОСОБА_1 отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 приблизно в 1981 р. або в 1982 році. В 1984 році народився ОСОБА_4. У квартирі ОСОБА_4 проживає з народження. Їй не відомо про те, що ОСОБА_4 ще десь проживає.

Свідок ОСОБА_29, суду пояснив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_10. За даною адресою проживає з 2011 р. Він знайомий з ОСОБА_4, який проживає в квартирі № 81. Ця квартира перебуває під його квартирою. У квартирі № 81 є окрема кімната ОСОБА_4, у якій є його особисті речі, ДВД плеєр.

Свідок ОСОБА_30, суду пояснив, що мешкає за адресою: АДРЕСА_14. За даною адресою проживає шостий рік. Знає ОСОБА_4, який проживає у квартирі № 81. Заходить до ОСОБА_4 у гості. В квартирі він бачив особисті речі ОСОБА_4, ДВД плеєр, джинси, футболку. Востаннє був у гостях в ОСОБА_4 видається торік. Шафи в кімнаті немає. У кімнаті ОСОБА_4 проживає один. На кімнаті висить замок. ОСОБА_4 одружений але його дружина проживає у квартирі на першому поверсі у тому ж під'їзді.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, їх представників, третю особу, свідків, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Зустрічні позови ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання вселення незаконним та виселення без надання іншого житлового приміщення, залишити без задоволення.

Cудом встановлено, що у зв'язку з отриманою травмою на ім'я позивача - ОСОБА_31, за рішення виконавчого комітету Димитровської міської ради від 15.03.1982 р. був виданий ордер № 595 серії Б, сім'я якого, на той момент, складалася з трьох людей (позивача, його дружини та старшого сина - ОСОБА_8), на право заняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, даний факт підтверджується ордером, який у відповідності до ст. 58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Виклавши свої доводи, позивач обґрунтував вимоги тим, що ОСОБА_4 з 2009 р. по теперішній час фактично мешкає разом із дружиною, за адресою: АДРЕСА_2 вказані факти підтверджується актами ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс» за №№ 1356 від 23.04.2014 року та № 4719 від 02.10.2014 року та актом ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс») та ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс» за № 1357 від 23.04.2014 року та № 4720 від 02.10.2014 року, які свідчать що ОСОБА_4 фактично з 2004 року по теперішній час в квартирі за адресою АДРЕСА_1 - не проживає.

Що до неправомірності складених актів ПП ПЖФ Гарант-Сервіс, в відповідності до письмових пояснень представника відповідача до висновку № 144 від 04.02.2015 р. Димитровським МВ ГУМВС, де останій зазначає «щодо неправомірності офіційних документів» та посилається на них як кримінальних, але не зазначив, що саме ОСОБА_4 звернувся до правоохоронних органів виключно з метою отримання роз'яснень за фактом правомочності складання актів, про що йому були роз'яснені відповідні закони України.

Зі змісту ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності членів сім'ї наймача за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Відповідно до п. 2 ст. 71 ЖК і п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. N 2 за громадянами, відсутніми в місці постійного проживання за умовами й характером роботи, наприклад діяльність яких пов'язана з постійним пересуванням, зберігається право користування жилим приміщенням на період цієї роботи. Однак як було встановлено при розгляді справи по суті, відповідач перебув в межах області, тобто він добровільно відмовився від права користування житловим приміщенням, внаслідок його відсутності без поважних причин тривалий час, вибувши на постійне місце проживання, забравши при цьому всі свої речі, що свідчить про його намір більше не повертатися.

Під час розгляду цивільної справи фактів щодо вимушеного не проживання за місцем реєстрації відповідача, згідно умов ст. 71 ЖК України не встановлено.

Оскільки відповідач у спірній квартири не проживає більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті та необхідних ремонтних робот, по підтриманню житла у належному вигляді - виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, розрахунок яких ведеться згідно кількості зареєстрованих у житлі осіб, які не надаються, але нараховуються, про що можуть свідчити надані до суду рахунки по сплаті комунальних послуг та квитанції, стосовно заміни вікон, також просимо зауважити що надані докази передують часу надання позову до суду, в той час як надумані та вже вимушені дії відповідача, щодо надання квитанцій про сплату комунальних послух та інших витрат датуються 2015 роком та виключно за його особистим розрахунком, який має вибірковий характер.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Крім того, суд критично відноситься до наданої до суду відповідачем кореспонденції, щодо листування з організаціями про надання відповідних до комунальних послуг - так як відповідачу було відмовлено в розмежуванні рахунків по сплаті послуг на підставі не надання відповідних документів, з урахуванням того факту, що навіть не має заборгованостей по сплаті, витрати по яких несе відповідач самостійно.

Суд звертає увагу на ті факти, що адресат-відповідач, отримав свою кореспонденцію за адресою спірної квартири але аналізуючи пояснення позивача та третьої особи суду стало відомо, що частина цієї кореспонденції була отримана відповідачем від свого батька (позивача) та його дружини (третьої особи) шляхом «з рук в руки».

Судом встановлено, що з 14.11.2009 р. ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_9, та фактично мешкає разом із нею, з вказаного періоду по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 тобто він пов'язаний спільним побутом вже зі своєю власною сімєю та несе витрати по утриманню іншого житла, а саме там де мешкає його теперішня сімя.

Відповідно до відомостей, які містяться у справі, то за ОСОБА_9, дружиною ОСОБА_4 27.01.2010 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2, тобто до посилань відповідача щодо відсутності жилої площі де він мешкав, слід відноситися критично. (Том 1 а. с. 101).

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але, лише в тому випадку, якщо продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні, чого не можна сказати про відповідача.

Відповідно до ч. 2 п. 13 Постанови ВСУ від 26.05.2001 року «Про Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ» Виходячи з положень Конституції (254к/96-ВР) про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася

Щодо наданого відповідачем до суду акту за № 4115 від 27.10.2014 р. про його фактичне проживання разом з позивачем, то на думку суду він викликає сумнів, щодо його достовірності, а саме в кількості зазначених свідків, які так само за наданими до суду позивачем чотирма зазначеними актами, які передують 4115 та які було складено з проміжком часу в шість місяців, підписом, а згодом свідченнями, підтвердили протилежне.

Крім того, за зверненням позивача до ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс» було складено акт обстеження щодо встановлення факту фактичного проживання зареєстрованих осіб за № 5701 від 09.12.2014 р., яким встановлено що ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1, де значиться як зареєстрована особа, не мешкає з 2004 року, а проживає за адресою АДРЕСА_2, без реєстрації, про що також засвідчив свідок зі сторони позивача ОСОБА_1 - представник ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс».

Щодо доводів відповідача ОСОБА_4 стосовно його реєстрації від народження в оспорюваному приміщенні та внаслідок випливаючого права користування жилим приміщенням, з посиланням також на той факт, що він є сином основного наймача, то статтями 29, 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 26. Постанови ВСУ від 26.05.2001 р. «Про Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ» зазначено, що Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними у п.10 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2, наймачу або члену його сім'ї, який був відсутнім без поважних причин понад зазначені у ст. 71 ЖК України строки, суд вправі відмовити з цих підстав у задоволенні позову про виселення, вселення, обмін, поділ жилого приміщення, незалежно від того, чи було пред'явлено зустрічний позов про визнання позивача таким, що втратив право на жиле приміщення.

Щодо реєстрації, яка, з точки зору Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - це внесення даних про місце проживання особи до Єдиного демографічного реєстру. По суті, реєстрація місця проживання є юридичним підтвердженням фактичного проживання особи за певною адресою. При розгляді справ, пов'язаних з визнанням права користування житловим приміщенням, необхідно враховувати, що дані, які свідчать про наявність чи відсутність прописки (реєстрації), є лише одним із доказів того, чи відбулося між наймачем житлового приміщення і членами його сім'ї угоду про вселення особи в займане ними житлове приміщення і на яких умовах.

Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання а з метою лише утримання за собою житло.

Допитані за клопотанням позивача в ході судового засідання свідки ОСОБА_14, ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_24, підтвердили всі перераховані раніше доводи позивача, в тому числі про відсутність відповідача за місцем реєстрації більше встановлених законодавством строки - шість місяців; про фактичне перебування відповідача за іншою адресою, де він пов'язаний спільно побутом зі своєю власною сім'єю; перебування ОСОБА_6 за місцем реєстрації понад 25 років та сумісного проживання разом з позивачем у шлюбних відносинах.

Суд критично відноситься до пояснень свідків ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_32, ОСОБА_27, ОСОБА_33, ОСОБА_34, допитаними за клопотанням відповідача, так як їх пояснення носять упереджений характер, з причини того, що мають неприязні стосунки з позивачем і не знайшли свого підтвердження в підписаному ними акті.

Згідно постанови Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області про закриття кримінального провадження від 15.04.2015 р. встановлено, що 05.03.2015 р. до чергової частини Димитровського МВ надійшло повідомлення від ОСОБА_1, про те, що його син ОСОБА_4 самовільно спиляв замок на вхідних дверях квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, де мешкає ОСОБА_1

Досудовим розслідуванням було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 мешкає та зареєстрований з 1982 р. У зв'язку з отриманою травмою на виробництві 25.11.1981 р. на ім'я ОСОБА_1 було видано Димитровським міським комітетом ордер від 15.03.1982 р. на право заняття трьох кімнатної квартири. За вказаною адресою також зареєстровані: ОСОБА_6, 1956 р. н., яка є дружиною заявника та його син - ОСОБА_4, 1984 р. н.

Матеріалами перевірки було встановлено, що ОСОБА_4 з 2009 р. зареєстрував шлюб з громадянкою ОСОБА_9 та фактично мешкає разом з нею, з вказаного періоду по час проведення перевірки за адресою: АДРЕСА_2, яка розташована на першому поверсі вказаного будинку, а саме в одному під'їзді з квартирою заявника ОСОБА_1, яка розташована на другому поверсі. Даний факт підтверджується копіями актів ПП ПЖФ «Гарант-Сервіс» за №№ 1356 від 23.04.2014 р. та № 4719 від 02.10.2014 р., 5701 від 09.12.2014 р. та допитами заявника й свідченнями свідків. Копіями актів про обстеження квартири.

Під час огляду місця події - квартири 81, де мешкає заявник, було встановлено: ОСОБА_4 вказав на одну із кімнат. Зазначивши, що саме вона є місцем його постійного проживання. Однак, як було встановлено під час огляду, в кімнаті знаходиться диван та декілька речей одягу - брюки, джинси, светр, футболка, рушник, DVD-плеєр та музичні колонки. Як пояснив сам присутній ОСОБА_4 - це всі зазначені особисті речі, інших речей одягу та особистого використання немає. Під час огляду ванної кімнати. Особистих речей ОСОБА_4 не встановлено.

Таким чином, об'єктивно встановленими даними підтверджується факт довготривалого не проживання за місцем реєстрації громадянина ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_1, однак неприязні стосунки з батьком ОСОБА_1, наявність реєстрації ОСОБА_4 за вказаною адресою та відсутність рішення суду за спором виключає наявність кримінального правопорушення з боку ОСОБА_4 та підтверджує цивільно-правові відносини, які не є компетенцією правоохоронних органів.

З урахуванням викладеного, на підставі ст. 110, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000292 від 06.03.2015 р. передбачена за ст. 356 КК України закрито, у зв'язку встановленням відсутності в складу кримінального правопорушення.

Вказану постанову не оскаржено та не скасовано у передбаченому чинним законодавством порядку. (Том 2 а. с. 58-59).

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, даними у п.11 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 значиться, що відповідно до ст. 107 ЖК ( 5464-10 ) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Аналізуючи викладене суд дійшов висновку, що будь-яких даних підтверджуючих фактичне проживання ОСОБА_4, в квартирі АДРЕСА_1 - лише як перепискою з відповідними органами, наявність особистих речей відповідача у вказаній квартирі, до подачі позову - не здобуто. Будь-яких відомостей про перешкоду проживання за місцем реєстрації ОСОБА_4 - не здобуто.

Таким чином з урахуванням викладеного суд вважає, що позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

На підставі викладеного й у відповідності із ст.ст. 64, 65,106 Житлового кодексу України, ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Пленум Верховного Суду України №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» та керуючись ст.ст. 3, 88, 119, 120 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь в справі і не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Димитровського міського

суду Донецької області І.Г. Перекупка