Справа № 297/3240/14-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейіра О. О., при секретарі Гоцинець О.Ю., з участю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача, визнання недійсними договорів фінансового лізингу, -

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання недійсним договору фінансового лізингу №00156 від 25 листопада 2014 року з додатками, укладеного між ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" та ОСОБА_2, визнання недійсним договорів фінансового лізингу №00157 та №00170 від 25 листопада 2014 року з додатками, укладених між ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" та ОСОБА_1, стягнення з ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" в користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 17 000 грн. та стягнення з ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" в користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 34 000 грн..

Позовні вимоги позивачами мотивовано тим, що між ними та відповідачем укладено три договори фінансового лізингу від 25.11.2014 року на придбання тракторів МТЗ 892 на одних і тих умовах: №00170 та №00157 між ОСОБА_1 та за № 00156 між ОСОБА_2. Під час укладення даних договорів їх було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а тому вважають дані правочини недійсними. Крім того, відповідач порушив їх права, як споживачів, оскільки під час укладання даних правочинів застосував нечесну підприємницьку діяльність, оскільки позбавив їх достатнього часу для прийняття свідомого рішення. Також умови оспорюваних правочинів порушують Закон України "Про захист прав споживачів", оскільки є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, навіть після підписання договорів їх було неодноразово введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань, що в подальшому завдало їм шкоди як споживачам.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених в позовній заяві, просила позов задоволити.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві, просив позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_3 позовні вимоги своїх довірителів підтримав, з підстав зазначених в позовній заяві, просив позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1, яка в порядку ст. 62 ЦПК України, в судовому засіданні була допитана як свідок пояснила, що вони разом з чоловіком ОСОБА_2 хотіли придбати трактори, на що підписали договори лізингу, однак вважали, що підписують договір купівлі-продажу, оплатили 10 % вартості товару, однак до сьогоднішнього дня трактори так і не отримали. Вважає, що їх було введено в оману, оскільки при укладенні договорів, їх було позбавлено достатнього часу для ознайомлення з умовами договорів та прийняття свідомого рішення.

Аналогічне ствердив в судовому засіданні і позивач ОСОБА_2, який в порядку ст. 62 ЦПК України, був допитаний як свідок.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засіданні не з"явився, однак подав до суду заперечення проти позову, згідно якого просить в задоволенні позову відмовити (а.с. 66-71).

Заслухавши пояснення представника позивачів, позивачів, які в порядку ст. 62 ЦПК України, були допитані як свідки, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справ між ОСОБА_1 та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 25.11.2014 року було укладено 2 договори фінансового лізингу: № 00170 та № 00157 з додатками, відповідно до умов яких лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (2 трактори МТЗ 892, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договорів) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (а.с. 18-27, 29-37).

На виконання вищевказаних договорів, 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 сплатила ТОВ "Лізингова Компанія "АвтоФінанс" суму в розмірі 34 000 грн., що стверджується копіями квитанцій від 25 листопада 2014 року (а.с. 28, 38).

Крім того, між ОСОБА_2 та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" 25.11.2014 року було укладено договір фінансового лізингу №00156 на придбання трактору "МТЗ-892" з додатками, відповідно до умов якого лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 892, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договорів) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на строк та на умовах, передбачених договором (а.с 7-16)

На виконання вищевказаного договору, 25 листопада 2014 року ОСОБА_2 сплатив ТОВ "Лізингова Компанія "АвтоФінанс" суму в розмірі 17 000 грн., що стверджується копією квитанції від 25 листопада 2014 року (а.с. 17).

Згідно з п. 1.3 вищевказаних Договорів фінансового лізингу, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (трактор МТЗ 892, зазначений у п. 1.1 договору та специфікації, що є додатком № 2 до договору) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Пунктами 1.7 Договорів передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору.

Згідно положень ч. 1, пп. 2, 4, 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" ,- нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняється як такі, що вводять в оману: пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійними.

Таким чином, вищевказаними нормами закону встановлено недійсність правочинів, укладених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України,- якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", - правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків позивачі повністю заперечили те, що бажали придбати 3 трактори у лізинг чи кредит, та ствердили, що мали намір придбати трактори і повністю за них розрахуватись, оскільки у них були у наявності кошти. На підтвердження такого представник позивачів надав належним чином завірену копію договору купівлю-продажу трактору МТЗ-892 від 16 грудня 2014 року у м. Миколаїв у ТОВ "Техноторг-Дон" за ціною 350 000,00 грн. (акт приймання-передачі машини №017912 від 23.12.2014, сертифікат відповідності Серії ВГ, транзитні номери НОМЕР_1, копію договору на гарантійне обслуговування від 17.12.2014 р., копію рахунку №271459 від 16.12.2014 р., специфікація №1 до договору гарантії від 17.12.2014 року) та три копії квитанцій про оплату від 17 грудня 2014 року, що складає суму за два трактори 340 000,00 грн. (а.с. 106-116), а залишок практично покриває авансовий платіж за третій трактор. Враховуючи незначний період з моменту укладання оспорюваних договорів та договору на купівлю-продаж трактору з товариством ТОВ "Техноторг-Дон", суд приходить до висновку про те, що воля позивачів при укладенні правочину не була направлена на укладення оспорюваних правочинів.

Крім того, як ствердили в судовому засіданні позивачі, які були допитані як свідки, при підписанні оспорюваних договорів фінансового лізингу їм не надали достатньо часу не тільки для ознайомлення із умовами договору, але і представник відповідача активно заважала їм у цьому, постійно відволікаючи їхню увагу.

З огляду у судовому засіданні CD-диску із записом програми "Агенти Впливу", щодо нечесної підприємницької діяльності відповідача, який суд у даному випадку визнає за належним доказок, при укладанні аналогічних правочинів, відповідач активно використовує метод введення споживачів в оману через "спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення через позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення та перекрученні обставин правочину". Дане підтверджується використанням наступних переконань споживачів:

- сама низька ціна на ринку;

- спонукання споживача приїхати до офісу компанії із завдатком;

- ненадання споживачеві достатнього часу на прийняття свідомого рішення через такі дії, як спонукання його швидше підписати договір через те, що: ціна на ринку може ось-ось піднятись; закриється банк; хтось інший у даний момент перекупить дані трактори; не читайте договір - він типовий;

- відволіканні уваги споживача при вивченні умов договору;

- перекручуванням обставин щодо умов договору, а саме, того, що 10% від ціни предмету лізингу є завдатком, а не адміністративним платежем.

- перекручуванні факту того, що даний договір фінансового лізингу не відноситься до споживачів, оскільки у них є гроші, а договору іншого не має;

- переконанням того, що через 3 дні після сплати 10% по договорам їм привезуть трактори.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доведеним є факт того, що невідповідність обставин дійсності виникла через умисні дії відповідача, щодо бажання ввести в оману позивачів, а факти (обставини), що не відповідають дійсності, є істотними для вчиненню ними правочину.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦПК України, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 216 ЦК України, - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, - витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. А тому, на виконання вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача в користь позивача ОСОБА_2 документально підтверджені ним витрати на правову допомогу у розмірі по 5 100 грн. (а.с. 50, 98).

Також, приймаючи до уваги, що позивачі при пред'явленні позову були звільнені від сплати судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру та 510, 00 грн. судового збору за вимоги майнового характеру.

Керуючись ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 6, 203, 216, 230 ЦПК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст.15, 57-60, ст. 88, 208, 209, 218, 292, 294 ЦПК України,-

рішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №00156 від 25.11.2014 року з додатками, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Автофінанс" та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №00157 від 25.11.2014 року з додатками, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Автофінанс" та ОСОБА_1.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №00170 від 25.11.2014 року з додатками, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Автофінанс" та ОСОБА_1.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь ОСОБА_2 5 100 (п"ять тисяч сто) грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на користь держави 753 (сімсот п"ятдесят три) грн. 60 коп. судового збору.

З повним тексом рішення сторони можуть ознайомитись 17 квітня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя Фейір О. О.