Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2015 Справа №607/5574/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 пред'явив до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 20123,20 гривень. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачу 20000 гривень на строк до 14 січня 2015 року. Однак у зазначений строк відповідач позичених коштів не повернув. З цих підстав позивач просить стягнути з нього борг за договором позики у розмірі 20000 гривень, 3% річних у розмірі 123,20 гривень за неналежне виконання договору позики та понесені ним судові витрати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити, розглянувши справу в його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у судовому засіданні не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Сторони уклали договір, за умовами якого позивач передав відповідачу 20000 гривень з терміном повернення до 14 січня 2015 року, що підтверджується письмовою розпискою з власноручним підписом відповідача ОСОБА_2

Таким чином відповідно до ст. 1046 ЦК України сторони уклали договір позики.

До 14 січня 2015 року ОСОБА_2 боргу не повернув. Вимоги ОСОБА_1 про повернення коштів ігнорує.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений у зобов'язанні строк.

Однак усупереч указаним вимогам закону відповідач ОСОБА_2 як позичальник свого обов'язку повернути позивачу ОСОБА_1 як позикодавцеві позичені кошти в розмірі 20000 гривень на підставі договору позики в обумовлений у ньому строк не виконав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

За змістом цієї норми закону нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За вказаних обставин, беручи до уваги, що відповідачем сума боргу за договором позики не сплачена, позивач набув права на отримання від відповідача 3% річних, починаючи з 14 січня 2015 року.

Як слідує з наведеного в позовній заяві розрахунку, за період з 14 січня 2015 року по 01 квітня 2015 року, 3% річних від простроченої суми за вказаним договором становить 123,20 гривень.

При цьому, враховуючи, що розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що обчислена позивачем сума, яку він просить стягнути з відповідача, не перевищує суми, яка обчислена шляхом застосування зазначеної методики.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення вимог позивача шляхом стягнення в його користь із відповідача 20123,20 гривень заборгованості за договором позики укладеного між ними.

Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 243,60 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 233, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області) у користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1, реєстраційний обліковий номер картки платника податків - НОМЕР_1) 20123,20 гривень заборгованості за договором позики та 243,60 гривень понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за умови подачі відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя