АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Шиманського В.Й., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє Шуліка АлінаВолодимирівна,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк», Банк») звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання у договірних відносинах, просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 570,80 грн.

Відповідач, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, просив у задоволені позову відмовити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «КБ «ПриватБанк» через свого представника Шуліку А.В. подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та без належної оцінки доказів у справі.

Порушення норм матеріального права полягає в тому, що суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 257, 261 ЦК України, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку зі спливом строку позовної давності, оскільки боржник вчинив переривання строку позовної давності шляхом внесення коштів на рахунок.

Посилаючись на те, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Представник Банку - Олейнік Н.О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав викладених в ній.

Відповідач в суді апеляційної інстанції просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.03.2007 між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», яке змінило свою назву на ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір, шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, за яким Банк надав клієнту кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того, у відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Відповідно д п. 8.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому із грошових зобов'язань передбачених договором більше чим на 120 днів, клієнт зобов'язаний виплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у передбачені строки зобов'язання за вказаним договором належним чином не виковав, а тому у останнього перед позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 30.06.2014 року існує заборгованість за кредитним договором від 05.03.2007 року, яка становить 7470,80 грн., в тому числі: за кредитом - 2874,47,00 грн., за процентами - 3359,63 грн., з пені та комісії - 500,00 грн., штраф - 500,00 грн. та 336, 71 грн. (процентна складова).

Рішення суду в частині встановлених обставин щодо розміру існуючої заборгованості за кредитним договором відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряється.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст. 256, 257, ч. 4 ст. 267 ЦК України та дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом за захистом порушеного цивільного права з пропуском загального строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктами 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджується; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно заяви відповідача про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки.

Відповідно до пункту 5.4 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Термін дії картки до березня 2009 року.

Відповідно до п. 3.1.3 після закінчення строку дії відповідна картки продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

З матеріалів справи вбачається що відповідач користувався кредитною карткою з березня 2007 року по грудень 2011 року.

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, та підтверджується доказами наявними в матеріалах справи, відповідачу було перевидано кредитну картку, якою він користувався по грудень 2011 року.

В судовому засіданні ОСОБА_2 визнав, що за картковим рахунком перевидавалася кредитна картка строком дії до березня 2011 року.

Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи та не звернув уваги на те, що відповідачем вчинялися дії, що свідчать про визнання ним свого боргу та іншого обов'язку.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що після закінчення строку дії картки ним вчинялися дії на погашення заборгованості, а саме 22.07.2011 року він сплатив на картку 300 грн. Внесення коштів на картку в листопаді 2011 року в розмірі 200 грн. та в грудня 2011 року 470 грн. не визнав.

Доводи відповідача, що відповідачем після зазначеної дати не вносились кошти на погашення заборгованості колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що поповнення карткового рахунку в листопаді та в грудні 2011 року відбувалося з використанням кредитної картки через термінал самообслуговування.

Згідно п. 6.1 клієнт зобов'язаний не передавати картку, ПІНи третім особам, не використовувати картку чи нанесені на неї данні в цілях не передбачених цим Договором чи цілях що суперечать чинному законодавству.

Отже, ОСОБА_2 вчинялися дії, що свідчить про визнання ним свого боргу. Вказані дії мали наслідком переривання строку позовної давності, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з'ясування обставини, що мають значення для справи.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку статті 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014 року - скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 570 (сім тисяч п'ятсот сімдесят) грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

№ 760/21021/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5376/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.