Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/142/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження №22ц/778/4426/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2015 року про виправлення описок та помилок в ухвалі від 07 квітня 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4, треті особи: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про встановлення певних фактів, зобовязання вчинити певні дії, визначення місця проживання дітей, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, судді судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області Осіян О.М., судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області, судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В., голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5, Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, Вільногірського районного суду Дніпропетровської області; відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4, треті особи- Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про встановлення певних фактів, зобовязання вчинити певні дії, визначення місця проживання дітей, стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Оскільки в якості відповідачів, окім ОСОБА_3, були зазначені судді та суди м. Дніпропетровська та Дніпропетровської області, ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2014 року відповідно до ч.1 ст. 108 ЦПК України підсудність позову була визначена до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року, у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 в частині визнання порушень суддів та судів, встановлення певних фактів відмовлено з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України.

Ухвала судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2015 року про повернення на підставі п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України позовної заяви ОСОБА_2 в частині вимог до ОСОБА_3, відповідач за первинним позовом ОСОБА_3- ОСОБА_4, треті особи- Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про встановлення певних фактів, зобовязання вчинити певні дії, визначення місця проживання дітей, стягнення моральної та матеріальної шкоди ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року була скасована, питання передано на новий розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

При новому розгляді ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року України позовна заява ОСОБА_2, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, з вимогами до ОСОБА_3, відповідач за первинним позовом ОСОБА_3- ОСОБА_4, треті особи- Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про встановлення певних фактів, зобовязання вчинити певні дії, визначення місця проживання дітей, стягнення моральної та матеріальної шкоди повернута заявнику для звернення до належного суду, з підстав непідсудності її Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

26 травня 2015 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про виправлення описки та помилки у вказаній ухвалі, в якій просив зазначити, що до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя особисто він не звертався, а його позов надійшов з ВССУ за зміною підсудності в порядку ст. 108 ЦПК України, за якою ухвалою від 12.12.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судді Демносова М.В. була визначена підсудність за його позовом до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, а також виправити помилку в частині того, що в даній справі відсутня позовна заява до ОСОБА_3, відповідач за первинним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про виправлення описок та помилок в ухвалі від 07 квітня 2015 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно ч.1 ст. 219 ЦПК України суд може за власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до розяснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої судами суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає.

За змістом ст. 219 ЦПК України, описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер, до яких належать написання прізвищ та імен, найменування спірного майна, зазначення дат і строків.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд виходив з того, що за змістом заявлені в ній вимоги щодо внесення доповнень до тексту ухвали не відносяться до виправлення описок у розумінні ст. 219 ЦПК України.

Висновок суду є правомірним, погоджується з матеріалами справи та вимогами норм процесуального права.

Процесуальних порушень, які б призвели до неправильного вирішення питання щодо виправлення описок, судом допущено не було і правових підстав для скасування постановленої судом ухвали немає.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права при постановленні зазначеної ухвали є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: