АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1903/1839/2012Головуючий у 1-й інстанції Кузевич Й.Я.
Провадження № 22-ц/789/448/15 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Демкович Ю. Й., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 вересня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Бучацької міської ради Тернопільської області про визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Бучацького районного суду з позовом до Бучацької міської ради Тернопільської області про визнання права власності на металевий гараж, розташований у АДРЕСА_1, на який правовстановлюючі документи втрачено.

Рішенням Бучацького районного суду від 05.09.2012р. позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ним право власності на металевий гараж вартістю 4100 грн., який розташований в АДРЕСА_1.

З апеляційною скаргою на вказане рішення звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, які не брали участь у розгляді даної справи, проте вважають, що рішення від 05.09.2012р. слід скасувати з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянти зазначають, що спірний металевий гараж є самочинним будівництвом ОСОБА_3, без виділення йому земельної ділянки, без відповідної будівельної документації, гараж не прийнятий до експлуатації, а тому відсутні підставі для визнання права власності на нього за ОСОБА_3

У свою чергу ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін. Зазначає, що позов не стосується самочинного будівництва, а пов'язаний з втратою правовстановлюючих документів, а тому не потребує звернення до інших державних органів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 користується спірним металевим гаражем, який дістався йому від батька, з 1975р.

Згідно довідки від Бучацької МДПІ №22 від 22.02.2012р. ОСОБА_3 з 2007р. по 2012р. сплачував земельний податок за земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1.

Правовстановлюючі документи на гараж відсутні, Бучацька міська рада позов визнала.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 володіє, користується та утримує спірний металевий гараж з 1975р., з показів свідків спірних питань щодо нього ніколи не виникало, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Посилання апелянтів на ст. 376 ЦК України стосовно самочинного будівництва, колегією суддів апеляційного суду оцінюється критично, так як дані норми стосуються нерухомого майна.

Відповідно до положень ч.1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2002 р. № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст.392 ЦК України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Стаття 392 ЦК України не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

Спірний металевий гараж не є капітальною спорудою, зокрема у нього відсутній фундамент, а тому він не є нерухомим майном.

Оскільки даний гараж не є об'єктом нерухомості, тому для його встановлення не обов'язкове виділення у власність земельної ділянки.

У судовому засіданні апелянти визнали, що спірний гараж на сьогоднішній день на прибудинковій земельній ділянці не знаходиться. Представник позивача підтвердив, що цей гараж вже подарований іншій особі і з прибудинкової території його забрано.

Апелянти в судовому засіданні вказали, що вони не претендують на гараж. На час винесення судом рішення апелянти не звертались в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією шляхом знесення спірного гаража.

Згідно ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на момент ухвалення рішення) розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Бучацька міська рада позов визнала. Тому при вищенаведених підставах, визнання права власності на гараж за оскаржуваним рішенням суду, не порушує прав та законних інтересів апелянтів, оскільки не визначає і не порушує порядку користування земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.О. Козак