Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/2068/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
Провадження № 22-ц/778/4625/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Савченко О.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит»

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 листопада 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір-заява банківського вкладу (депозиту) №313731/44342/3-14 «Нові гроші» на суму 150 000 грн. на строк з 27 листопада 2014 року по 27 лютого 2015 року зі сплатою процентів.

27 лютого 2015 року звернулась до банку із письмовою заявою про повернення вкладу через касу банку.

Банк відповіді не надав, кошти не повернув. Вважає ухилення відповідача від повернення вкладу незаконним та безпідставним.

На підставі зазначеного просила стягнути з відповідача на її користь суму вкладу в національній валюті в розмірі 150 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 суму вкладу в національній валюті в розмірі 150 000 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» зазначає про невідповідність рішення суду постанові Національного Банку України №758 від 03 грудня 2014 року, постанові Національного Банку України №160 від 03 березня 2015 року, посилається на безпідставне задоволення позову, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Банк отримав повістку 10.07.2015 р., причини неявки не повідомив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України

Ухвалюючи рішення, суд обґрунтовано виходив з того, що банк не виконав свої зобов'язання по договору банківського вкладу, не повернув ОСОБА_4 кошти, вкладені нею на вкладний рахунок банку, а тому позовні вимоги є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Висновки суду є правильними, узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України до зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Судом правильно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за договором банківського вкладу «Нові гроші», на підставі яких 27 листопада 2014 р. ОСОБА_4 передала відповідачу 150000 грн. на 3 місяці по 27 лютого 2015 року з нарахуванням процентів на вклад (а.с.8,11). Дані обставини та умови договору сторонами не оспорюються.

Пунктом 6 договору передбачено, що після закінчення строку банківського вкладу, вклад повертається вкладникові в порядку та на умовах, визначених положеннями п.5.2 Основних умов.

Згідно з п.5.2 Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, умовами якої передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового банківського рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою. У разі ж, коли вкладник не надав Банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного договором-заявою, строк розміщення строкового вкладу вважається продовженим з наступного дня після закінчення строку, визначеного договором-заявою, на строк, що дорівнює початковому строку розміщення строкового вкладу.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулася до відповідача з письмовими заявами, і просила банк після закінчення дій її договору повернути вклад (а.с. 5,6,75).

Відповідно до змісту статей 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки тощо).

Оскільки встановлено, що зі спливом встановленого договором строку на вимоги позивача банк кошти не повернув, чим порушив свої грошові зобов'язання, суд обґрунтовано задовольнив позов позивача і стягнув суму вкладу 150000 грн. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах позовних вимог заявлених позивачем. Заперечень щодо розміру стягнутої суми апеляційна скарга не містить.

Посилання банку в апеляційній скарзі на постанову Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 03 березня 2015 року № 160 та постанову Правління Національного банку України «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» від 01 грудня 2014 року №758 є неприйнятними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Отже, постанови Національного банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю і нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

Між тим, права та обов'язки у правовідносинах між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 визначаються нормами цивільного законодавства та умовами договору про банківський вклад і зобов'язання банку полягає у виплаті вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Таким чином, постанови Національного банку не можуть встановлювати нові права або обов'язки для сторін договору, не можуть звільняти від цивільного обов'язку або його виконання.

Отже, відмова банку у поверненні ОСОБА_4 банківського вкладу суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, ст. 1058 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, а також ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» відхилити

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 квітня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: