АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про застосування наслідків недійсності правочину щодо односторонньої зміни процентної ставки кредитного договору,

встановила:

у серпні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину щодо одностороннього підвищення відповідачем процентної ставки за кредитним договором та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок процентів за кредитним договором.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 27 листопада 2006р. уклав з АКБСР «Укрсоцбанк» договір кредиту № 10-29/2739 на отримання кредиту у сумі 104 000доларів США строком до 26 листопада 2021р. зі сплатою 11,75% річних за користування кредитом. Також сторонами був погоджений розмір щомісячного платежу у сумі 578доларів США. Наприкінці 2008р. - початку 2009р. він помітив зростання сум до сплати, а 12 березня 2009р. йому було повідомлено, що з 2008р. відповідачем в односторонньому порядку була змінена процентна ставка.

Позивач вважав, що відповідачем неправомірно була підвищена в односторонньому порядку процентна ставка, оскільки відповідно до умов договору кредиту він не отримував від банку відповідного повідомлення та не укладав додаткову угоду, як це передбачено умовами договору. Також позивач стверджував, що не сплачував щомісячні платежі з урахуванням зміненої процентної ставки, а вносив збільшений розмір платежів з метою дострокового погашення кредиту.

Рішенням суду від 30 жовтня 2014р. позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» провести перерахунок коштів, сплачених ОСОБА_1 за договором кредиту від 27 листопада 2006р., зарахувавши отриману банком різницю по процентам від одностороннього збільшення процентної ставки, в рахунок сплати основної суми кредиту.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, що судом

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/3563/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
неправильно застосовані норми матеріального права.

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної

- 2 -

скарги (с.с.100), свого представника у судове засідання не направив, клопотання про перенесення судового розгляду не подав, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника апелянта.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представни-ка, які просили залишити рішення суду без мін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 27 листопада 2006р. між АКБСР «Укрсоцбанк» та позивачем укладений договір кредиту № 10-29/2739, відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 104 000доларів США строком до 26 листопада 2021р. зі сплатою 11,75% річних за користування кредитом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк у порушення умов договору кредиту у односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитними коштами не повідомивши про це позичальника, чим порушив права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом пункту 2.6. договору кредиту у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням правління, комітету з питань управління активами та пасивами, кредитно-інвестиційного комітету, тарифного комітету кредитора, кредитор має право ініціювати зміну розміру процентів та комісії, визначеного в п.1.1. та п.3.3.6. цього договору. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше, ніж за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі якщо позичальник погодиться із зміненим розміром процентної ставки, він зобов'язаний протягом десяти робочих днів підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору та повернути її кредитору. У разі якщо позичальник не погодиться із запропонованими кредитором розмірами процентів, він зобов'язаний протягом десяти робочих днів повернути кредитору існуючу заборгованість з кредиту, сплатити нараховані проценти, пеню та можливі штрафні санкції в повному обсязі.

Пунктом 7.2. договору сторони визначили, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом або врученні особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача.

Відповідачем суду не було надано доказів прийняття рішення компетентними органами банку про зміну процентних ставок за кредитним договором, укладеним з позивачем, та направлення позивачу у визначеному договором порядку повідомлення про намір змінити процентну ставку.

Доводи апелянта про обізнаність позивача про підвищення процентної ставки за користування кредитом, що підтверджується листом банку від 19 червня 2009р., колегія суддів вважає недостатніми для того, щоб вважати, що боржник належним чином повідомлений про зміну умов кредитного договору, оскільки вказаний лист є відповіддю на звернення позивача, а не повідомленням банком про намір змінити розмір процентної ставки.

Також колегія суддів бере до уваги й те, що позивач заперечує факт отримання повідомлення, а апелянтом не надано документів про прийняття листа-повідомлення

- 3 -

поштовим відділенням отримувача, на що є посилання у вищезазначеному листі банку.

Отже, у зазначений строк позивач не підписував додаткову угоду до кредитного договору стосовно збільшення процентної ставки, оскільки не був повідомлений про пропозицію кредитора.

З наданих суду першої інстанції квитанцій вбачається, що позивач здійснював поточні платежі згідно із передбаченим договором кредиту графіком за ставкою 11,75%, вносячи до каси банку більші за розміром суми для дострокового погашення кредитної заборгованості. Копії квитанцій підтверджують той факт, що позичальник не міг знати про зміну процентної ставки, оскільки в них не зазначається відсоткова ставка (а. с. 32-41).

Крім того, листування позичальника з банком свідчить про те, що позичальник повідомлень від банку про збільшення процентної ставки за новою відсотковою ставкою не отримував, тому положення ч. 2 ст. 642 ЦК України не підлягає застосуванню.

Надана апелянтом довідка про перерахування щомісячних платежів у погашення заборгованості є доказом того, що саме відповідач самовільно вирішив зараховувати платежі, які вносив позивач, як погашення відсотків за кредитом за новою ставкою. При цьому відповідачем не було надано доказів у підтвердження того, що сам позивач визначив свої платежі, як погашення відсотків за кредитом за новою ставкою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач підвищив процентну ставку за користування кредитом без дотримання умов договору, який був укладений з позивачем, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про доведеність позовних вимог в частині зобов'язання банку здійснити перерахунок процентів за кредитним договором.

Також колегією суддів береться до уваги, що відповідачем суду першої інстанції не подалася заява про застосування позовної давності.

Безпідставним вважає колегія суддів посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, так як даний позов виник із діяльності філії банку, адреса якої зазначена у договорі кредиту, наявні у матеріалах справи розписки підтверджують, що працівниками філії банку отримувалися судові виклики, тому неналежне виконання працівниками філії банку своїх функціональних обов'язків про повідомлення банку про наявність судового спору та не направлення суду документів про припинення діяльності Київської міської філії не свідчить про недотримання судом першої інстанції процесуальних норм.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2014р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: