АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9399/15 Справа № 200/2437/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Петешенковій М.Ю., при секретареві Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» з позовом про стягнення 100 000грн. на повернення депозитного вкладу та 40 000грн. на відшкодування моральної шкоди на підставі ст.1167 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що банк на її звернення 08.01.2014р. про дострокове розірвання депозитного договору та повернення вкладу його не повернув без зазначення причин, чим завдав їй моральної шкоди. Пізніше від вимоги про стягнення суми депозиту ОСОБА_2 відмовилась з посиланням на те, що 10.08.2015р. банк повернув її добровільно у повному обсязі. При цьому наполягала на задоволенні її позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди та поверненні витрат на правову допомогу.

Ухвалою Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровськ від 19.08.2015р. прийнято відмову від позову та закрито провадження по справі в частині вимог ОСОБА_2 про стягнення суми вкладу. Рішенням Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровськ від 19.08.2015р. у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про відшкодування моральної шкоди та повернення витрат на правову допомогу відмовлено. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на необґрунтованість відмови у задоволенні її позову про відшкодування моральної шкоди та повернення витрат на правову допомогу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

03.01.2014р. між ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу №267951, за умовами якого банк прийняв від останньої 6000грн. з поверненням його 08.04.2015р. За п.5.1. договору сторін у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (а.с.3-5). 24.01.2014р. сторонами укладено додатковий договір №1, за умовами якого ОСОБА_2 поповнила вклад на 40 000грн. (а.с.6,7).

08.01.2015р. ОСОБА_2 звернулась до банку з заявою, якою просила достроково розірвати договір банківського вкладу та виплатити їй 100 000грн. вкладу через касу банку (а.с.8). Заявою представника ОСОБА_2 повідомлено суд про виплату останній банком 10.08.2015р. вкладу у повному обсязі (а.с.23).

Враховуючи встановлені обставини про фактичне повернення банківського вкладу та відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про відшкодування останньої.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди та необхідність застосування ст.ст.23,1167 ЦК України безпідставні. Відповідно до положень ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тобто, ст.ст.23,1167 ЦК України фактично регулюються питання відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправними діями (бездіяльністю) винної особи (у спорах, що виникли у деліктних правовідносинах). У звязку з цим до договірних правовідносин зазначені правові норми застосуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Договір банківського вкладу сторін та положення §3 гл.71 ЦК України, якими регулюються спірні правовідносини, не містять у якості відповідальності сторін такого її виду як моральне відшкодування. Крім того, за рішенням правління Національного банку України від 23.06.2015р. ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» віднесено до категорії неплатоспроможних. При цьому ще з лютого 2015 року банку надавалась можливість відновити платоспроможність, яку, незважаючи на всі його зусилля зі стабілізації, в умовах поточної фінансової кризи та відпливу коштів відновити не вдалось. Зазначені обставини виключають підстави для визнання вини банку у спричиненні шкоди позивачці простроченням дострокового повернення її вкладу. Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача судових витрат на правову допомогу не можуть бути прийняті до уваги. Дійсно, в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги, укладений 05.02.2015р. ОСОБА_2 з адвокатом ОСОБА_3 (а.с.9). Згідно довідки адвоката ОСОБА_3 20.02.2015р. ОСОБА_2 оплачено його послуги з надання правової допомоги по даній справі у сумі 5 000грн. (а.с.24). Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Згідно наявних у матеріалах справи довідок у судові засідання, призначені на 05.03.2015р., 14.04.2015р. сторони не зявились, у звязку з чим справа не розглядалась (а.с.15,17). 19.08.2015р. справа розглянута у відсутність сторін, зокрема, за заявою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про розгляд справи у їх з довірителькою відсутність (а.с.25,26). Зазначені обставини свідчать, що адвокат ОСОБА_3 участі у судовому засіданні фактично не приймав. Не містять матеріали справи і відомостей про вчинення адвокатом ОСОБА_3 окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та про ознайомлення його з матеріалами справи в суді. Надана ним ОСОБА_2 довідка про отримання грошової суми за надання правової допомоги не містить відомостей, за які конкретно види правової допомоги вказана сума отримана. Не містять матеріали справи і складеного разом зі ОСОБА_2 і акту щодо фактично виконаних адвокатом послуг та конкретної їх вартості. З врахуванням наведених вимог законодавства та за відсутності вказаних документів підстав для стягнення з відповідача витрат позивачки на правову допомогу дійсно не вбачалось.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_4 ОСОБА_5