Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Касьяна О.П.,

Остапчука Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» на рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що з 1981 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Наказом від 02 червня 2014 року № 76-К від її було звільнено з посади інженера-технолога 2 категорії цеху виробництва оцту приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» (далі - ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод») на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я. Вважала, що такі дії керівника товариства порушують її охоронюване законом право на працю, зокрема працівника-інваліда, виходячи з наступного. 29 травня 2014 року позивачу видана довідка МСЕК серія 10 ААВ № 703941 про встановлення третьої групи інвалідності (загальне захворювання) строком дії на один рік. Після пред'явлення вказаної довідки у відділ кадрів товариства керівником підприємства всупереч вимог трудового законодавства позивачу було запропоновано переведення у зв'язку з інвалідністю на іншу посаду з додатковим фізичним навантаження у виробничий цех, незважаючи на те, що в довідці МСЕК зазначено причина інвалідності загальне захворювання та на звороті вказано характер роботи - канцелярська праця, без зазначення жодних інших умов та характеру праці, та відсутні будь-які висновки про те, що вона не може виконувати покладені на неї трудові обов'язки за станом здоров'я. Роботодавцем не було вжито заходів щодо встановлення факту невідповідності її займаній посаді чи виконуваній роботі.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати недійсним та скасувати наказ від 02 червня 2014 року № 76-К про звільнення її з роботи з посаді інженера-технолога на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України; поновити її на посаді інженера-технолога в ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» з 02 червня 2014 року; стягнути з ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 червня 2014 року по день поновлення на роботі та 2 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано незаконним та скасовано наказ ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» від 02 червня 2014 року № 76-К про звільнення ОСОБА_3 з посади інженера-технолога 2 категорії цеху оцту з 02 червня 2014 року у зв'язку за станом здоров'я на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді інженера-технолога 2 категорії цеху оцту ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» з 02 червня 2014 року.

Стягнути з ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 червня 2014 року по 17 листопада 2014 року, включно в розмірі 26 868 грн 60 коп. без урахування податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь ОСОБА_3 500 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті в позові відмовити.

У касаційній скарзі ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» просить скасувати вказане рішення апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення інваліда на іншу роботу без його згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком МСЕК стан здоров'я перешкоджає виконанню професійних обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці праці інших осіб, або продовженню трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує здоров'ю інваліда. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що стан здоров'я ОСОБА_3 впливає на її продуктивність праці, та те, що остання не може належно виконувати покладені на неї трудові обов'язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм КЗпП України та Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», тому позивач підлягає поновленню на роботі.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук