Справа № 426/117/15-ц
УХВАЛА

24 лютого 2015 року Сватівський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Гашинського М.А., при секретарі Бєліковій-Грибінюк І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Сватове у залі суду заяву представника ПАТ "Брокбізнесбанк" за довіреністю ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Сватівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. 24 лютого 2015 року до суду надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, що належать відповідачам, які відкриті в усіх банківських установах та накладення арешту на все майно, у межах розміру суми позовних вимог.

Дослідивши заяву представника ПАТ "Брокбізнесбанк" про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне повернути її заявнику, оскільки заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Ч.2 ст.151 ЦПК України вказує, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) Причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов;

2) ОСОБА_1 забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) Інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд звертає увагу на п. 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, а саме позов забезпечується накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. З викладеного слідує, що законом закріплена необхідність зазначення у заяві про вжиття заходів забезпечення позову інформації про право власності щодо конкретного майна на яке представник позивача просить накласти арешт.

Крім того, представник позивача наводить у своїй заяві правову позицію Верховного Суду України, що викладена у постанові Пленуму від 22.12.2006 №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", але суд приймаючи відповідне рішення по справі в порядку цивільного судочинства керується нормою ст.2 ЦПК України, зі змісту якої слідує, що постанови Пленуму ВСУ носять роз'яснюючий, консультативний характер та не є джерелом права, не носять нормативного змісту. Отже суд в прийнятті рішень по справі є незалежним.

Таким чином у поданій до суду заяві представник позивача не виконав вимоги п.3 ч.2 ст. 151, п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, не вказав конкретно де знаходиться і кому належить на праві власності майно, на яке він просить накласти арешт, не вказує на яке саме майно накласти арешт та не вказана адреса по якій розташоване дане майно.

Відсутність зазначених відомостей позбавляє суд дійти висновку щодо необхідності постановлення ухвали про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151, 152, 153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву про вжиття заходів забезпечення позову повернути представнику позивача.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Сватівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її отримання.

СУДДЯ М.А. ГАШИНСЬКИЙ