Справа № 444/412/15-ц
Провадження № 2/444/306/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Мариняк Н.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року помер ОСОБА_7, який проживав з ними. Як вказують позивачі, при житті ОСОБА_7 уклав з відповідачем договір позики у формі розписок. Відповідно до розписки від 15 червня 2011 року ОСОБА_7 позичив ОСОБА_3 10000 (десять тисяч) доларів США, які ОСОБА_3 зобов'язався повернути до 01.07.2012 року. 06 березня 2012 року ОСОБА_3 вдруге позичив у ОСОБА_7 6000 (шість тисяч) доларів США, які зобов'язувався повернути протягом 6 місяців, тобто до 06 червня 2012 року, однак зобов'язання не виконав і не повернув жодної суми. Позивачі вказують, що батько неодноразово нагадував ОСОБА_3 про повернення боргу. Зазначають, що ОСОБА_3 було укладено договір позики у формі розписок, у відповідності до якого ОСОБА_7 передав ОСОБА_3 грошову позику в розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США із зазначенням строку повернення. Зазначають, що позика була надана для сімейних потреб, а вдруге, як пояснював ОСОБА_3, для придбання обладнання, оскільки він займався підприємництвом. Вказують, що укладення договору позики підтверджується розпискою. Про повернення грошей позивачі неодноразово нагадували боржнику. Вказують, що 02.11.2013 року ОСОБА_5 вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім цього, після смерті ОСОБА_7 відкрилася і спадщина за законом. Оскільки ОСОБА_3 укладено договір позики для сімейних потреб позивачі зазначають, що позов заявляють і до дружини відповідача, оскільки на її ім'я зареєстровано будинок, який зведений відповідачами в шлюбі. Тому позивачі просили стягнути в їхню користь з відповідачів борг у сумі 408929,07 грн. та судовий збір.

В подальшому позивачі уточнили позовні вимоги та просили суд стягнути в їхню користь з відповідачів суму боргу 16000 доларів США, що по курсу на день подачі позову становить 408929 (чотириста вісім тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 07 коп., а також судовий збір.

Відповідач ОСОБА_6 подала заперечення проти позову, в якому просила в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що позов заявлено до ОСОБА_6, а відповідно до паспорта громадянина України її ім'я ОСОБА_6. У позовній заяві позивачі стверджують про те, що відповідач ОСОБА_3 уклав договір позики у формі розписки з ОСОБА_7, для сімейних потреб, однак зі змісту цих розписок не видно, що вони підтверджують отримання та використання позичених грошових коштів, її бувшим чоловіком, для сімейних потреб, а позивачі, не надають про це доказів. Про видачу таких розписок, її бувшим чоловіком, ОСОБА_3, їй нічого не було відомо, та видавалися вони без її згоди. Вказує, що зміст розписки від 15 червня 2011 року стверджує, що ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_7 10000 доларів США, однак не визначає про те, що ці кошти позичені для сімейних потреб та не надано будь-яких інших доказів, про те, що ці кошти використовувалися чи будуть використані для сімейних потреб. Зазначає, що доказів, про те, що її бувший чоловік ОСОБА_3, отримав кошти для сімейних потреб, позивачами не надано, про таку розписку їй нічого не відомо, кошти (майно) отримані за цією розпискою в інтересах сім'ї не використовувалися, а тому не можуть бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що встановлено положеннями ч.3 ст.61 СК України і тому відсутні правові підстави притягнення її до відповідальності. Зазначає, що розписка ОСОБА_3, від 15 червня 2011 року, посвідчена ним, як суб'єктом підприємницької діяльності, що підтверджується відбитком печатки на тексті розписки. Тому робить висновок, що ОСОБА_3 позичив грошові кошти, як суб'єкт підприємницької діяльності. Вказує, що розписка від 06 березня 2012 року видана її бувшим чоловіком ОСОБА_3, про отримання ним шести тисяч доларів, якої саме країни не зазначено, уже тоді коли шлюбні відносини між ними було припинено, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 01 березня 2012 року серія НОМЕР_4, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції, а тому відсутні правові підстави притягнення її до відповідальності за дії її бувшого чоловіка ОСОБА_3. Вважає, що сума боргу відповідно до розписки від 15 червня 2011 року повинна визначатися станом на 01.07.2012 року, а відповідно до розписки від 06 березня 2012 року сума боргу повинна визначатися станом на 06.09.2012 року (за курсом Національного Банку України, однак у розписці не визначена іноземна валюта отримана у борг).

Відповідач ОСОБА_6 в подальшому подала заперечення на позовну заяву, подану в порядку ст. 31 ЦПК України від 16.03.2015 року, в якому просила в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що позовна заява від 16.03.2015 року так само як і первісна, подана з порушенням п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України, не зазначено ціну позову, невідомо, яким чином визначали суму судового збору, оскільки розписка від 06.03.2012 року не визначає долари якої країни отримані у борг відповідачем.

Відповідач ОСОБА_3 подав заперечення на позовну заяву, подану в порядку ст. 31 ЦПК України від 16.03.2015 року, в якому просив в задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що позовна заява від 16.03.2015 року так само як і первісна, подана з порушенням п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України, не зазначено ціну позову, невідомо, яким чином визначали суму судового збору, оскільки розписка від 06.03.2012 року не визначає долари якої країни отримані у борг відповідачем.

Також відповідач ОСОБА_3 подав письмові пояснення на позовну заяву, в яких вказав, що у розписці від 06 березня 2012 року не зазначено, про те, долари якої країни (США, Канади, Австралії чи будь - якої іншої країни), отримані ним у борг, а у зв'язку із цим неправильно визначена загальна сума боргу. Також вказує, що жодних сімейних стосунків зі співвідповідачкою ОСОБА_6 він не підтримує. Шлюб між ними припинено, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке знаходиться у матеріалах справи.

Позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні 08.04.2015 року позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав, просив задовольнити позов повністю.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримала, просила задовольнити позов повністю.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримала, просила задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову та пояснив, що з ОСОБА_7 він перебував в хороших стосунках. Підтвердив, що отримав він ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, однак вказані грошові кошти були повернуті ОСОБА_7 Також підтвердив, що в подальшому отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у доларах США та у гривнях, які частково повернув, в тому числі безпосередньо позивачці ОСОБА_1 у розмірі 600 доларів США, а син з дружиною ОСОБА_7 приходили до нього за відсотками. Окрім цього, підтвердив, що наявні у матеріалах справи розписки, написані ним особисто.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні 08.04.2015 року позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову та пояснила, що їй не було відомо про отримання грошових коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_7. Підтвердила, що позивачі приходили до неї додому щодо земельної ділянки.

Представник відповідача у судовому засіданні з підстав викладених у запереченнях та поясненні відповідачів просив у задоволенні позову відмовити. Наголосив, що ОСОБА_7 не позичив би вдруге грошові кошти в тому разі, якби не була б повернута попередня заборгованість.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 29.08.1968 уклали шлюб.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 вбачається, що батьком ОСОБА_5 є ОСОБА_7, матір'ю - ОСОБА_1.

З копії заповіту від 04.02.2010 року вбачається, що ОСОБА_7 заповів квартири АДРЕСА_2 сину ОСОБА_5.

З розписки від 15.06.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 позичив гроші у ОСОБА_7 в сумі 10 000 американських доларів і зобов'язався їх повернути до 01.07.2012 року.

З розписки від 06.03.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 позичив гроші у ОСОБА_7 в сумі 6 000 доларів на закупку обладнання терміном на 6 місяців.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

З заяви про прийняття спадщини від 08.05.2013 року по спадковій справі № 48/2013 вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.11.2013 року вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 є його син ОСОБА_5

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_8 від 02.11.2013 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5.

З довідки від 12.02.2015 року № 129, виданої ПАТ "Державний ощадний банк України" вбачається, що з 14.00 год. 11.02.2015 року курс долара США відносно української гривні становив 25,558067 грн. за 1 долар США.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7223837 від 12.05.2005 року вбачається, що власником будинку за адресою АДРЕСА_3 є ОСОБА_6.

З акту Державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об'єктів садибної забудови до експлуатації від 15.04.2005 року вбачається, що індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 готовий до введення в експлуатацію.

З рішення виконавчого комітету Рава-Руської міської ради № 67 від 28.04.2005 року вбачається, що вирішено затвердити ОСОБА_6 акт Державної технічної комісії про готовність до експлуатації закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_3, та оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 на ім'я ОСОБА_6

З листа Відділу Держземагенства у Жовківському районі № 29-1310-0.2-381/2-15 від 10.02.2015 року вбачається, що на ім'я ОСОБА_3 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1200 га в м. Рава-Руська по вул. Львівській.

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано 01.03.2012 року.

До даних правовідносин слід застосовувати відповідні правила Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З заяви про прийняття спадщини від 08.05.2013 року по спадковій справі № 48/2013 вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.11.2013 року вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7 є його син ОСОБА_5

Таким чином встановлено, що позивачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7.

Згідно ст. 1216-1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки від 15.06.2011 року, наявної у матеріалах справи, та визнається ОСОБА_3.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 6 000 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки від 06.03.2012 року, наявної у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Доказів того, що ОСОБА_3 повернув ОСОБА_7 грошові кошти, отримані на підставі розписок, суду не надано. Твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що він повернув позичені кошти, спростовується оригіналами розписок, наявних у матеріалах справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Предметом договору позики у даній справі є іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) іноземна валюта - іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні визнав, що брав позику у ОСОБА_7 у доларах США.

Враховуючи вищенаведене заявлена позивачами позовна вимога про стягнення суми боргу в іноземній валюті є підставною. Сума боргу підлягає стягненню за правилом, установленим ч. 2 ст. 533 ЦК України, тобто на день ухвалення судового рішення.

За таких обставин позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 підлягають до задоволення.

Згідно з положеннями ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як вбачається з позовної заяви позивачі просять стягнути борг і з ОСОБА_3, оскільки на її ім'я зареєстровано будинок, яким зведений відповідачами в шлюбі, а договір позики укладався для сімейних потреб.

Однак, як вбачається з розписки від 15.06.2011 року у ній взагалі не зазначено для яких цілей взято позику.

З розписки від 06.03.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 позичив гроші у ОСОБА_7 в сумі 6000 доларів на закупку обладнання. Крім цього, у цей час шлюб між відповідачами уже було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4.

Будинок за адресою АДРЕСА_3, власником якого є ОСОБА_6, і який, як вказують позивачі, був зведений у шлюбі відповідачами, був готовий до експлуатації ще у квітні 2005 року, що підтверджується актом Державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об'єктів садибної забудови до експлуатації від 15.04.2005 року та рішенням виконавчого комітету Рава-Руської міської ради № 67 від 28.04.2005 року, тобто до часу написання обох розписок, і до укладення шлюбу між відповідачами, а отже не є таким, що був зведений під час шлюбу.

За таких обставин твердження позивача про те, що борг необхідно стягнути і з ОСОБА_3, оскільки на її ім'я зареєстровано будинок, яким зведений відповідачами в шлюбі, а договір позики укладався для сімейних потреб, не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення боргу з ОСОБА_3 слід відмовити.

Також, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача в користь позивачів слід стягнути 3654 грн. 00 коп. судового збору в рівних частинах.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209 ч. 3, 212-215, 224-229 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає та зареєстрований АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_3) в рівних частинах заборгованість в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США, що по курсу НБУ на день подачі позову становить 408 929 (чотириста вісім тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає та зареєстрований АДРЕСА_3, ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає АДРЕСА_4, ІПН НОМЕР_3) 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. сплаченого судового збору в рівних частинах.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Оприск З. Л.