Справа №484/395/15-ц 22.04.2015 22.04.2015 22.04.2015
Провадження №22-ц/784/1010/15
Провадження № 22ц/784/1010/15 Головуючий у 1-ї інстанції Паньков Д.А.
Категорія 54 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Богуславській О.М.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Фізичної особи-підприємця (ФОП) ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2

до ФОП ОСОБА_3,

третя особа - Первомайський міськрайонний центр зайнятості

(далі - Первомайський МРЦЗ)

про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

4 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що з 26 травня 2014 року працювала у відповідача в якості продавця магазину продовольчих товарів. З 26 грудня 2014 року роботодавець перестав її допускати на робоче місце та у січні 2015 року повідомив про наміри її звільнити за прогул без поважних причин. На підставі повідомлення Первомайського МРЦЗ їй стало відомо про те, що вона була звільнена з роботи з 22 грудня 2014 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Вважає звільнення незаконним, оскільки прогулів не здійснювала, так як відповідно до усно встановленого графіку з 20 по 26 грудня 2014 року знаходилася на вихідних. При звільненні їй не виплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку. Незаконним звільненням їй також заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 1 500 грн..

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 березня 2015 року до участі у справі в якості третій особи залучено Первомайський МРЦЗ.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2015 року позов задоволено частково, ухвалено про поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_3 з 22 грудня 2014 року. З ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 грудня 2014 року по 12 березня 2015 року в сумі 1 922 грн. 04 коп.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 про її поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що за направленням Первомайського МРЦЗ позивачка ОСОБА_2 з 26 травня 2014 року працевлаштована у ФОП ОСОБА_3, де працювала в якості продавця продовольчих товарів. Трудові відносини між сторонами оформлені без видачі наказів шляхом складення трудового договору, за яким час виконання працівником робіт установлюється протягом 4-х годин в день, але без їх визначення відповідно до чіткого графіку (конкретно: з якої по яку годину), з вихідними днями субота та неділя, та тривалістю робочого часу з розрахунку 40 годин на тиждень, що є більшим ніж по 4-ри години на протязі п'яті робочих днів.

З 20 по 21 грудня 2014 року у вечірній та нічний час в магазині ФОП ОСОБА_3 проведена інвентаризація за присутністю позивачки на роботі у торговому залі магазину, наслідком якої стало складання акту про наявність у неї нестачі на суму 4 500грн. 00коп..

З 22 по 25 грудня 2014 року (включно) ОСОБА_2 на роботу не виходила, а 26 грудня 2014 року не була допущена до виконання обов'язків продавця.

На її письмове звернення від 30 грудня 2014 року про причини її не допуску на робоче місце, яке отримано роботодавцем 6 січня 2015 року, позивачка відповіді не отримала. Навпаки, 15 січня 2015 року на її адресу ФОП ОСОБА_3 надіслано листа щодо звільнення її з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогули без поважних причин з 22 грудня 2014 року, оскільки вона не виходила на роботу з цього часу та по січень 2015 року.

Пояснень з приводу причин відсутності на робочому місце від ОСОБА_2 роботодавцем у відповідності до статті 148 КЗпП України не вимагалося, та нею не надавалося.

Трудової договір ФОП ОСОБА_3 надано у січні 2015 року до Первомайського МРЦЗ, де останнім за відсутністю наказу про звільнення ОСОБА_5, але за листом роботодавця, зроблена відмітка про звільнення працівника за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 22 грудня 2014 року.

Копії зазначених документів надано позивачці третьою особою на підставі її звернення 2 лютого 2015 року.

З наданих у судових засіданнях пояснень позивачки ОСОБА_5, підтверджених показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та ОСОБА_9, судом встановлено, що позивачка згідно усної домовленості з роботодавцем, працювала п'ять днів на тиждень з 8.00 години по 22.00 годину, після чого їй надавалося п'ять днів вихідних. Зазначені обставини також підтверджені тим, що акти прийому-передачі підзвітних продавцю товарно-матеріальних цінностей за кожен робочий день нею з відповідачем або іншою уповноваженою особою не складалося.

Окрім цього, ці обставини частково підтверджені свідком ОСОБА_10, допитаною у судовому засіданні, яка показала суду, що прийом-передачу товарно-матеріальних цінностей вони як продавці оформлювали по закінченню зміни, а працювали на протязі дня тривалістю більш чотирьох годин, та закривали магазин у 22.00 годину.

Тому, висновки суду щодо неможливості покладення в основу судового рішення щодо обставин встановлення графіку роботи та відпочинку позивачки, а також причин її відсутності на роботі 22 грудня 2014 року, які містяться у поясненнях відповідача та показаннях свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та в іншій частині свідчень ОСОБА_10, які є членами його родини або підпорядкованими по роботі, є вірними. А тому відсутні і підстави для прийняття до уваги змісту актів від 21-24 грудня 2014 року щодо причин відсутності на роботі позивачки, які складені зазначеними особами за участю постійного відвідування магазину в ці дні та часи їх складання іншою особою, яка також підписала усі ці акти.

З цих підстав, є обґрунтовані сумніви у достовірності змісту наданих відповідачем табелів обліку робочого часу та розрахункових відомостей по нарахуванню заробітної плати в частині тривалості робочого та вихідного часу позивачки, що складені роботодавцем тільки для одного працівника - ОСОБА_2, при наявності інших працівників, які проводили інвентаризацію та складали акти. А також за відсутністю в розрахункових відомостях підпису ОСОБА_2 щодо отримання нарахованої заробітної плати.

Також надані до суду апеляційної інстанції накази щодо прийняття та звільнення з роботи позивачки дають підстави для сумнівів у їх наявності на час її роботи, так як вони не були надані не до Первомайського МРЦЗ, не до суду першій інстанції при розгляді справи, але їх зміст додатково підтверджує наявність трудових відносин між сторонами.

Отже, колегія судів доходить до висновку, що аргументи місцевого суду щодо відсутності позивачки на робочому місці 22 грудня 2014 року, у день звільнення, з причин знаходження на вихідному, після відпрацьованого часу, та її наступному не допуску до роботи роботодавцем, є правильними.

Таким чином, суд першій інстанції повно і всебічно дослідивши обставини справи та встановивши, що позивачка була відсутня на робочому місці 22 грудня 2014 року з поважних причин та її звільнення здійснено адміністрацією без додержанням норм трудового законодавства, обґрунтовано задовольнив позов в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів враховує, що розмір середнього заробітку, розрахованого судом сторонами не оспорюється, та в іншій частині судове рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог ними не оскаржується.

Що стосується посилання апелянта на бажання позивачки звільнитися, після її поновлення на роботі, з інших підстав та не виконувати, покладені на неї обов'язки, то вказане не впливає на відповідність встановлених обставин справи та прийнятого на їх підставі обґрунтованого висновку суду щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_2, а також порушення відповідачем процедури, передбаченої пунктом 4 статті 40, та статтями 147, 148-149 КЗпП України.

При встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

Щодо іншого змісту апеляційної скарги відповідача ФОП ОСОБА_3, то вона не містить перелік обставин, які не були з'ясовані судом та вплинули на невірне вирішення ним справи, а її доводи не впливають на обґрунтовані висновки суду, так як є фактичною переоцінкою доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

За таких обставин рішення суду першій інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Відносно стягнення на користь позивачки витрат за пересилку заперечень на апеляційну скаргу, то такі витрати не підлягають компенсації. Відшкодування витрат на переїзд до іншого населеного пункту при апеляційному перегляді справи, хоча і передбачено статтею 85 ЦПК України, але не підлягає стягненню в даному конкретному випадку, так як і з наданої квитанції не вбачається її придбання на ім'я позивачки.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Судді