Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/2086/14-ц Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 20 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, ПАТ „Райффазен Банк Аваль" про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення майна з-під арешту

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 серпня 2014 року

встановила:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом та просив визнати дійсним з моменту його укладення з 31 травня 2012 року договір купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN 70X02A, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати за ним право власності на вказаний транспортний засіб та звільнити його з-під арешту, накладеного головним державним виконавцем Рудюком А.М. Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції. В обґрунтування вимог зазначав, що 31.05.2012 р. між ним та ОСОБА_2 досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу належного відповідачу автомобіля марки VOLKSWAGEN 70X02A, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. На виконання цього договору він передав ОСОБА_2 81 000 грн., еквівалентну 10 000 доларів США, а відповідач передав йому транспортний засіб, ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та довіреність на право керування, управління, розпорядження транспотрним засобом. На укладення договору купівлі-продажу вказаного транспортного засобу ОСОБА_3 не заперечувала. На неодноразові звернення до ОСОБА_2 з вимогою зняти транспортний засіб з реєстрації та оформити договір купівлі-продажу відповідач відмовлявся, посилаючись на відсутність часу. При примусовому виконанні виконавчого листа №2-23080/11, виданого 05.04.2012 р. Корольовським районним судом м. Житомира ПАТ „Райффазен Банк Аваль", головним державним виконавцем Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції Рудюком А.М. звернуто стягнення на вищезазначений транспортний засіб, чим порушені його права. Враховуючи наведене, просив позов задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 серпня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував положення ст.235 ЦК України та не зазначив у рішенні, який саме правочин суд вважає удаваним, не встановив який саме правочин насправді вчинено сторонами, не дав оцінку такому правочину на предмет його відповідності закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в зазначених межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст.215 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частини. В мотивувальній частині рішення зазначаються: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Так, відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд, в порушення вимог п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України, не навів у рішенні відповідних мотивів, не дав оцінки доказам, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, не визначив характер спірних правовідносин, а обмежився лише реченням „оцінюючи в сукупності всі вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю, оскільки відповідач ОСОБА_2 без будь-яких підстав уклав з позивачем удавану угоду". Яку саме угоду суд вважав удаваною зі змісту рішення незрозуміло.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_2 являється власником автомобіля марки VOLKSWAGEN 70X02A, синього кольору, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрованого в Житомирському ВРЕВ УДАІ УМВС України в Житомирській області (а.с.44)

У межах процедури примусового виконання виконавчого листа №2-23080/11, виданого 05.04.2012 р. Корольовським районним судом м.Житомира про зобов'язання ОСОБА_2 повернути на користь ПАТ „Райффазен Банк Аваль" заборгованість в сумі 672 890,48 грн, постановою головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції Рудюка А.В. від 05.03.2013 р. було оголошено розшук майна боржника - автомобіля марки VOLKSWAGEN 70X02A, синього кольору, 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.41).

22.05.2013 р. державним виконавцем органу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції при примусовому виконанні постанови Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції про проведення опису та арешту автомобіля №33841226 від 18.04.2013 р. на вказаний автомобіль було накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним, про що свідчить акт опису й арешту майна (а.с.42).

Довіреністю від 31.05.2012 р. ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1, ОСОБА_7 незалежно один від одного розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, позичку, страхувати) експлуатувати, вчиняти правочин щодо користування належним йому вищевказаним автомобілем (а.с.5).

У розписці від 19.04.2013 р. ОСОБА_2 зазначав, що бере в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 81 000 грн, що на момент їх передачі еквівалентно 10 000 доларам США. Борг зобов'язується повернути не пізніше 3 травня 2013 р. в розмірі не менше 10 000 доларів США по курсу НБУ на день повернення грошей. Гроші в розмірі 81 000 грн отримані ним після написання розписки і передачі її ОСОБА_1

Саме на наявність довіреності та розписки позивач посилався на підтвердження своїх вимог про укладення між ним та відповідачем ОСОБА_2 договору купівлі-продажу автомобіля.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 не заперечував, що договір купівлі-продажу автомобіля у письмовій формі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вчиняли.

Доводи апелянта про те, що на виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля він передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 81 000 грн, колегія суддів до уваги не бере, оскільки зі змісту розписки видно, що ці кошти він надав відповідачу в борг, який той зобов'язався повернути до 03.05.2013 р. Зміст розписки свідчить, що між сторонами укладено договір позики.

Вимог про визнання договору позики удаваним правочином на підставі ст.235 ЦК України ОСОБА_1 до суду не заявляв.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову немає.

За таких обставин, рішення суду відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 серпня 2014 року скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, ПАТ „Райффазен Банк Аваль" про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на автомобіль та звільнення майна з-під арешту.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: