Єдиний унікальний номер 235/1462/15-ц Номер провадження 22-ц/775/55/2015
Єдиний унікальний номер 235/1462/15-ц
Номер апеляційного провадження 22-ц/775/55/2015 Головуючий 1 інстанції Стоілова Т.В.
Категорія 27 Доповідач Кішкіна І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Новосядлої В.М., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Журавльові О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську Донецької області справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

В березні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 406697,59 грн., в якому зазначив, що 15 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DO1GGA, згідно якого відповідачка отримала кредит у сумі 72955 грн. на термін до 15 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, а у випадку порушення зобов'язань зі сплатою відсотків за користування кредитом у подвійному розмірі. Але відповідачкою зобов'язання за договором не виконувалися, у зв'язку з чим утворилася станом на 26 грудня 2014 року заборгова¬ність в сумі 406697,59 грн. Просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 406697,59 грн., понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 3654 грн.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд при ухваленні рішення не врахував, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок за договором кредиту, само по собі ухвалення рішення суду від 09 червня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, та не тягне за собою припинення договору з дня набрання законної сили рішення суду, оскільки відповідно до п.6.1. договору договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що за рішенням суду вже було звернуто стягнення на нерухоме майно за указаним договором і позивач отримав реальну можливість шляхом виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2009 року отримати відшкодування суми боргу за кредитним договором, а тому звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно зі стягненням заборгованості за кредитним договором є фактичним стягненням боргу в подвійному розмірі. Тобто позивач в порушення норм діючого законодавства, повторно просить стягнути з відповідачки заборгованість, яка повинна бути відшкодована шляхом реалізації предмету іпотеки, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є такими, що не відповідають вимогам законну.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 15 травня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DO1GGA.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачці кредит в сумі у сумі 72955 грн. на термін до 15 травня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, а у випадку порушення зобов'язань зі сплатою відсотків за користування кредитом у подвійному розмірі, а відповідачка зобов'язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання за кредитним договором (а.с.7-9).

15 травня 2008 року між позивачем та відповідачкою укладений договір поруки, відповідно до якого відповідачка зобов'язалася перед позивачем відповідати за невиконання зобов'язань за кредитним договором, предметом договору іпотеки є житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 53,6 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, що належить ОСОБА_2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.65-71).

Станом на 26.12.2014 року відповідачка має заборгованість в сумі 406697, 59 грн., яка складається з: 74017,36 грн. - заборгованість за кредитом, 93936,71 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитом, 17719,15 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 201419,72 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 19354,65 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк( термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, що залишилась за договором.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником. розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до п. 17 зазначеної постанови зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

З заочного рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2009 року за позовом ЗАТ Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що в рахунок погашення її заборгованості за кредитним договором №DО1GGА від 15 травня 200 року в сумі 77501,35 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 53,6 кв.м, житловою - 28,7 кв.м, за адресою АДРЕСА_1, що належав їй на підставі договору купівлі-продажу ВКВ № 611206, шляхом його продажу позивачем з укладанням від її імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням позивачеві всіх повноважень для здійснення продажу. Рішення набрало законної сили 22 червня 2009 року (а.с.30-31).

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2011 року, що набрало законної сили 12 липня 2011 року, задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про виселення (а.с.32).

З листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 08 липня 2015 року вбачається, що заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно відповідачки не виконано до теперішнього часу (а.с.61-62).

З листа відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції від 29 липня 2015 року вбачається, що виконавчий документ про звернення стягнення на предмет іпотеки житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 77501,35 грн. до відділу ДВС не надходив та на виконанні не перебуває. Виконавчий лист від 29 серпня 2012 року про виселення ОСОБА_2 з вказаного будинку перебуває на примусовому виконанні в відділі ДВС, виконавче провадження зупинено на підставі ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.82).

Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд з'ясував питання про виконання вищевказаних рішень, які на теперішній час не виконані, а отже з урахуванням цього зазначений позов на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору підлягає частковому задоволенню, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість за кредитом складає 74017,36 грн., а пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором складає 201419,72 грн. (а.с. 4-6).

Апеляційним судом встановлено, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання, а тому суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, розумності та справедливості, вважає можливим на підставі частини 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 74017,36 грн. зменшити розмір штрафної санкції, що підлягає стягненню з відповідачки, до розміру тіла кредиту, а саме до 74017,36 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки до висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України, апеляційний суд,

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DO1GGA від 15 травня 2008 року в сумі 279295 (двісті сімдесят дев'ять тисяч двісті дев'яносто п'ять) гривень 23 коп., яка складається з: 74017,36 грн. - заборгованість за кредитом, 93936,71 грн. - заборгованість з відсотків за користування кредитом, 17719,15 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 74017,36 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 19354,65 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді