Ухвала іменем україни
08 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.Л., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення заборгованості; за позовом Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року публічне акціонерне товариство «Терра Банк» (далі - ПАТ «Терра Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, в якому зазначало, що 12 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 416-Ф/05, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 350 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних з кінцевим терміном погашення 11 вересня 2015 року. Згідно з підписаним сторонами додатковим правочином до цього кредитного договору від 30 березня 2006 року ліміт кредитної лінії було збільшено до 500 тис. грн; додатковим правочином від 19 квітня 2007 року було зменшено розмір процентів за користування кредитом з 22 % до 16 % річних; додатковим правочином від 21 березня 2008 року ліміт кредитної лінії встановлено у сумі 1 750 000 грн.

Після підписання сторонами договору про внесення змін та доповнень № 5 до кредитного договору від 12 вересня 2005 року № 416-Ф/05 з метою отримання додаткового забезпечення за цим договором 30 вересня 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договори поруки, відповідно до яких відповідачі взяли на себе солідарну відповідальність за погашення заборгованості за кредитом з щомісячним додатковим нарахуванням процентів та комісії, передбачених умовами кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 01 липня 2012 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 2 615 639 грн 56 коп., яку ПАТ «Терра Банк» просило стягнути з відповідачів на свою користь, а також судові витрати.

У липні 2012 року ПАТ «Терра Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому зазначало, що 12 вересня 2005 року між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 416-Ф/05, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 350 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних з кінцевим терміном погашення до 11 вересня 2015 року. Згідно з підписаним сторонами додатковим правочином до цього кредитного договору від 30 березня 2006 року ліміт кредитної лінії було збільшено до 500 тис. грн; додатковим правочином від 19 квітня 2007 року було зменшено розмір процентів за користування кредитом з 22 % до 16 % річних; додатковим правочином від 21 березня 2008 року ліміт кредитної лінії встановлено 1 750 000 грн.

Після підписання сторонами договору про внесення змін та доповнень № 5 до кредитного договору від 12 вересня 2005 року № 416-Ф/05 з метою отримання додаткового забезпечення за цим договором 30 вересня 2010 року зі ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 416-Ф/05/ПЗ, відповідно до умов якого останній узяв на себе солідарну відповідальність за погашення заборгованості за кредитом з щомісячним додатковим нарахуванням процентів та комісії, передбачених умовами кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 01 липня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 2 615 639 грн 56 коп., яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь, а також судові витрати.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року, позов ПАТ «Терра Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Терра Банк» у рахунок повернення заборгованість за кредитним договором від 12 вересня 2005 року № 416-Ф/05 суму в розмірі 2 615 639 грн 56 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 1 674 295 грн 94 коп.; заборгованості за поточними процентами - 448 698 грн 41 коп.; заборгованість за простроченими процентами - 94 157 грн 80 коп.; заборгованість з комісії - 293 001 грн 72 коп.; пеня - 78 078 грн 65 коп.; санкції - 27 407 грн 05 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Терра Банк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2005 року № 416-Ф/05 суму в розмірі 2 615 639 грн 56 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 1 674 295 грн 94 коп.; заборгованість за поточними процентами - 448 698 грн 41 коп.; заборгованість за простроченими процентами - 94 157 грн 80 коп.; заборгованість з комісії - 293 001 грн 72 коп., пеня - 78 078 грн 65 коп.; санкції - 27 407 грн 05 коп.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ «Терра Банк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2005 року № 416-Ф/05 суму в розмірі 2 615 639 грн 56 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 1 674 295 грн 94 коп.; заборгованість за поточними процентами - 448 698 грн 41 коп.; заборгованість за простроченими процентами - 94 157 грн 80 коп.; заборгованість з комісії - 293 001 грн 72 коп.; пеня - 78 078 грн 65 коп.; санкції - 27 407 грн 05 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «Терра Банк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2005 року № 416-Ф/05 суму в розмірі 2 615 639 грн 56 коп., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 1 674 295 грн 94 коп.; заборгованість за поточними процентами - 448 698 грн 41 коп.; заборгованість за простроченими процентами - 94 157 грн 80 коп.; заборгованість з комісії - 293 001 грн 72 коп.; пеня - 78 078 грн 65 коп.; санкції - 27 407 грн 05 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що позивачем не порушено передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк звернення з позовом до поручителів.

Проте погодитися із такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають.

Судами встановлено, що 12 вересня 2005 року між ЗАТ «Український Банк Міжнародного Співробітництва «Інвест-Кривбас Банк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 416-Ф/05, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної револьверної лінії в сумі 350 000 грн на споживчі цілі строком на 120 місяців, з кінцевим терміном погашення до 11 вересня 2015 року, під 22% річних (а. с. 9, т.1).

30 березня 2006 року між вказаним банком та ОСОБА_7 було укладено додатковий правочин № 1 до кредитного договору від 12 вересня 2005 року, за умовами якого на клопотання позичальника був збільшений ліміт відкличної револьверної лінії на 150 000 грн та встановлений у загальній сумі 500 000 грн (а. с. 10, т. 1).

29 травня 2006 року між банком та ОСОБА_7 укладено додатковий правочин до кредитного договору від 12 вересня 2005 року, за умовами якого сторони домовились змінити п. 2.1.1 кредитного договору та відкрити для надання кредиту позичковий рахунок та рахунок за процентами (а. с. 13, т. 1).

Крім того, 19 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_7 укладено додатковий правочин № 2 до кредитного договору, за умовами якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної револьверної лінії в сумі 500 000 грн на споживчі цілі, строком на 120 місяців з кінцевим терміном погашення 11 вересня 2015 року під 16 % річних (а. с. 14, т.1).

12 липня 2007 року у між цими ж сторонами укладено додатковий правочин № 3 до кредитного договору, за умовами якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної револьверної лінії в сумі 1 300 000 грн на споживчі цілі строком на 120 місяців, з кінцевим терміном погашення до 11 вересня 2015 року, під 16 % річних (а. с. 16, т. 1).

21 березня 2008 року між цими ж сторонами укладено додатковий правочин № 4 до кредитного договору, за умовами якого банк надає позичальнику кредит шляхом відкриття відкличної револьверної лінії в сумі 1 750 000 грн на споживчі цілі строком на 120 місяців, з кінцевим терміном погашення до 11 вересня 2015 року, під 16 % річних (а. с. 17, т. 1).

30 вересня 2010 року між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір про внесення змін та доповнень № 5 до кредитного договору від 12 вересня 2005 року, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1 750 000 грн (станом на 30 вересня 2010 рік заборгованість за кредитом складала 1 674 295 грн 94 коп.) на споживчі цілі строком на 120 місяців, з кінцевим терміном погашення до 11 вересня 2015 року, під 16 % річних. Крім того, сторони погодили, що одним із видів забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором виступає фінансова порука фізичних осіб, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка має бути оформлена в договори про забезпечення.

30 вересня 2010 року між ПАТ «Терра Банк» як кредитором, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 як поручителями та ОСОБА_7 як позичальником було укладено договори поруки № 416-Ф/05/П4, № 416-Ф/05/П5, № 416-Ф/05/П1, № 416-Ф/05/П3, згідно з умовами яких поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за зобов'язаннями позичальника, що виникли із кредитному договору від 12 вересня 2005 року, а саме: здійснити погашення кредиту в розмірі 1 674 295 грн 94 коп. не пізніше 11 вересня 2015 року, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 16 % річних та інші нарахування, а також виконати всі умови, передбачені укладеним між сторонами договором.

Згідно з розрахунком заборгованості та копією виписки за рахунком ОСОБА_7 підтверджено, що у ОСОБА_7 перед банком виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 01 липня 2012 року складається із заборгованості за сумою кредиту -1 674 295 грн 94 коп., заборгованості за процентами, нарахованим за строкову заборгованість - 448 698 грн 41 коп., заборгованості за простроченим процентами - 94 157 грн 80 коп., заборгованості з комісії - 293 001 грн 72 коп., пені - 78 078 грн 65 коп. та штрафні санкції - 27 407 грн. 05 коп., а разом становить 2 615 639 грн. 56 коп (а. с. 27, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 2011 року ПАТ «Терра Банк» звернулося з вимогою до боржника ОСОБА_7 про дострокове повернення заборгованості за кредитом та попередив боржника про те, що у випадку несплати протягом 30 календарних днів з моменту одержання цього повідомлення повної суми заборгованості банк змушений буде звернутися до суду (а. с. 46).

30 липня 2011 року ОСОБА_7 було особисто вручено зазначену вище вимогу, про що свідчить його підпис у зворотному повідомленні (а. с. 47, т. 1).

Таким чином, банк відповідно до положень п. 2.3.5 кредитного договору змінив строк виконання основного зобов'язання та встановив, що кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом є 29 серпня 2011 року.

05 вересня 2011 року ПАТ «Терра Банк» звернулося з вимогою до поручителів, в тому числі до касатора ОСОБА_6, у в якій зазначило, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_7 після отримання повідомлення про дострокове погашення заборгованості кредитні кошти не повернув, банк просив достроково повернути заборгованість за кредитним договором протягом 5 робочих днів (а. с. 54, т. 1).

З позовом до поручителя суду ПАТ «Терра Банк» звернулося у липні 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя.

За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої ст. 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги.

Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених ст. 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання.

Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13).

Таким чином, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначене вище уваги не звернули, не перевірили чи не пропущено позивачем передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк звернення до поручителів, враховуючи, що з позовом до суду ПАТ «Терра Банк» звернулося 07 липня 2012 року, в той час як строк виконання основного зобов'язання відповідно до положень п. 2.3.5 кредитного договору було змінено та встановлено 29 серпня 2011 року.

Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлено, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська