Справа № 445/540/15 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/3662/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 6 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_4

Визначено місцем проживання малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання його батька, ОСОБА_4, який зареєстрований у квартирі №4 будинку №18 на вул. Личаківській м.Львова.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_2 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема посилається на те, що вона забезпечує кращі соціально побутові умови для проживання сина ніж батько дитини, у тому числі приділяє більше уваги вихованню і лікуванню сина. Висновок суду про фізичне насилля над дитиною не доведено належними і допустимими доказами. Позивач не забезпечує належне навчання дитини, так як відсутні докази відвідування сином школи за місцем проживання батька.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3 на підтримання скарги, ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5, а також представника Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_6, прокурора Матлаха Ю.В. на заперечення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 є батьком, а відповідач ОСОБА_2 матірю малолітнього ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 розірвано рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 14.02.2006 року.

Після розірвання шлюбу за взаємною згодою сторін місцем проживання дитини було визначено місце проживання матері, яка проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2 на АДРЕСА_1. Батько проживав у м. Львові на АДРЕСА_2.

Рішення суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є вірним, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на нормах права.

Частиною першою статті 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не йшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ним вирішується органом опіки та піклуавння або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ч. 2 ст. 141 СК України).

Вирішуючи питання по суті спору, суд першої інстанції ураховував, що батьки в стані забезпечити дитині належні соціально - побутові умови для її проживання, навчання, відпочинку, розвитку. Цей висновок випливає із наданих сторонами доказів, висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 05.03.2015 року і висновку Золочівської районної державної адміністрації Львівської області від 12.03.2014 року.

Отже, перешкод для проживання дитини з ким-небудь із батьків не встановлено.

Доводи апелянта про те, що мати в стані надати більше ніж батько уваги, матеріально забезпечити дитину, у тому числі і для лікування, спростовуються матеріалами справи. При тому, що обставини, на які посилається ОСОБА_2, не є основними для вирішення питання про місце проживання дитини.

Як зазначалося вище, визначальними для правильного вирішення спору є передбачені абзацом другим частини першої статті 141 СК України обставини, а саме: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Місцевий суд правильно встановив, що ОСОБА_4 відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обовязків, любить дитину, забезпечує її усім належним і, як головне, має взаємне розуміння і взаємну повагу із сином. Натомість, ОСОБА_2, окрім материнської любові і бажання «зробити» дитину найкращою не здатна застосувати для виховання сина аналогічних методів. Висновок суду про бажання матері «зробити» дитину, а не виховати її ґрунтується на аналізі застосованих нею методів, які випливають із грубої сили та тиску (як фізичного, так і морального), примушування до виконання обовязків дитини, застосування санкцій при їх невиконанні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про особисту прихильність дитини до батька.

Цей висновок був перевірений шляхом заслуховування думки дитини в судовому засіданні, який виявив бажання продовжувати проживати разом із батьком, навчатися у школі за цим місцем проживання, продовжувати тренування у спорті, тощо.

Ці пояснення дитини є вільними, не надуманими, не обумовлені дитячим навіюванням чи завчасно заготовленими на відповіді.

Про такі ж висновки пояснила в судовому засіданні представник Личаківської районної адміністрації начальник відділу у справах дітей ОСОБА_6 Разом із цим повідомила, що за час проживання дитини із батьком її психо емоційний стан поліпшився, дитина стала спокійнішою, з меншими невротичними проявами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що законних підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не має.

Посилання апелянта на відсутність доказів побиття нею дитини у даному конкретному випадку не має правового значення, так як суд не розглядав справу про вчинення нею конкретного діяння. У цій справі предметом розгляду було, серед іншого, зясування ставлення дитини до батьків і оцінку такого ставлення у всій сукупності доказів.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку доказам і зробив правильний висновок.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження. Залучення Золочівської районної адміністрації у якості третьої особи сприяло встановленню обставин справи, так як малолітня дитина до виникнення спору проживала з матірю у Золочівському районі Львівської області.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 6 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: