Номер провадження: 22-ц/785/5399/15
Головуючий у першій інстанції Семенов О. А.
Доповідач Фальчук В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Фальчука В.П.,

суддів Таварткіладзе О.М., Оверіної О.В.,

секретаря Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2015 року, в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області, Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та втрату права користування житлом, та за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

11.04.2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- усунути перешкоди у користуванні АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 із вказаного житлового приміщення, посилаючись на те, що вони проживають у ньому без належних правових підстав;

- визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування АДРЕСА_1, посилаючись на наступні обставини:

Квартиру АДРЕСА_1 позивач придбала за кредитні кошти, отримані від ТОВ «Український промисловий банк» (далі «Укрпромбанк»).

Рішенням Іллічівського міського суду від 16.04.2009 року з неї на користь ТОВ «Укрпромбанк» була стягнута заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 725066 грн. 68 коп.

Для запобігання витрачання надлишкових коштів на реалізацію з публічних торгів вказаної вище квартири, позивач погодилася на пропозицію ОСОБА_3, яка запропонувала сплатити замість неї заборгованість за кредитом, та після цього продати квартиру ОСОБА_3

Позивач погодилася на пропозицію ОСОБА_3

ОСОБА_3 уклала з ТОВ «Укрпромбанк» договір поруки та сплатила частину заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з домовленістю про подальший продаж квартири ОСОБА_3, чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та донька ОСОБА_3 - ОСОБА_2 були вселені зі згоди ОСОБА_4 у АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зі згоди ОСОБА_4 були зареєстровані за цим помешканням.

Оскільки ОСОБА_3 у подальшому свої зобов'язання перед ОСОБА_4 не виконала і заборгованість за кредитом у повному обсязі не сплатила, кредитор пред'явив знову вимоги до позивача про сплату заборгованості за кредитним договором.

На теперішній час позивач має намір продати квартиру, але не може цього зробити, оскільки в квартирі проживають відповідачі та є зареєстрованими ОСОБА_5 і ОСОБА_2, які не бажають добровільно знятися із реєстраційного обліку. Тому ОСОБА_4 вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Представник ПАТ «Дельта-Банк» (правонаступник ТОВ «Укрпромбанк»), представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 позовні вимоги ОСОБА_4 не визнали.

ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснивши суду, що він виписався із спірного помешкання у добровільному порядку, і на теперішній час там не зареєстрований і не проживає.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, про часта місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

11.02.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 1158768 грн. 69 коп., яка утворилася станом на 26.12.2013 року, посилаючись на те, що позичальник - ОСОБА_4 та поручителі ОСОБА_3 і ОСОБА_6 умови кредитних договорів не виконують, заборгованість за кредитним договором не сплачують. При цьому, товариство зазначило, що право вимоги за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_4 і ТОВ «Промінвестбанк» перейшло до позивача на підставі договору переуступки права вимоги, укладеного з кредитором відповідачів 30.06.2010 року.

10.09.2014 року ПАТ «Дельта Банк» уточнило позовні вимоги (т.с.2а.с231-232) та просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1868485 грн. 94 коп. та заборгованість за комісією у розмірі 41348 грн. 33 коп., яка утворилася станом на 26.08.2014 року.

Рішенням Іллічівського міського суду від 07.04.2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Усунуті перешкоди позивачу у користуванні АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 із цього помешкання. Суд визнав ОСОБА_2 такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», оскільки вони не доведені товариством у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4 скасувати, у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог скасувати, у зв'язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити у повному обсязі вказуючи, що товариство просить стягнути заборгованість за кредитним договором за період часу, коли право вимоги перейшло до нього. Як доказ такої заборгованості апелянтом були надані розрахунки заборгованості при уточненні позовних вимог. Суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини, а тому безпідставно відмовив у задоволенні позову товариству у повному обсязі.

За правилами ч.1ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, що оскаржене, доводи апеляційних скарг, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню, за наступних підстав:

Відповідно до вимог п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 та усуваючи їй перешкоди у користуванні АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 із цього помешкання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_3 відмовилася від виконання зобов'язань з погашення заборгованості за кредитним договором, вона разом із членами своєї сім'ї втратили право подальшого користування цією квартирою, та підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що вони не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4, так як судом неповно встановлені обставини, що мають значення для справи та порушені норми матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що вони не доведені товариством у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, так як вони відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч.3ст.10, ч.1ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 на праві власності належить АДРЕСА_1.

Відповідачі у справі - ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 вселилися зі згоди ОСОБА_4 у спірну квартиру, та зі згоди ОСОБА_4 проживають в ній. Крім того, зі згоди ОСОБА_4 у квартирі були зареєстровані чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_2, що підтверджується інформацією з міграційної служби Іллічівського МВ ГУ МВС України в Одеській області.

Отже, між сторонами у справі виникли правовідносини щодо найму житлового приміщення, які врегульовані ст.ст.150,158 ЖК України.

Так, відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів своїх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1ст.158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму житлового приміщення.

Договір найму житлового приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом - ч.1ст.818 ЦК України.

Таким чином, відповідачі у справі, є наймачами житлового приміщення - АДРЕСА_1, і можуть бути виселені з нього лише з підстав, визначених ст.168 або ст.169 ЖК України, а саме:

- якщо наймач, або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати за комунальні послуги;

- у разі припинення договору найму;

- у разі закінчення строку, на який був укладений договір найму житлового приміщення;

- дострокового розірвання договору найму у разі, якщо жиле приміщення займане наймачем, необхідне для проживання членів сім'ї власника квартири (з обов'язковим попередженням наймача про наступне розірвання договору за три місяці).

Наймачі житла також можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням у разі, якщо вони більше шести місяців підряд не проживають у найманому житловому приміщенні, або якщо вони вибули на інше, постійне місце проживання (ст.163, ст.167 ЖК України).

Звертаючись до суду з позовом за захистом своїх прав щодо володіння і користування майном - АДРЕСА_1, ОСОБА_4 посилалася на те, що ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 проживають у цьому помешканні без належних правових підстав, та перешкоджають їй користуватися та володіти цим житлом. Але доказів того, що відповідачі поселилися у вказану квартиру без належних правових підстав позивачем надано не було.

Отже, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини, що мають значення для справи, та в порушення вказаних вище норм матеріального права необґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні заявлених нею вимог.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживають у АДРЕСА_1 з дозволу ОСОБА_4, і таке проживання можливе лише на умовах договору найму житлового приміщення. Тому вирішення питання про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням або виселення можливе на підставі норм житлового законодавства.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 із АДРЕСА_1 та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням, оскільки вони не ґрунтуються на законі та не доведені позивачем у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції законно та обґрунтовано встановлено, що 23.02.2007 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Укрпромбанк» укладений кредитний договір №8-55/ПК-02/07, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 145000 дол. США строком до 22.02.2027 року, для придбання АДРЕСА_1. Тоді ж між ТОВ «Укрпромбанк» і ОСОБА_6 був укладений договір поруки за №8-55/ПК-02/07/П, за умовами якого ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання виконати умови кредитного договору у разі невиконання цих умов позичальником. Крім того, 19.02.2009 року між ТОВ «Укрпромбанк» і ОСОБА_3 був укладений договір поруки за №8-55/ZФПОР-08-01, за умовами якого ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання виконати умови кредитного договору у разі невиконання цих умов позичальником.

23.02.2007 року між ОСОБА_4 і ТОВ «Укрпромбанк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку банку АДРЕСА_1, яка належить їй на праві приватної власності.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.04.2009 року був задоволений позов ТОВ «Укрпромбанку», та з ОСОБА_4 на користь кредитора була стягнута заборгованість за кредитним договором №8-55/ПК-02/07 у загальному розмірі 725066 грн. 68 коп., яка утворилася станом на 26.12.2007 року. Доказів того, що судове рішення виконувалося у примусовому порядку через Державну виконавчу службу України позивачем не надано.

Як вбачається з наданих ПАТ «Дельта-Банк» розрахунків заборгованості за кредитним договором (т.с.2а.с.233), товариство нараховує заборгованість за кредитним договором, починаючи з 01.07.2010 року по 26.08.2014 року, включаючи туди тіло кредиту (як суму простроченої заборгованості так і суму поточної заборгованості) та комісію, а також вказує заборгованість за відсотками не надаючи розрахунок такої заборгованості. При цьому, позивач не врахував, що заборгованість по тілу кредиту уже стягнута рішенням Іллічівського міського суду від 16.04.2009 року, а тому не підлягає повторному стягненню. Ця сума заборгованості повинна була стягуватися з позичальника в порядку виконавчого провадження, а не шляхом подачі ще одного позову. Крім того, в розрахунку позивача не вказані грошові суми у загальному розмірі 209212 грн. 09 коп., які були сплачені поручителем ОСОБА_3 згідно банківських квитанцій 18.02.2009 року та 04.03.2009 року.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у повному обсязі суд першої інстанції правомірно виходив з того, що заявлені ним вимоги не доведені наданими розрахунками. Крім того, ці розрахунки спростовуються іншими доказами, які містяться у справі. Це рішення Іллічівського міського суду від 16.04.2009 року та банківські квитанції ОСОБА_3 про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 209212 грн. 09 коп..

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки висновків суду першої інстанції вони не спростовують, та не містять правових підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування рішення суду в частині відмови товариству у задоволенні його вимог, та ухваленні нового рішення про задоволення позовних вимог апелянта у повному обсязі. Оскільки ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником прав та обов'язків ТОВ «Укрпромбанку» за кредитним договором №8-55/ПК-02/07, вчинені попередній кредитором дії щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів є обов'язковими також і для апелянта.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для встановлення розміру заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.304, п.2ч.1ст.307, п.1п.4ч.1ст.309 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 07 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 - скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення:

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_3 і ОСОБА_2 із цього приміщення, та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, на протязі двадцяти днів, з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.П.Фальчук

О.В.Оверіна

О.М.Таварткіладзе