Справа № 336/1456/15-ц
Пр. № 2/336/1172/2015
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів грошових коштів за договорами позики у сумі 16500 грн.

В заяві зазначила, що 18 серпня 2011 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передала, а відповідачі прийняли у позику та зобов'язалися повернути у строк до 1 січня 2012 року 500 доларів США, а також договір від 11 вересня 2011 року про отримання в позику 500 доларів США, які також зобов'язалися повернути до 1 січня 2012 року. 23 серпня 2013 року відповідачі звернулися до позивача з проханням продовжити строк повернення грошей до 25 грудня 2014 року. Сторони уклали всі зазначені правочини в простій письмовій формі. До теперішнього часу відповідачі зобов'язання за договором не виконали. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідачів солідарно на її користь суму боргу, а також просить покласти на відповідачів видатки по сплаті судового збору, пільги щодо попередньої оплати якого має позивач у відповідності до Закону України «Про судовий збір».

В судове засідання позивач не з'явилася, а її представник надала письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи, у зв'язку з чим у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд знаходить за можливе вирішення справи у відсутність представника позивача.

Відповідачі звернулися до суду з аналогічними заявами, які містять повне визнання позову, що в силу згаданих статей 158, 169 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі відповідачів.

З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що 18 серпня 2011 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передала, а відповідачі прийняли у позику та зобов'язалися повернути у строк до 1 січня 2012 року 500 доларів США, а також договір від 11 вересня 2001 року про отримання в позику 500 доларів США, які також зобов'язалися повернути до 1 січня 2012 року. 23 серпня 2013 року відповідачі звернулися до позивача з проханням продовжити строк повернення грошей до 25 грудня 2014 року, склавши відповідну розписку (а. с. 3, 4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону, а згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як випливає із ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Згідно наданому суду оригіналу розписки від 23 серпня 2013 року відповідачі отримали у позивача в позику 1000 доларів США, які за встановленим Національним банком України курсом становлять 16500 грн., наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання зобов'язання, що об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами.

Зазначений доказ є належним і допустимим, оскільки сторонами дотримані вимоги закону до форми договору позики при його укладенні.

З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для задоволення позову.

Судовий збір, пільги щодо попередньої оплати якого має позивач, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідачів солідарно на користь держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 524, 526, 1047, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, чий ідентифікаційний номер неможливо ідентифікувати, солідарно на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 16500 грн. в рахунок виконання зобов'язань за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, чий ідентифікаційний номер неможєливо ідентифікувати, солідарно у дохід держави в особі управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області по 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання в суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів після його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Щаслива