АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4909/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся в червні 2014 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21.03.2008 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір №661-001/08Ф про відкриття кредитної лінії, за умовами якого банк надав позичальнику кредитну лінію на суму 6 176 150,00 грн., зі сплатою 17,49% річних строком до 21.03.2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №661-001/08Ф від 21.03.2008 року, відповідно до умов якого останній поручився солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за належне виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням позичальника своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26.05.2014 року складає 13 293 785,83 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10 554 800,07 грн. та судовий збір в сумі 3 654 грн.

Решту позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 21.03.2008 року між ВАТ КБ «Правекс Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс Банк», укладено договір про відкриття кредитної лінії №661-001/08Ф, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредитну лінію в національній валюті для споживчих цілей за період з 21.03.2008 року по 10.12.2009 року в розмірі 6 176 150,00 грн., строком користування до 21.03.2015 року зі сплатою 17,49 % річних, а відповідач зобов'язувався своєчасно повернути кредит та сплачувати відсотки за його використання, згідно умов договору.

Згідно п. 4.2 відсотки за користування кредитом сплачуються щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту згідно п. 1.2 договору.

20.06.2008 року між сторонами укладено Договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору, яким сторони погодили підвищення відсоткової ставки з 20.06.2008 року до 18,5 % річних.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 4.2 договору про відкриття кредитної лінії відсотки за користування кредитом сплачуються щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту згідно п. 1.2 договору.

Проте позичальник свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 26.05.2014 року становить 13 293 785,83 грн., та складається з заборгованості по кредиту в сумі 5 950 000,00 грн., нарахованих відсотків в розмірі 4 604 800,07 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 1 408 444,50 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 1 330 541,26 грн.

В забезпечення виконання забов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №661-001/08Ф від 21.03.2008 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_3 за договором про відкриття кредитної лінії №661-001/08Ф від 21.03.2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів неустойки вчасного та у повному обсязі погашення заборгованості за кредитом в розмірі в строк до 21.03.2015 року в розмірі 6 176 150,00 грн. та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Пунктом 1. договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах у випадку та в строки встановлені кредитним договором, зазначені у п. 1.1 даного договору зі змінами та доповненнями до нього.

На підставі п. 4.1 договору поруки даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до 21 березня 2018 року.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, як з поручителя, є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконного підвищення банком процентної ставки за користування кредитом та неповідомлення боржника щодо її підвищення не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Так п. 1.3 договору поруки встановлено, що поручитель дає згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за даним договором зобов'язання позичальника, що може виникнути в майбутньому внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесенння позичальником та кредитором змін до кредитного договору та/або до даного договору кредитором в односторонньому порядку.

Згідно п. 2.3 кредитор має право без згоди поручителя в односторонньому порядку змінити або доповнити умови даного договору та направити на адресу поручителя лист вкладенням змін або доповнень.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 22 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо, без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то, відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Враховуючи що договором поруки №661-001/08Ф від 21.03.2008 року сторони погодили можливість зміни розміру забезпечного порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, без додаткового повідомлення поручителя, посилання апелянта на припинення поруки, з підстав передбачених п. 1 ст. 559 ЦК України, підлягають відхиленню.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги щодо подвійного стягнення заборгованості, оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2014 року з ОСОБА_3 вже стягнуто заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 9 261 208,00 грн., з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30.03.2012 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» стягнуто заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 21.03.2008 року в розмірі 9 991 463,44 грн.

В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2014 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення заборгованості та визначено розмір в сумі 9 261 208,00 грн.

В частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.03.2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2014 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2012 року залишено в силі.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 9 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», роз'яснив, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором у кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3, сама по собі наявність судового рішення про стягнення заборгованості з позичальника шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: