Справа № 732/904/15-ц
провадження № 2/732/245/15
24.07.2015 року м. Городня
Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої - судді Карпинської Н.М., секретарі - Абасової М.С., за участі позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач з часу реєстрації не проживає у вказаному будинку, а його реєстрація в ньому порушує права позивача вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю.
У судовому засіданні позивач підтримала раніше заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Відповідач, повідомлявся про час та місце судового засідання в порядку, передбаченому ч.9 ст. 74 ЦПК України (а.с.21-22), до суду не з'явився.
Позивач дала згоду на заочний розгляд справи за наявними доказами.
Суд, дослідивши усі наявні у справі докази, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що у справі можливо ухвалити заочне рішення на підставі наявних в ній даних і доказів, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
З дослідженого у судовому засіданні судового рішення встановлено, що будинок АДРЕСА_1 належить позивачу.
Інформаційна довідка (а.с.11) свідчить, що в належному на праві власності позивачу будинку зареєстрований відповідач з 05.07.2012 року.
Суд враховує, що, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
При цьому згідно ст. 406 ЦК України у зв'язку з добровільним невикористанням сервітуту протягом трьох років підряд, він припиняється.
Судом достовірно встановлено, що відповідач у житловому будинку, який належить на праві власності позивачу з часу реєстрації, з 05.07.2012 року, не проживає і його особисті речі у вказаному будинку відсутні.
Так, свідок ОСОБА_3 (односельчанка) підтвердила, що відповідач за цією адресою ніколи не проживав, а проживав у своєї сестри, де і знаходяться всі його речі.
Свідок ОСОБА_4 (сестра відповідача) пояснила, що відповідач був зареєстрований у позивача через те, що свідок не мала правовстановлюючих документів на будинок і не могла його зареєструвати у себе, тому позивач погодилась оформити йому реєстрацію за своєю адресою, оскільки хлопець не мав батьків, повернувся з навчання та мав бути десь зареєстрованим. У позивача він ніколи не проживав, всі речі відповідача знаходяться за місцем проживання свідка, а сам він підробляє у Росії, тому не знімається з реєстрації в позасудовому порядку.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни.
Враховуючи, відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, суд вважає за необхідне визнати відповідача. таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Задовольняючи позов про визнання особи такою, що втратили право на користування житлом, суд вважає доречним використати право надане ст.217 ЦПК України, щодо встановлення порядку виконання рішення суду, та вказати на те, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. Відповідно ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. N1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Керуючись ст.ст.10-11, 60,74, 88, 209, 212-216,217, 218, 224-226, 293-294 ЦПК України, й у відповідності до ст.ст.16, 383, 386, 391, 406 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК України, ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. N1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1
Роз'яснити сторонам, що дане рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання.
За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення відповідач має право подати до Городнянського районного суду на протязі десяти днів з дня отримання копії такого рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Карпинська Н.М.