Провадження № 2-2237/15
В справі № 760/1636/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

при секретарі- Боровик О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, 3-я особа: Стасевський Андрій Леонідович про визнання бездіяльності протиправною, зобов»язання нарахувати та виплатити заробітну плату та зобов»язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач у січні 2015 року звернувся до суду з позовом і просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати при звільненні належної йому суми заробітної плати за 29.02.2012 року та зобов»язати відповідача нарахувати йому заробітну плату за робочий день 29.02.2012 року на посаді члена Нацкомфінпослуг у розмірі 305, 05 гр. та виплатити 238, 89 гр. додатково до виплачених йому при звільненні сум.

Крім того, просить зобов»язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку з 28.10.2014 року по день ухвалення рішення судом виходячи з його середньоденної заробітної плати в розмірі 882, 21 гр.

Посилається в позові на те, що Указом Президента України №117 від 17.02.2012 року він був призначений членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг.

До виконання своїх обов»язків він приступив 29.02.2012 року, про що в цей же день був виданий наказ Голови Нацкомфінпослуг №13-к.

Указом Президента України № 813 від 20.10.2014 року він був звільнений з посади члена Нацкомфінпослуг, про що 22.10.2014 року в.о. Голови Нацкомфінпослуг був виданий наказ №558-к, згідно з яким він був звільнений з посади 28.10.2014 року.

Не дивлячись на те, що він перебував на посаді члена Нацкомфінпослуг з 29.02.2012 року заробітна плата йому за цей день нарахована та виплачена не була.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов та на підставі ст.117 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до дня ухвалення рішення судом.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Посилається на те, що Указом Президента України від 17.02.2012 № 108/2012 Головою Нацкомфінпослуг призначено Стасевського А.Л., який приступив до виконання своїх обов»язків 20.02.2012 року.

Наказом Голови Нацкомфінпослуг від 02.03.2012 № 18-к «Про введення в дію штатного розпису Нацкомфінпослуг» введено в дію штатний розпис Нацкомфінпослуг з 02.03.2012 року, який був погоджений з Міністерством фінансів України .

Штатним розписом було передбачено чітку структуру Нацкомфінпослуг, підрозділи та посади, в т.ч. посади членів комісії, кількість штатних одиниць, розмір посадового окладу та фонд заробітної плати на місяць.

В зв»язку з цим вважає, що позивач не міг 29.02.2012 року приступити до виконання обов»язків по тій посаді, якої ще не було визначено, погоджено та затверджено в порядку, визначеному законодавством і отримувати заробітну плату за посадовим окладом, який ще не був визначений.

Виходячи з цього вважає, що запис у наказі про те, що позивач приступив до роботи 29.02.2012 року є помилковим, а керівник установи Стасевський А.Л. взяв бюджетні зобов»язання з оплати праці позивача за 29.02.2012 року без відповідних бюджетних асигнувань.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок державного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет на відповідний рік.

Таким чином, відповідно до ч.2 ст.34 Закону України « Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України №228 від 28.02.2002 року « Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» план асигнувань загального фонду бюджету - це місячний розподіл бюджетних асигнувань, затверджених у загальному фонді кошторису, за скороченою формою економічної класифікацїї видатків бюджету, який регламентує протягом бюджетного періоду взяття бюджетних зобов»язань та здійснення платежів відповідно до зазначених зобов'язань.

Відповідно до п.5 Постанови установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального Фонду бюджету.

Кошторис Нацкомфінпослуг на 2012 рік був затверджений лише 02.04.2012 року.

Одночасно з кошторисом був затверджений План асигнувань загального фонду бюджету на 2012 рік, який зареєстрований та взятий на облік у Державній казначейській службі України 30.05.2012 року.

Цим планом асигнувань не передбачено асигнувань загального Фонду бюджету на 2012 рік.

Крім того, послався також на те, що табель обліку робочого часу в порядку, визначеному Інструкцією зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №286 від 28.09.2005 року,в Нацкомфінпослуг став вестися після затвердження кошторису, а саме з березня 2012 року.

Виходячи з цього, вважає, що позивачу не могла бути нарахована та виплачена заробітна плата за 29.02.2012 року.

Пояснив також, що позивач працював у Нацкомфінпослуг майже три роки і навіть виконував обов»язки Голови Нацкомфінпослуг, однак жодного разу ні перед керівництвом установи, ні перед іншими органами при виконанні цих обов»язків не ставив питання про виплату йому заробітної плати за цей день.

Навпаки, протягом 2012- 2013 років як в.о. Голови неодноразово направляв листи до Державної казначейської служби України про відсутність заборгованості по заробітній платі в установі.

Висловив думку, що звернення позивача до суду пов»язано з тим, що на нього розповсюджуються вимоги Закону України « Про очищення влади», в зв»язку з чим він звільнився з займаної посади до набрання чинності даним Законом.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

3-я особа в судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.

Заперечень на позов до суду не подав.

Враховуючи ці обставини та думку сторін, висловлену в судовому засіданні з цього приводу, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства,установи,організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою,за якою працівник зобов"язується виконати роботу,визначену цією угодою,з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку,а власник зобов"язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.24 кодексу трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу

Судом встановлено, що Указом Президента України №117 від 17.02.2012 року позивач був призначений був призначений членом Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг.

29.02.2012 року Головою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг був виданий наказ № 13-к, згідно з яким позивач вважається таким, що приступив до виконання обов»язків з 29.02.2012 року.

Цим же наказом позивачу був встановлений посадовий оклад у розмірі 4980,00гр., надбавка за 3-й ранг державного службовця та надбавка за вислугу років.

Наказом Голови Нацкомфінпослуг № 18-к від 02.03.2012 року був введений в дію штатний розпис з 02.03.2012 року.

Указом Президента України від 20.10.2014 року позивач був звільнений з посади за власним бажанням згідно з заявою, поданою ним до набрання чинності Законом України « Про очищення влади».

Наказом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 558к від 22.10.2014 року позивач був звільнений з займаної посади 28.10.2014 року.

Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

З довідки Нацкомфінпослуг від 18.11.2014 року вбачається, що заробітна плата позивачу за робочий день 29.02.2012 року не нараховувалася і не виплачувалася.

Судом також встановлено, що при звільненні позивача і проведенні з ним розрахунку в зв»язку із звільненням, заробітна палата за цей день позивачу також виплачена не була.

/ а.с. 7 - 10; 15 - 17; 37 - 43 /

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Виходячи з даної норми закону, невиплату позивачу при звільненні заробітної плати за робочий день 29.02.2012 року,суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо протиправної бездіяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в цій частині.

З розрахунку одноденного заробітку позивача за лютий 2012 року вбачається, що його заробіток складався з: 4980,00 гр. посадового окладу, 145,00 гр. доплати за ранг та 1281, 25 гр. доплати за вислугу років.

Одноденний заробіток, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, складає 305, 05 гр./ 4980.00 + 145,00 + 1281, 25 = 6 406, 25 : 21 = 305,05 гр./

Правильність проведеного позивачем розрахунку одноденної заробітної плати представник відповідача в судовому засіданні не спростовував.

Позивач просить стягнути заробітну плату за цей робочий день у сумі 238, 89 гр. за вирахування розрахованого ним податку.

Виходячи з того, що обов»язок проведення розрахунку та правильність нарахувань податку до бюджету покладено на установу за місцем роботи працівника, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача заробітку в розмірі 305, 05 гр. за вирахуванням податку при її виплаті відповідачем.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача з цього приводу, виходячи з наступного.

Згідно з ч.2 ст.24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов»язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, та трудову книжку.

Відповідно до п.п.1.1, 1.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При влаштуванні на роботу працівники зобов»язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Згідно з п. 2.14 Інструкції у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду.

З наданої позивачем копії трудової книжки вбачається, що вона оформлена відповідно до вимог даної Інструкції і дата укладення трудового договору з ним зазначена 29.02.2012 року.

Крім того, при укладенні трудового договору та виданні наказу про прийом на роботу позивачу був встановлений розмір заробітної плати та її складові, а тому його робочий день на посаді члена Нацкомфінпослуг 29.02.2012 року підлягає оплаті.

/ а.с. 15 - 17 /

Та обставина, що наказ про зарахування позивача на роботу був виданий до затвердження штатного розпису не може свідчити про відсутність трудових відносин між позивачем та Нацкомфінпослуг та бути підставою для висновків про відсутність підстав для оплати його праці.

Твердження представника відповідача щодо перевищення своїх повноважень Головою Нацкомфінпослуг при виданні наказу про призначення позивача на посаду з 29.02.2012 року також не є підставою для таких висновків.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що заробітна плата за цей робочий день позивачу не була виплачена протягом як дії трудового договору, так і при його звільненні з роботи.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи з викладеного вище, непроведення відповідачем розрахунку з позивачем у день звільнення в повному обсязі, а саме невиплати заробітної плати за робочий день 29.02.2012 року, висновки суду про допущену відповідачем протиправну бездіяльність з цього приводу, суд вважає обгрунтованими і вимоги позивача в цій частині.

В той же час, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні судам необхідно враховувати розмір спірної суми, її частку в задоволених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Як встановлено судом, позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах майже три роки.

Не заперечував, що знав про невиплату йому заробітної плати за робочий день 29.02.2012 року, однак не спростовував, що будь-яких дієвих заходів для її стягнення не вживав.

Пояснив лише, що неодноразово звертався з цього приводу до керівника апарату, яка не вживала заходів для виплати йому заробітної плати.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз»яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Будь-яких доказів своїм твердженням позивач суду не надав, окрім звернення до керівництва установи 11.11.2014 року, тобто уже після звільнення з роботи.

Крім того, позивач також не спростовував, що неодноразово, під час відсутності керівника, виконував обов»язки голови Нацкомфінпослуг, однак заходів у межах своїх повноважень для цього також не вживав.

Ці ж обставини підтверджуються наданими представником відповідача доказами: наказами про покладення на позивача обов»язків Голови Нацкомфінпослуг та листами про надання інформації за його підписом у частині відсутності заборгованості по заробітній платі на адресу Міністерства фінансів України та Державної казначейської служби України.

/ а.с.70 - 79; 91 -104 /

Стаття 117 КЗпП України встановлює відповідальність роботодавця в разі невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір.

Позивач у судовому засіданні не спростовував, що розрахунок при звільненні з ним відповідачем, окрім заробітку за 29.02.2012 року, право на отримання якого ним не визнавалося відповідачем, був проведений належним чином.

Судом встановлено і не спростовано позивачем належними, визначеними ст.58 ЦПК України, доказами, спору щодо розміру належних до виплати сум, окрім права на отримання заробітку за 29.02.2012 року, при звільненні між сторонами не було.

Надані при розгляді справи докази свідчать про те, що спір з цього приводу виник між сторонами уже після звільнення позивача з роботи.

Враховуючи дані обставини, а також викладені вище, приведені вище конкретні обставини справи щодо виниклого між сторонами спору, а також ту обставину, що виплата середнього заробітку є мірою відповідальності за затримку розрахунку, зменшення якої є правом суду, розмір стягнутої суми заробітної плати за один робочий день та співмірність даної суми відносно заявлених позивачем вимог у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,суд приходить до висновку про визначення розміру компенсації в сумі одного середньомісячного заробітку позивача, який, згідно з довідкою відповідача від 09.04.2015 року, складає 18 408, 81гр.

/ а.с. 80 /

Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 243, 60 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст.21,24,94, 115-117,233-235 КЗпП України, ст.ст. 3-4, 10-11,57-60, 88,209, 212-215, 218 ЦПК України,суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо невиплати ОСОБА_2 при звільненні заробітної плати за 29.02.2012 року.

Зобов»язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 заробітну плату за один робочий день 29.02.2012 року в розмірі 305, 05 гр./ за вирахуванням передбачених законом податків та платежів/.

Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 18 408, 81гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 243, 60 гр. судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя