РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19340/14-ц

пр. № 2/759/1154/15

29 липня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Чалої А.П.,

при секретарі - Котляр Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором позики, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 226 094 грн. 40 коп., що є еквівалентом 14 000 доларів США станом на день подання позову до суду (13.11.2014р.) і 5 600 грн., посилаючись на те, що 04.02.2014р. дав у борг відповідачу 14 000 доларів США і 5 600 грн. для придбання автомобіля, оскільки останній займався купівлею і продажем транспортних засобів, а відповідач зобов*язався повернути кошти через тридцять календарних днів. Однак, станом на день подання позову до суду і розгляду справи, відповідач борг не повернув, від спілкування ухиляється, хоча йому, позивачу, відомо про існування у відповідача бізнесу щодо купівлі-продажу автомобілів на наявних коштів. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачем договірних зобов*язань, а також пояснив суду, що відповідачу довіряв та сподівався, що останній борг поверне.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність, а також пояснив про те, що в розписці не йдеться про повернення грошових коштів, а зазначено про домовленість повернути автомобіль, у зв*язку із чим вважав, що між сторонами склалися не боргові правовідносини, а інші договірні відносини, а тому просив в позові відмовити. Крім цього, вважав, що розписка не містить підпису відповідача, а лише вказівку про його прізвище та ініціали.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 04.02.2014р. ОСОБА_2 написав розписку про те, що отримав від ОСОБА_1 14 000 доларів США і 5 600 грн., вказав, що домовленість була на тридцять днів і зазначив, що зобов*язується повернути машину (а.с. 8 - копія розписки).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов*язковим для виконання сторонами.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на дві обставини: існування між сторонами іншого характеру правовідносин і не підписання розписки відповідачем.

Враховуючи те, що представник відповідача не заперечував отримання ОСОБА_2 04.02.2014р. у ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 14 000 доларів США і 5 600 грн. відповідно до розписки, складеної саме відповідачем, копія якої є в справі, а тому суд вважає обставини справи про підписання цієї розписки і отримання коштів відповідачем встановленими відповідно до правил частини 1 ст.61 ЦПК України.

Що стосується суті правовідносин, які склалися між сторонами.

Так, згідно частини 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України в постанові Судової палати у цивільних справах №6-63цс13 від 18.09.2013р. зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов*язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Тобто, для з*ясування суті правовідносин, які склалися між сторонами, необхідно з*ясувати, чи містить розписка як борговий документ усі умови договору позики або іншого виду цивільного зобов*язання.

В даному спірному випадку розписка ОСОБА_2 від 04.02.2014р. містить дату, суму грошових коштів, отриманих від позивача і обов*язок їх повернути через тридцять днів, а також судом встановлено про підписання цієї розписки відповідачем. При цьому, за логічною послідовністю та хронологією складання боргового документу, повернення через тридцять днів стосується саме грошових коштів, а не будь-якого іншого індивідуально-визначеного майна, зокрема, автомобіля. Тобто, розписка містить усі необхідні умови для договору позики.

При вирішенні спору суд враховує ті обставини, що договір позики за своєю суттю є реальним правочином, за яким боржник зобов*язується повернути кредитору предмет позики або рівну кількість речей того ж роду і такої ж якості.

Автомобіль, про повернення якого є вказівка у розписці, не є предметом позики, а також річчю того ж роду і якості, розписка не містить конкретизації транспортного засобу, часу та інших умов його повернення, тобто, не містить істотних умов іншого правочину, про існування якого вказує представник відповідача, що, також, унеможливлює для позивача пред*явити вимогу до відповідача щодо повернення автомобіля в рахунок повернення переданих в позику грошових коштів, у зв*язку із чим у суду відсутні правові підстави вважати, що правовідносини, які склалися між сторонами, носять характер не боргових договірних правовідносин за договором позики, а за іншим правочином.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, враховуючи те, що ОСОБА_2 борг в сумі 14 000 доларів США і 5 600 грн. ОСОБА_1 не повернув, позовні вимоги відповідачем не спростовані, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що за договором позики поверненню підлягає предмет позики в тій же кількості, а відповідно до частини 1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов*язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, виходячи згідно частини 1 ст.11 ЦПК України із меж позовних вимог, суд вважає за необхідне вказати в резолютивній частині рішення еквівалент суми стягнення боргу в національній валюті - гривні в сумі 226 094 грн. 40 коп., оскільки ця сума відповідачем не спростована.

Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 2 382 грн. 75 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 192, 526, 530, 629, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 212-215, 209, 223 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Києва, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м.Малин, Житомирської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, що зареєстрований в АДРЕСА_2, - 226 094 грн. 40 коп., що є еквівалентом 14 000 доларів США станом на 13.11.2014р. і 5 600 грн., а всього: 231 694 (двісті тридцять одна тисяча шістсот дев*яносто чотири) грн. 40 коп., а також 2 382 грн. 75 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: