Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 235/528/14 Головуючий у І інстанції: Величко О.В.
Провадження № 22-ц/778/2638/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у реалізації права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1. Приблизно восени 2012 року він познайомився з ОСОБА_2, яка звернулась до нього з проханням пожити у вказаному житловому будинку. З літа 2012 року відповідач за його згодою вселилась у житловий будинок, що належить йому на праві власності. В березні 2013 року він запропонував відповідачці виселитися з його будинку, оскільки збирався одружитися та використовувати будинок для проживння своєї сім»ї. Проте відповідачка йому відмовила, у зв'язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Посилаючись на вказані обставини, просив усунути перешкоди з боку ОСОБА_2 у реалізації ним права власності на житловий будинок.

В подальшому уточнив позовні вимоги та просив усунути перешкоди у реалізації ним права власності на житловий будинок шляхом виселення ОСОБА_2 з належного йому житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено.

Усунуто перешкоди з боку ОСОБА_2 у реалізації ОСОБА_3 права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_2 з цього житлового будинку.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи повідомлені про час, день та місце розгляду справи судовими повіст-

ками, у судове засідання апеляційного суду не з»явились.

Від ОСОБА_2 надійшла заява про неможливість явки до суду та розгляд справи у її відсутності. ОСОБА_3 спрямував до апеляційного суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, але про причини неявки апеляційний суд не повідомив. Тому справу розглянуто у відсутності сторін згідно з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, письмові заперечення позивача на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з натупних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який був придбаний ним за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21 грудня 2011р. ( а. с. 68-80).

З акту Красноармійської міської ради вбачається, що позивачка і двоє її синів мешкають у вказаному житловому будинку ( а. с. 88).

Позивач ОСОБА_3 вказував, що дозволив ОСОБА_2 тимчасово проживати в цьому будинку на її прохання, ніяким чином не оформлюючи ці правовідносини. Проте в подальшому на його вимогу ОСОБА_2 стала відмовлятися виселятись з будинку, намагаючись визнати за собою право власності на частину будинку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 02.10.2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з листопада 2010 року по березень 2011 року проживали разом і підтримували шлюбні відносини. Проте, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 03.11.2010 року по 01.05.2014 року, визнання будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 їх спільним сумісним майном та його поділ - відмовлено. При розгляді цієї справи суд встановив, що вказаний будинок ОСОБА_3 придбав за кредитні кошти, уклавши кредитнй договір з банком та не перебуваючи у цей період у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем.

Таким чином, вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, підтверджується право особистої приватної власності позивача ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач мешкає в цьому будинку без реєстрації, та в ньому зареєстований тільки позивач ( а.с. 16, 51, 65-67).

Отже, будучи вселена за згодою власника тимчасово без будь-яких правових підстав ( відсутність шлюбних відносин, договору найма, реєстрації, сервітутного права тощо) відповідач не набула права користування цим будинком, як вона вважає, посилаючись в апеляційній скарзі, що має право у відповідності до ст.ст. 64, 65 ЖК України на користування будинком позивача. А тому не набули права користування в такому разі і її неповнолітні діти, право користування житловим приміщенням у яких є похідним від наявності права користування цим приміщенням у їх батьків.

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може

бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями ст. 382 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Повно, ретельно та всебічно дослідивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт наявності перешкод, які чиняться позивачу ОСОБА_2 щодо користуння та розпорядження своїм майном - житловим будинком, підтверджений як наданим актом, так і самою відповідачкою в ході слухання справи, зокрема, її поясненнями про зміну замків та про небажання виселятись із незаконно займаного нею жилового будинку.

Вказані обставини свідчать про те, що проживання відповідача в житловому будинку всупереч порядку, встановленому законодавством, дійсно створює перешкоди позивачу як власнику володіти цим майном, зокрема, використовувати його для власного проживання та вселення своїх членів сім»ї.

Встановивши вказані обставини, суд зробив правильний висновок, який грунтуюється на нормах вищевказаних законів, про те, що порушене право позивача підлягає захисту в обраний ним спосіб, тобто шляхом виселення відповідача із незаконно зайнятого нею житлового будинку, право користування яким у неї не виникло.

Доводи апеляційної скарги колегія визнає неспроможними, тому у відповідності до ви- мог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши без змін оскаржуне рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.