Справа №477/383/15-ц 21.07.2015 21.07.2015
Провадження №22-ц/784/1808/15
Категорія 5 Єдиний унікальний номер 477/383/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/1808/15
Головуючий у І інстанції Козаченко Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.,

Суддів: Шолох З.Л., Довжук Т.С.

При секретарі судового засідання Романенко Ю.О.

За участю представника прокуратури Миколаївської області Цвікілевич Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року у справі за позовом прокурора Жовтневого району Миколаївської області, поданого в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області, до Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року прокурор Жовтневого району Миколаївської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення № 6 від 1 серпня 2008 року Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 про право власності ОСОБА_3 (ОСОБА_3) на цю ж земельну ділянку.

В обґрунтування позову прокурор вказував, що земельна ділянка, яку Лиманівська сільська рада передала у приватну власність ОСОБА_3 (яка в подальшому після одруження змінила своє прізвище на ОСОБА_3) знаходиться за межами с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, тому Лиманівська сільська рада не мала права приймати рішення щодо розпорядження даною земельною ділянкою.

Крім того, прокурор просив поновити строк позовної давності, зобов'язати відповідачку повернути земельну ділянку у власность держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області (а.с. 2-9).

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення №6 від 1 серпня 2008 року Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області в частині передачі ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, виданий 16 жовтня 2008 року на ім'я ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Зобов'язано ОСОБА_3 повернути зазначену земельну ділянку у власність держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області та розподілено судові витрати (а.с.77 -80).

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, де зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, які мають суттєве значення для прийняття рішення. Просить рішення суду скасувати в задоволенні позову відмовити (а.с.87-88).

В судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури просив рішення суду залишити без змін.

Інші особи в судове засідання не з'явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином.

Від Лиманівської сільської ради надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представника прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 серпня 2008 року Лиманівської сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було прийнято рішення № 6 про передачу ряду громадян у приватну власність земельних ділянок, в тому числі гр. ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового фонду, господарських будівель та споруд, розташованому за адресою. АДРЕСА_1. В подальшому на підставі цього рішення їй був оформлений та виданий 16 жовтня 2008 року державний акт на право власності на землю серія НОМЕР_1. 26.08.12011 року відповідачка, уклавши з шлюб з гр. ОСОБА_5, змінила прізвище на ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що приймаючи оскаржуване рішення, в частині, що стосується відповідачки, Лиманівська сільська рада вийшла за межі своєї компетенції, оскільки земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, знаходиться за межами с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області. Крім того, судом встановлено порушення процедури надання земельної ділянка, а саме - проект землеустрою щодо відведення у власність спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 а с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області на затвердження сільській раді не надавався. За зазначене порушення закону колишнього начальника відділу Держкомзему Жовтневого району Миколаївської області ОСОБА_6 було притягнуто до кримінальної відповідальності, що вбачається з ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.04.2014 року.

Зазначені висновки суду відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права, обставинам справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Частиною 2 статті 174 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно частини першої до статті 21 Закону України від 16 листопада 1992 року N 2780-XII "Про основи містобудування" (у редакції, яка була чинною на час прийняття сільською радою рішення) визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою.

Згідно із частиною другою статті 12 Закону України від 20 квітня 2000 року N 1699-III "Про планування і забудову територій" (який був чинним на час прийняття сільською радою рішення) сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, зокрема, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (який був чинним на час прийняття сільською радою рішення) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Установивши у справі, яка переглядається, факт відсутності на час прийняття сільською радою рішення про надання ОСОБА_3 земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом, документації, яка б встановлювала межі с. Лимани Жовтневого району Миколаївської області, суд на підставі пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (який був чинним на час прийняття сільською радою рішення) дійшов обґрунтованого висновку про перевищення сільською радою повноважень щодо розпорядження землями, які розташовані за межами населеного пункту, та недійсність такого рішення сільської ради.

Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття сільською радою рішення) право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акта та його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, то суд на підставі зазначених норм дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним і державного акта, що виданий ОСОБА_3 на підставі недійсного рішення сільської ради.

Разом з тим питання щодо поновлення прокурору строку звернення до суду (про що зазначено в його заяві) чи застосування наслідків пропуску строку позовної давності відповідно до заяви відповідачки, поданої до суду першої інстанції, судом не вирішувалось, хоча це питання має важливе значення для вирішення спору.

Обгрунтовуючи пропуск строку давності, встановлений ст. 257 ЦК України, прокурор посилався на те, що про порушення закону при передачі у власність земельної ділянки прокурор дізнався під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000459, розпочатому 29.03.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України відносно ОСОБА_6

Але з цим погодитись неможливо.

Як вбачається з позовної заяви прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області.

Відповідно до п.4.32 та 4.36 Положення про Головне управління Держземагенства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 року (яке було чинним на час звернення прокурора до суду, втратило чинність 30.04.2015 року згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 16 лютого 2015 року N 49) Головне управління Держземагенства в області передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області.

У справі відсутні належні та допустимі докази того, що спірна земельна ділянка станом на серпень 2008 року відносилась до земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (який був чинним на час прийняття сільською радою рішення) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) у межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади, тобто в даному випадку - Жовтнева райдержадміністрація Миколаївської області.

З ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2014 року про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 ч.1 КК України у зв'язку із закінченням строків давності, вбачається, що ОСОБА_6 будучи начальником відділу Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області, в порушення вимог закону 16 жовтня 2008 року підписав та затвердив відбитками печатки відділу Держкомзему Жовтневого району державний акт серії НОМЕР_1 на право власності відповідачки на земельну ділянку площею 0,25 га по АДРЕСА_1 Миколаївської області, внаслідок чого відповідачка отримала правовстановлюючий документ на земельну ділянку, яка фактично розташована за межами населеного пункту с. Лимани (а.с. 10-13).

Відповідно до п.1 Положення про Державний комітет України по земельних ресурсах, затвердженого Указом Президента України від 14.08.2000 року № 970/2000 (який був діючим на час виникнення спірних правовідносин) (Держкомзем України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1,3 Положення про управління (відділ) Держкомзему в районі, затвердженому наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 17 червня 2008 року № 123 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2008 року за N 625/15316, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин та втратило чинність згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10

травня 2012 року N 258, управління (відділ) Держкомзему в районі (далі - управління /відділ/) є територіальним органом Держкомзему і підзвітне та підконтрольне відповідно Республіканському комітету із земельних ресурсів Автономної Республіки Крим, головному управлінню Держкомзему в області та Держкомзему.

Основними завданнями управління (відділ) є: підготовка та внесення Республіканському комітету із земельних ресурсів Автономної Республіки Крим, головному управлінню Держкомзему в області пропозицій щодо формування державної політики в сфері регулювання земельних відносин, використання, відтворення, охорони та проведення моніторингу земель, ведення державного земельного кадастру, здійснення землеустрою, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, забезпечення її реалізації та проведення земельної реформи; координація роботи з проведення земельної реформи; організація і забезпечення ведення державного земельного кадастру та координація робіт з підготовки земельно-кадастрової документації; здійснення землеустрою і проведення моніторингу земель; участь у виконанні державних, галузевих і регіональних програм з питань регулювання земельних відносин, установлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, раціонального використання земель, їх відтворення та охорони, проведення моніторингу земель, відтворення родючості ґрунтів, ведення державного земельного кадастру і територіального планування.

Відповідно до підпункту 7 ч. 4 Положення управління (відділ) організовує видачу і збереження бланків державних актів на право власності на земельну ділянку та державних актів на право постійного користування земельною ділянкою.

Як вбачається з кримінального провадження № 0000459 Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, відповідно до Положення про відділ Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області, затвердженого наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 31.07.2008 року № 231, та регламенту відділу Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області, затвердженого наказом начальника відділу від 25.12.2008 року начальник відділу Держкомзему у Жовтневому районі серед інших прав та обов'язків координував діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держкомзему та відповідних територіальних органів Центру «ДЗК», порушував у встановленому законодавством порядку клопотання про зупинення дії або скасування актів місцевих держадміністрацій та органів місцевого самоврядування з питань, що належали до його компетенції.

Таким чином про порушення права відповідному органу держави було відомо у 2008 році.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України 01 липня 2015 року у справі № 6-178 цс15 за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" та частиною другою статті 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у статті 46 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

З огляду на вищенаведене підстав для поновлення строку звернення прокурора до суду немає.

Із заперечень відповідачки на позовну заяву вбачається, що вона посилається на те, що Головному управлінню Держкомагенста у Миколаївській області, яке існувало на період виникнення спірних правовідносин та діяло відповідно до положення про головне управління Держкомзему в області, затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 17 червня 2008 року № 123, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2008 року за № 623/15314, було відомо про видачу Державного акту на право власності на землю, оскільки були вчинені відповідні відмітки з цього приводу в реєстрах. Однак зазначений орган до суду не звернувся на протязі з 2008 року, тому має місце пропуск строку позовної давності, який вона просила застосувати (а.с. 59-60).

Зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Як роз'яснено в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки відповідачка заявляла про застосування наслідків пропуску строку давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, позов прокурора слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову прокурора Жовтневого району Миколаївської області, поданого в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області, до Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та зобов'язання повернути земельну ділянку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий, суддя Судді