Справа № 755/8750/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів з незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів у розмірі 22 300 грн. та судових витрат.

Вимоги мотивує тим, що 31.05.2012 року з ФОП ОСОБА_2 уклав договір про весільне обслуговування, предметом якого була організація та координація весілля 25 серпня 2012 року. У день укладення договору згідно п. 4.2. договору ним було внесено до каси відповідача грошові кошти в сумі 300 дол. США, що по курсу валют складало 2 400 грн.

В подальшому 13.06.2012 року ним було сплачено ФОП ОСОБА_2 кошти в сумі 11 900 грн. в якості передоплати за послуги ведучого та 14 червня 2012 року суму 8 000 грн. - передоплату за гольф-центр.

Пунктом 6.1 договору передбачено термін його дії до 25.08.2012 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У липні 2012 року ним було попереджено відповідача про скасування організації проведення весілля і про повернення коштів. Проте на його неодноразове звернення ФОП ОСОБА_2 добровільно повертати грошові кошти в сумі 22 300 грн. відмовляється та незаконно ними користується.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, так як не виникало у цьому потреби, про що свідчить відсутність акту виконаних робіт чи претензій щодо його підписання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позов та викладені у ньому обставини.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, пояснив, що відповідач будь-яких попереджень від позивача про скасування організації весілля не отримавав, доказів про таке повідомлення не надано. Після отримання платежів від позивача ФОП ОСОБА_2 почала добросовісно виконувати свої обов'язки за договором про весільне обслуговування від 31.05.2012 року, орендувала гольф-центр та оплатила послуги ведучого, що підтверджується розписками про сплату коштів в сумі 8 000 грн. та 11 900 грн., про що інформувала позивача, в той час як останній не вніс повної оплати послуг та добровільно відмовився приймати надані відповідачем послуги, тому будь-які законні підстави для повернення заявленої ОСОБА_1 суми позову відсутні, що також передбачено ч. 4 ст. 653 ЦК України. Крім того, п. 4.3 договору визначено, що у випадку відмови замовника від послуг виконавця до настання дати 25.08.2012 року сума попередньо внесених платежів замовнику не повертається.

Вислухавши предстаників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

31 травня 2012 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про весільне обслуговування, відповідно до умов якого позивач, як замовник, доручає, а відповідач, як виконавець, приймає на себе зобов'язання по підготовці, організації та координації весілля 25 серпня 2012 року згідно побажань замовника та за кошторисом, який являється невід'ємною частиною договору (надалі по тексту - договір, а.с. 4, 5).

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За укладеним договором позивач сплатив відповідачу 31.05.2012 року аванс у розмірі 300 дол. США, що еквівалентно 2 400 грн.; 13 червня 2012 року передоплату за ведучого в сумі 11 900 грн. та 14 червня 2012 року передоплату за гольф-центр в сумі 8 000 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткогово касового ордеру (а.с. 6-8).

За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача сплачені відповідно зазначених квитанцій кошти на загальну суму 22 300 грн. з посиланням на ч. ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України, якими визначено, що особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення зазначеної статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння та повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що після укладення договору потреба у проведенні весілля відпала, про що він у липні 2012 року повідомляв відповідача про скасування організації весілля та просив повернути кошти.

Проте до спірних правовідносин вищезазначена норма ст. 1212 ЦК України застосована бути не може виходячи з наступного.

Главою 83 Цивільного кодексу України визначено загальні підстави щодо виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави, яка включає наведену статтю 1212 ЦК України.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно ч. 1 статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована нанабуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Оскільки укладений між позивачем та відповідачем договір про весільне обслуговування недійсним не визнавався, не розривався та виконувався сторонами, тому існування між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 зобов'язальних відносин, які виникли із вказаного правочину, унеможливлює застосування до цих правовідносин положень статті 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Верховний Суд України у постанові від 03.06.2015 р. у справі № 6-100цс15 зробив правовий висновок, відповідно до якого у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

За викладених обставин заявлені вимоги задоволенню не підлягають, так як на грунтуються на нормах чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 11, 177, 202, 509, 901, 1212-1214 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 58, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів з незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя