АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 681/2212/14-ц
Провадження № 22-ц/792/789/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Варвус Ю.Д., Костенка А.М.,

при секретарі Гриньовій А.М.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства „Комерційного банк „Даніель", ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим з апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства „Комерційного банк „Даніель" на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 2 березня 2015 року, -

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства „Комерційного банк „Даніель" (далі - банк), ОСОБА_4 про визнання припиненим договору поруки.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 06.10.2008 року між нею та банком було укладено договір поруки на забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором кредиту, укладеним між ним та банком 06.10.2008 року на суму 56 000 дол. США під 16,99% річних.

Після отримання претензії від банку 25.02.2014 року про сплату кредитної заборгованості вона дізналася, що проценту ставку за кредитом було збільшено без її відома та погодження з нею, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України свідчить про припинення договору поруки.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 2 березня 2015 року позов було задоволено. Визнано припиненим договір поруки №Т-19 від 6 жовтня 2008 року, укладений між ТОВ „Комерційний банк „Даніель" та ОСОБА_3 Стягнуто з ПАТ „Комерційного банк „Даніель" на користь ОСОБА_3 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду та відмовити в позовних вимогах ОСОБА_3

На думку апелянта суд порушив вимоги матеріального закону, оскільки не врахував тієї обставини, що порука не є припиненою тому що фактично обсяг відповідальності поручителя в зв'язку зі зміною відсоткової ставки за кредитом не збільшився; судом обрано спосіб захисту, який не передбачений законом або договором; також не враховано, що умовами договору поруки передбачено можливість зміни основного зобов'язання шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору.

В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечив та пояснив, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Судом встановлено, що 06.10.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав в банку кредит в сумі 56 000 дол. США на строк до 05.10.2023 року зі сплатою 16,99% річних.

Того ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за договором кредиту.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитом за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Підстави припинення договору поруки визначені в ст. 559 ЦК України.

Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Відповідно до п. 2.1. вказаного вище договору поруки поручитель зобов'язується відповідати перед банком за виконання боржником в повному обсязі зобов'язань, що випливають з кредитного договору, включаючи повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків та інших платежів, передбачених кредитним договором.

Пунктом 3.3.4. кредитного договору передбачено, що банк має право за певних умов змінювати процентну ставку за користування кредитом, письмово повідомивши позичальника про зміну процентної ставки за 7 календарних днів з дати її зміни.

Згідно з п.п. 5.1., 5.2. договору поруки у разі зміни будь-яких умов виконання зобов'язань за кредитним договором, що збільшують розмір зобов'язань боржника, сторони вносять відповідні зміни до умов цього Договору шляхом укладення додаткових угод. Зміни чи доповнення до умов договору поруки можливі лише за взаємною згодою сторін, що оформляються додатковою угодою сторін в письмовій формі.

Пунктом 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договору поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

23.02.2009 року між банком та ОСОБА_4, без відома та згоди ОСОБА_3, було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої з 23 лютого 2009 року пункти 1.1., 5.1., 5.2. договору викладені в новій редакції, зокрема, що позичальник щомісяця сплачує відсотки за користування кредитом в розмірі 16,99% річних, крім періоду з 01.02.2009 року по 30.04.2009 року включно у розмірі 10,99% річних та періоду з 01.05.2009 року по 31.12.2009 року включно у розмірі 19,24% річних, з 01.01.2010 року у розмірі 16,99% річних .

Ці зміни призвели до збільшення розміру сплати відсотків за користування кредитом на суму 26,02 дол. США.

Таким чином, з огляду на викладене суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_3 припинилася, оскільки зміна процентної ставки кредитування призвела до збільшення розміру нарахування процентів за відповідний період на 26,02 дол. США без згоди позивача, як поручителя, призвело до збільшення обсягу її відповідальності.

Відповідна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 25.09.2013 року №6-97 цс 13 за позовом про визнання договору поруки припиненим, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування для всіх судів України.

Посилання апелянта на неналежний спосіб захисту цивільного права в даному випадку є безпідставне, оскільки рішення суду, яким визнано припиненим договір поруки, сприяло захисту порушеного права позивача у відповідності до вимог п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, тому в даному випадку порука позивача припинялася в момент укладення додаткової угоди № 1 між банком та позичальником, незалежно від того, що в подальшому ОСОБА_4 добровільно сплатив нараховані відповідно до цієї угоди проценти в повному обсязі.

Рішення суду в даному випадку лише підтвердило факт припинення поруки, яке мало місце в минулому, оскільки ця обставина заперечувалася з боку кредитора.

Слід також зауважити, що п. 1.1. договору поруки від 06.10.2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_3, передбачено лише можливість укладення додаткових угод до кредитного договору, які у такому випадку становитимуть з основним договором єдине ціле. При цьому процедура, порядок укладення додаткових угод прописана п.п. 5.1., 5.2. вказаного договору поруки, яка в даному випадку дотримана не була, тому посилання апелянта на те, що поручитель підписавши вищевказаний договір автоматично надав згоду на внесення будь-яких змін до кредитного договору без його відома та згоди є необґрунтованим.

Розподіл судових витрат між сторонами проведений судом у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Даніель" відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 2 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 59