У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Закропивний О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2006 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 180 тис. доларів США зі сплатою 12 % річних строком до 27 листопада 2026 року. У забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати за зобов'язання позичальника, які виникають з кредитного договору від 29 листопада 2006 року. Зазначав, що оскаржуваний договір поруки було укладено ним під впливом тяжких обставин (скрутне матеріальне становище, загроза втрати роботи, безпорадність), за яких практично виключалося нормальне функціонування волі, що спричинило укладення ним правочину на вкрай невигідних умовах, чим у свою чергу скористався позичальник. Крім того, при укладенні договору поруки банком не були надані йому роз'яснення, зокрема, щодо сукупної вартості наданих послуг, умов кредитування, переваг та недоліків запропонованої схеми кредитування, а також відносно відповідальності та ризику з його боку, як поручителя, що є ознаками нечесної підприємницької практики у розумінні ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи викладене, просив суд визнати договір поруки недійсним на підставі ст. 223 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності вказаних судових рішень та необхідності витребування та перевірки матеріалів справи.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Оскільки вищезазначена касаційна скарга розглянута судом касаційної інстанції по суті й у відкритті касаційного провадження відмовлено на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, судовий збір за подання та розгляд касаційної скарги поверненню не підлягає (Постанова Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року № 6-138цс14).

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_4, про визнання договору поруки недійсним, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ О.В. Закропивний