09 квітня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Богдан М.В.,
при секретарі - Цюк Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, третя особа: приватне підприємство «Авіа-Композит» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-
Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом реалізації предмета іпотеки при проведенні прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за завичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб'єктом оціночної діяльності, дійсної на час продажу. Виселити всіх мешканців з даної квартири та стягнути судові витрати.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно Договору відновлюваної кредитної лінії №820/1-27/21-03-7/055 від 01.10.2007 р. (надалі за текстом також - Договір кредиту), укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі за текстом також - Кредитор, Банк, Позивач) та ПП «Авіа-Композит» (надалі за текстом також - Позичальник, третя особа), ПП «Авіа-Композит» були надані у користування кредитні кошти у сумі 130916,00 гривень з кінцевим терміном повернення 01.10.2012 року.
Відповідно до умов кредитного договору, Позичальник взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін.
Позичальником були порушені обов'язки встановлені договору кредиту, у зв'язку з чим він повинен достроково погасити Кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Цей обов'язок Позичальником також невиконаний.
Іпотечним договором визначені наступні умови та права Іпотекодержателя, які дають можливість Іпотекодержателю ставити питання про звернення стягнення на Предмет іпотеки та визначають шляхи звернення стягнення.
Іпотечним договором передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.
Іпотечним договором передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути Здійснено на підставі рішення суд.;
2) Іпотечним договором визначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмету іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу Предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Таким чином, виходячи з умов Іпотечного договору та враховуючи невиконання Позичальником зобов'язань за Договором кредиту, Позивач набув права звернути стягнення на Предмет іпотеки за Іпотечним договором для задоволення своїх вимог за Договором кредиту.
У судове засідання представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, підтримав доводи позовної заяви та просив позов задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти винесення по справі заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з'явилась, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, суду не надала, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлена своєчасно і належним чином, про причини неявки суду не повідомила.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.ст. 224 - 226 ЦПК України.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що згідно Договору відновлюваної кредитної лінії №820/1-27/21-03-7/055 від 01.10.2007 р. (надалі за текстом також - Договір кредиту), укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі за текстом також - Кредитор, Банк, Позивач) та ПП «Авіа-Композит» (надалі за текстом також - Позичальник, третя особа), ПП «Авіа-Композит» були надані у користування кредитні кошти у сумі 130916,00 гривень з кінцевим терміном повернення 01.10.2012 року.
Відповідно до умов кредитного договору, Позичальник взяв на себе зобов'язання забезпечувати повернення кредиту, відсотків за його використання, а також сплати штрафних санкцій у разі невиконання кредитних зобов'язань у визначений термін.
Позичальником були порушені обов'язки встановлені договору кредиту, у зв'язку з чим він повинен достроково погасити Кредит в повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Цей обов'язок Позичальником також невиконаний.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання - ст. 625 ЦК України.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення Позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.
Іпотечним договором визначені наступні умови та права Іпотекодержателя, які дають можливість Іпотекодержателю ставити питання про звернення стягнення на Предмет іпотеки та визначають шляхи звернення стягнення.
Іпотечним договором передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.
Іпотечним договором передбачено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки може бути Здійснено на підставі рішення суд.;
2) Іпотечним договором визначено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмету іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу Предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
3) Ст. 7 Закону України „Про іпотеку" регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
4) Відповідно до ст. 12 Закону України „Про іпотеку", у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі. його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частина 1 ст.38 Закону передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві здійснюється за рішенням суду або на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням у повному обсязі, що визначений на час виконання цих вимог, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки: витрат на утримання і збереження предмета іпотеки;витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.
Відповідно до ст. 39 Закону, саме рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Як роз'яснено у п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.43 своєї Постанови від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.109 ЖК України передбачається, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців.
Разом з тим у ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.
У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.
Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
Судом встановлено, згідно іпотечного договору, в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, отже суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.
Така думка також викладена в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.03.2015 року №6-39 цс15.
Таким чином суд відмовляє в задоволенні позову в частині виселення відповідача ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.
В іншій частині суд знаходить позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526,527,530,1050,1054 ЦК України, ст.7,38,39,40 Закону України „Про іпотеку", ст.ст. 9,109 ЖК України, ст.ст.10,11,58-60, 88, 209,212-215,224 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити частково.
В рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за договором кредиту №820/1-27/21-03-7/055 від 01.10.2007 р. в сумі 219309,28 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №820/3-27/21/02-7/428 від 01.10.2007 р., - трикімнатну квартиру, загальною площею 69,2 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, шляхом реалізації предмета іпотеки при проведенні прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, дійсної на час продажу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати, пов'язані зі сплати судового збору по 2193,09 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Суддя: М. В. Богдан