АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Справа №630/678/14-ц
Провадження №22ц/790/982/15 Головуючий 1 інст. - Малихін О.О.
Категорія: визнання угоди недійсною Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів -Коростійової В.І., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мірошниченко Тетяна Петрівна, ПАТ «Енерго-Інвест Груп», про визнання договору позики недійсним,-

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. Просив визнати недійсним договір позики грошей від 08 серпня 2013 року, укладений між ним та ОСОБА_2.

Посилався на те, що 08 серпня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений спірний договір позики (далі Договір), за умовами якого останній передав у власність позивача грошову суму в розмірі 324 000 гривень. На виконання цього Договору він сплатив ОСОБА_2 64 800 гривень, після чого додатковим договором були внесені зміни до п.1 Договору і сума позики становить 259 200 гривень. Крім того, 28 серпня 2013 року він сплатив ОСОБА_2 9 720 гривень та 31 жовтня 2013 року - 16 783,20 гривень процентів за користування позикою.

Вважає спірний Договір недійсним з наступних підстав:

- Договір був укладений ним під впливом тяжких для нього обставин, на вкрай невигідних умовах, та підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст.233 ЦК України;

- Договір підписаний ним під впливом обману з боку ОСОБА_2, та підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачних ст.230 ЦК України;

- у Договорі не визначений строк його дії, що суперечить ч.1 ст.628, та ч.1 ст.638 ЦК України та свідчить про його недійсність.

Позивач зазначає, що вимушений був взяти позику у відповідача з метою проведення розрахунку з ПАТ «ОТП Банк» для запобігання стягнення з нього значної заборгованості як з поручителя за кредитним договором. Під час оформлення Договору сторони не обговорювали застосування штрафних санкцій у випадку не виконання договору, та штрафні санкції не були передбачені проектом цього Договору, тоді як Договір містить такі умови. На його думку, ОСОБА_2, скориставшись втомою позивача та його поганим зором, вніс п.7 до Договору про штрафні санкції, а він з огляду на довірливі стосунки з відповідачем, підписав Договір не перечитуючи його змісту.

Відповідач у письмових запереченнях позов не визнав. В обгрунтування своєї позиції постався на те, що спірний Договір позики грошей був оформлений у відповідності до чинного законодавства, а його зміст неодноразово обговорювався з позивачем та коригувався. Після передачі ним грошей позичальнику нотаріус вголос прочитала договір та його зміст сторони дослідили особисто перед підписанням.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись, зокрема, на те, що під час укладання Договору волевиявлення позивача було вільним, а в подальшому волевиявлення сторін щодо спірного правочину було виражено у додатковій угоді про внесення змін до Договору позики грошей, за наслідками підписання якої позивач погодився залишити без змін умови про штрафні санкції.

Третя особа, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мірошниченко Т.П., у письмових поясненнях вказувала на те, що Договір був посвідчений нею 08 серпня 2014 року у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. До підписання договору сторони досліджували його зміст та неодноразово коригували його, а після визначення остаточного варіанту та проведення розрахунків між ними, нотаріусом були роздруковані три примірники договору, Договір було зачитано сторонам вголос та прочитано ними особисто. За відсутності будь-яких заперечень чи зауважень до Договору, його текст було підписано сторонами та посвідчено нотаріально.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення судом норм матеріального і процессуального права.

ОСОБА_1 двічі подавав заяви до апеляційного суду про відкладення розгляду справи, які судом були задоволені, але після цього в судові засідання позивач жодного разу не з'явився.

Приватний нотаріус Мірошниченко Т.П. надала заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові пояснення, в яких проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Третя особа ПАТ «Енерго-Інвест Груп», свого представника для участі у справі не направило, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, створення судом належним умов розгляду справи у суді, неприпустимість зловживання процесуальними права учасниками процесу, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та третіх осіб.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судовим розглядом встановлено, що 08 серпня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мірошниченко Т.П. за реєстровим № 3020 був посвідчений спірний Договір позики грошей. За умовами Договору ОСОБА_2, як позикодавець, передав у власність ОСОБА_1, як позичальнику, грошову суму у розмірі 324 000 гривень, а ОСОБА_1 зобов'язався повернути таку ж грошову суму у строк до 08 листопада 2013 року, з оплатою за користування позикою процентів у розмірі 36% річних. Одночасно з цим сторони передбачили, що у разі прострочення повернення позики позичальник сплачує штрафні санкції, у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п. 7 Договору).

28 вересня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мірошниченко Т.П. за реєстровим № 5138 був посвідчений договір №1 про внесеня змін до Договору позики грошей від 08 серпня 2013 року, яким розмір позики визначений у 259 200 гривень.

28 вересня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 9 720 гривень відсотків, нарахованих за користування позикою, та 31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 16 783,20 гривень відсотків, нарахованих за користування позикою, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

За змістом закону, під впливом тяжкої обставини вважається вчиненим правочин, який особа вчинила вимушено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для себе умовах, чим інша сторона скористалася. Такий правочин має ваду волі і вчиняється за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним відповідно до ст. 233 ЦК України немає, оскільки позивач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про укладення правочину під впливом тяжкої обставини, на вкрай невигідних умовах, та того, що за відсутності цих обставин правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Вірно зазначив суд і про те, що відповідно до п.10 Договору позики грошей сторони, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, засвідчили одне одному, що правочин не вчинено під впливом тяжких обставин і на невигідних для них умовах.

Погоджуєжться судова колегія і з доводами суду першої інстанції стосовно того, що вчинення позивачем дій, спрямованих на виконання оспорюваного договору позики грошей, свідчить про прийняття ним зобов'язань по виконанню такого договору з усіма істотними умовами як в момент підписання, так і в процесі його виконання.

Судом першої інстанції надано відповідну правову оцінку доводам позивача, які були ним наведені в обгрунтування своїх вимог.

Відповідно ч. 1 ст.230 ЦК України, якщо одна сторона правочину навмисно ввела в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину: особа знає про наявність чи відсутність обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї.

Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

ОСОБА_1 просив визнати спірний Договір недійсним з тих підстав, що Договір був укладений під впливом обману з боку відповідача.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом з тим, належних та допустимих доказів неправомірного впливу відповідача ОСОБА_2 на волевиявлення позивача, щоб спонукати останнього до укладення Договору в існуючий редакції, останній суду не надав. Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 непомітно від нього вніс зміни до змісту оригіналу Договору в частині штрафних санкцій (п.7) є припущенням позивача, тоді як відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З'ясувавши у повному обсязі права та обов'язки сторін, обставини справи, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у визнанні спірного Договору недійсним, з підстав передбачених ст.230 ЦК України.

Такий висновок районного суду грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні письмових доказів у справі та показань свідків, яким надана правильна правова оцінка.

При цьому судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що заявлені позивачем вимоги про визнання Договору недійсним одночасно з підстав передбачених ст.ст.230 та 233 ЦК України, є взаємовиключними.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є законним та обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і зводяться лише до переоцінки досліджених і правильно оцінених судом доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді