Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1641/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 22" квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2015 року по справі

за позовом Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, Міського комунального підприємства "Основаніє" до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та стягнення заборгованості з орендної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та МКП "Основаніє" звернулись до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювали, до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням та стягнення заборгованості з орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 16.06.2006р. між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (орендодавець), КП "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання №13" (балансоутримувач) та ПП ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір №1726/13 щодо строкового платного користування нежитловим підвальним приміщенням загальною площею 315,25 кв.м. за адресою: м.Запоріжжя, АДРЕСА_1 для надання побутових послуг населенню строком на 3 роки до 16.06.2009 р. Вказане нежитлове приміщення було передано у користування орендаря за актом прийому-передачі від 16.06.2006р.

Додатковою угодою від 01.07.2009 р. строк дії договору оренди продовжувався до 31.12.2009р. У подальшому строк дії договору продовжувався у відповідності до ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

01.06.2011р. між Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, КП "ВРЕЖО №13" було укладено додаткову угоду про зміну орендодавця на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Пунктом 11.7 договору передбачено, що реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов або припинення договору оренди.

У зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору оренди щодо сплати орендної плати станом на 01.12.2014 р. утворилася заборгованість з орендної плати за період з січня 2012 року по грудень 2014 р. в розмірі 430 447,47 гри.

Умовами п.11.8 договору оренди № 1726/13 нежитлового приміщення від 16.06.2006 р. передбачено, що однією з підстав припинення договору є ліквідація орендаря. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 13.10.2014 р. підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 (орендаря) припинено. Дата реєстрації припинення 21.07.2014р., номер запису в реєстрі 7005153. Отже, договір №1726/13 оренди нежитлового приміщення від 16.06.2006 року є припиненим.

На день подання позову спірне орендоване приміщення відповідачем за актом прийому-передачі не повернуто.

На підставі зазначеного остаточно просили стягнути з ОСОБА_3 суму заборгованості по орендній платі у розмірі 43447,47 грн. на користь місцевого бюджету Орджонікідзевського району ГУДКСУ в Запорізькій області; усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням, загальною площею 315,25 кв.м., в житловому будинку по АДРЕСА_2 у м. Запоріжжя шляхом виселення ОСОБА_3 з вищезазначеного нежитлового приміщення на користь позивачів; стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 648,82 грн. на користь департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 суму заборгованості по орендній платі у розмірі 43447,47 грн. на користь місцевого бюджету Орджонікідзевського району ГУДК України в Запорізькій області, р/р0007, ЄРДПУ 34677145, МФО 813015, призначення платежу: за оренду 20080401.

Усунуто перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням загальною площею 315,25 кв.м. в житловому будинку по АДРЕСА_2, у м. Запоріжжі, шляхом виселення ОСОБА_3 з вищевказаного нежитлового приміщення на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, код ЄРДПОУ 37573068.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради 648,82 грн. судового збору.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, зазначає, що він припинив підприємницьку діяльність, у визначений ним строк - до 06.08.2013 року для заявлення кредиторами своїх вимог позивачі не пред'являли до нього вимог, скільки строк пропущено, суд безпідставно задовольнив позов, просить змінити рішення суду та відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього коштів в сумі 43447,47 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд правильно встановив, що між сторонами склалися правовідносини з договору найму нежилого приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, що орендодавцем відповідачу були вручені повідомлення про розірвання договору оренди, в яких пропонувалось заплатити борг з орендної плати та звільнити орендоване приміщення.

Сторони не оспорюють відмову від договору оренди та зобов'язання звільнити орендоване приміщення. Як зазначається в запереченнях на апеляційну скаргу, після ухвалення рішення приміщення звільнено.

У відповідності до ч.1 ст.303 УПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Рішення суду оскаржується в частині стягнення орендної плати.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст.762 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 785 ЦК України в разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами був укладений договір №1726/13 16 червня 2006 року з наступними додатковими угодами щодо строкового платного користування нежитловим підвальним приміщенням загальною площею 315,25 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, АДРЕСА_1 для надання побутових послуг населенню (а.с. 36-43)

Умовами договору сторони погодили, що орендна плата визначається на основі рішення виконкому Запорізької міської ради від 28.02.2006 р. №63, рішення п'ятнадцятої сесії 24 скликання Запорізької міської Ради №46 від 28.01.2004 р., за перший місяць оренди орендна плата складає 983,48 грн. та в подальшому розмір орендної плати за кожний наступний місяць орендарем визначається самостійно, шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції (п. 3.1,3.3 Договору). Розмір орендної плати змінювалися сторонами додатковими угодами, останньою додатковою угодою від 01 грудня 2011 року розмір орендної плати визначено в розмірі 1211,86 грн.*Іінф з наступним коригуванням розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць ( а.с.38)

За умовами договору оренди від 16 червня 2006 року у випадку закінчення терміну дії договору або його дострокового припинення орендна плата розраховується орендарем по добу фактичної здачі нежитлового приміщення по акту прийому-передачі.( п.3.7 договору)

Судом встановлено, що об'єкт оренди ОСОБА_3 не звільнив і продовжував ним користуватися, в порушення умов договору з січня 2012 року не проводив платежі за користування комунальним майном - нежитловим підвальним приміщенням площею 315,25 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 у м.Запоріжжя. В результаті станом на 01.12.2014 року має заборгованість з орендної плати, обрахування якої проведено з урахуванням базової щомісячної орендної плати ( а.с. 82,147).

Предмет оренди перебував у користуванні відповідача по 23.01.2015 року включно.

У відповідності до ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 58,59, ЦПК України).

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що здійснював платежі по орендній платі відповідно до п.3.4 договору та на спростував здійсненого позивачем розрахунку заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що не виставлялися рахунки на оплату орендної плати та відсутні акти виконаних робіт, є неприйнятними.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вказані норми законів, а також ст. 6 ЦК України, передбачають добровільність в укладенні угод.

Ст. 628 ЦК визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В договорі сторони не передбачали складання акту виконаних робіт, за умовами договору ОСОБА_3 самостійно повинен був сплачувати орендну плату.

Так, відповідно до п.3.4 договору зі змінами внесеними додатковою угодою від 08 лютого 2010 р. та положень ч. 1 ст. 762 ЦК України, орендна плата перераховується в державний бюджет самостійно орендарем, не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 5.3 договору оренди проводити звірку розрахунку з орендної плати та підписувати акт звірки є обов'язком саме орендаря, а не орендодавця (а.с.36звор.).

Відповідач також посилається в скарзі на те, що 21 липня 2014 року він припинив свою підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і строк, встановлений для заявлення кредиторами своїх вимог до нього, закінчився 06.08.13 р. (а.с.63-64)

Статтею 50-1 ЦК України, яка діяла на час прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності, передбачалося, що фізична особа - підприємець письмово повідомляє державного адміністратора, кредиторів про прийняте рішення щодо припинення її підприємницької діяльності, порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог, що не може становити менше двох і більше трьох місяців з дня опублікування повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності.

При цьому, посилаючись на зазначену норму, ОСОБА_3 не надав доказів, що він повідомляв позивачів як його кредиторів про прийняте рішення щодо припинення підприємницької діяльності, як цього вимагала ст.50-1 ЦК України. Доводи про те, що позивачі не є кредиторами, неприйнятні, оскільки ОСОБА_3 з січня 2012 року не сплачував орендну плату за користування нежитловим приміщенням, отже мав незавершені розрахунки з позивачами.

Втім, нормами Цивільного кодексу України взагалі не передбачено припинення зобов'язань фізичної особи-підприємця і у разі дотримання нею порядку припинення своєї підприємницької діяльності та не звернення кредиторів під час цієї процедури з вимогами про виконання зобов'язань або звільнення від подальшого виконання вимог кредиторів.

Так, згідно із ст.52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, позивачі не позбавлені права звернутися до суду за захистом свого порушеного цивільного права з дотриманням строків позовної давності, оскільки внаслідок припинення підприємницької діяльності суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 самі зобов'язання по сплаті орендної плати, які виникли у нього в процесі підприємницької діяльності, не припиняються, а зберігаються, та переходять до нього як фізичної особи і як фізична особа у відповідності до ст.52 ЦК України він відповідає за зобов'язаннями всім своїм майном.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати 43447,47 грн. є правомірним та обґрунтованим.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: