АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/6143/13-ц Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження 22ц/774/717/К/15 Бардін О.С.
Категорія -27(І) Доповідач Остапенко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Остапенко В.О.

суддів: Митрофанової Л.В., Савіної Г.О.,

при секретарі: Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.09.2013 року ОСОБА_2 отримав у борг грошові кошти у сумі 10 250 грн., що підтверджується розпискою, які зобов'язався повернути до 05.10.2013 року.

У зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за договором позики у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у сумі 12 348, 50 грн., з яких: борг за договором позики -10 250 грн. 3% річних від простроченої суми - 307,50 грн., борг з урахуванням встановленого індексу інфляції - 1 791грн.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 12 348, 50 грн. за договором позики з урахуванням індексу інфляції і процентів, витрати по сплаті судового збору в сумі 230 грн., та витрати за надання правової допомоги в сумі 2 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_3. заборгованість за договором позики від 12.09.2013 року в розмірі 10 250 грн. 3% річних від простроченої суми за період з 01жовтня 2013 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 307, 50 грн., індексацію за період з 01 жовтня 2013 року по 01 жовтня 2014 року в сумі 1791 грн. судові витрати в сумі 229 грн. 40 коп. витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що розписка, яка посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми позичальнику в матеріалах справи відсутня. Надана позивачем розписка не підтверджує факт передачі коштів позивачем та отримання їх відповідачем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2013 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 10 250 грн., які зобов'язався повернути до 05.10.2013 року, що підтверджується розпискою (а.с.38)

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи з відповідача на його користь заборгованість за договором позики з урахуванням 3% річних від простроченої суми у розмірі 307 грн. 50 коп., та індексу інфляції у розмірі 1791 грн. суд першої інстанції виходив з положень ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договоромпозики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що розписка або інший документ (акт передання та прийняття, рахунок - фактура на товари тощо), якщо вони знаходяться у позикодавця, засвідчують факт отримання грошей або речей позичальником.

Боргові документи мають підтверджувати дві обставини: по - перше, факт отримання боржником грошей або речей, їх кількість, рід та якість; по -друге, точно визначений строк повернення грошей або речей, а у разі його відсутності - момент пред`явлення вимоги.

Обов'язковими реквізитами боргового документа є власноручний підпис боржника (позичальника), його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданої розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 10 250 грн., які зобов'язався повернути до 05.10.2013 року (а.с. 38)

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строкта в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частинами 1,2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процентирічних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договоромабо законом.

Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з порушенням умов договору позики, у відповідача виникла заборгованість у сумі 12 348 грн., 50 коп. з яких: 10 250 грн.,- основний борг, 307, 50 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 01.10.2013 року по 01.10.2014 року та 1791 грн. - сума боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.10.2013 року по 01.10.2014 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції.

Доводи апеляційної скарги, що розписка від 12 вересня 2013 року не підтверджує факт передачі грошей, спростовується матеріалами справи, встановленими фактами та положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач даної розписки не писав та не підписував, не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України, так як оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи (а.с. 38)

Крім того, даний факт також спростовується повідомленням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6526/6527/14-32 від 29.08.2014 року, згідно якого експертом встановлена достатність зразків підпису ОСОБА_2 для проведення експертизи, однак, неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи в зв'язку з відсутністю оплати (а.с.30).

Відповідач ОСОБА_2 наданий позивачем розрахунок боргу не оскаржує, а тому колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в цій частині позовних вимог, оскільки згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/