АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/4605/15 Головуючий 1 інст. Юхименко О.М.
Справа № 2015/2-121/11 Доповідач Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Пшенічної Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Давидової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 рокупо справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики,-

встановила:

У грудні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму основного боргу за договором позики грошових коштів в розмірі 226459 грн., 725,91 грн. - трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання, 226 459,00 грн. - штрафу за порушення термінів повернення грошових коштів, 3750,53 грн. - пені за прострочення повернення грошових коштів; витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він 06 серпня 2010 року за договором позики грошових коштів, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим №2438, передав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 226 459 грн., які останній зобовязався повернути у строк до 31 жовтня 2010 року. Оскільки у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув просив позов задовольнити.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики грошових коштів в розмірі 226459 грн., 725,91 грн. - трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобовязання, 226 459,00 грн. - штрафу за порушення термінів повернення грошових коштів, 3750,53 грн. - пені за прострочення повернення грошових коштів. Стягнуто з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення , яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Скарга містить посилання на те, що судом не надано оцінки поясненням сторін, що згідно договору позики від 06.11.2011 року гроші не передавались, тобто договір позики не є укладеним.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнавав, що гроші, які зазначені у договорі позики він ОСОБА_1 не позичав, а передав зерно соняшнику на суму 390 000,00 грн. 170 000, 00 грн. ОСОБА_1 повернув, а на решту боргу було складено договір позики.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 06 серпня 2010 року між сторонами було укладено договір позики за яким ОСОБА_1 отримав 226 459,00 грн. зі строком повернення до 30 жовтня 2010 року.

На час розгляду справи відповідач грошові кошти позивачу не повернув.

Пунктом 4. Договору позики передбачений штраф у розмірі 100% від суми несплаченої протягом десяти днів з 01.11.2010 року.

Договором передбачено і нарахування пені у розмірі подвійної ставки НБУ від суми несплати за кожен день прострочення.

Крім того стягненню з відповідача підлягають 3% річних за прострочення виконання зобовязання, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З договору позики укладеного між сторонами і нотаріально посвідченого 06 серпня 2010 року вбачається, що до підписання цього договору ОСОБА_1 отримав 226 459,00 грн. (а.с. 5).

Пунктом 4. Передбачені штрафні санкції про стягнення яких просив позивач.

Посилання апеляційної скарги на те, що договір позики від 06 серпня 2010 року не є укладеним, оскільки грошові кошти за ним не передавались не можуть бути взяті до уваги виходячи з наступного.

В суді першої інстанції ОСОБА_3 дійсно визнав, що первісно правовідносини між сторонами виникли відносно насіння соняшника, який він на підставі усної домовленості продав ОСОБА_1.

Ці обставини підтвердив і представник ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції.

Однак такі обставини висновків суду не спростовують з урахуванням правил ст. 1053 ЦК України за якими за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найма майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Заміна боргу позиковим зобовязанням проводиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленої для договору позики (ст. 1047 цього Кодексу).

Оскільки договір позики, укладений між сторонами відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України і закріплює бажання сторін змінити первісне зобовязання на позикове визнавати цей договір неукладеним підстав не має.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують судова колегія з урахуванням вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 22 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: