Справа № 226/6479/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року м.Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Карнауха А.П.

при секретарі Грабовській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4»яни Анатоліївни, ОСОБА_5 про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Тульчинського районного суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зняття із реєстрації ( виписки ) із належної їй квартири та виселення.

Свої позовні вимоги мотивувала наступним.

Відповідачі проживають в її квартирі АДРЕСА_1. Право проживати в даній квартирі та бути в ній зареєстрованими вона їм не надавала.

23.10.2010 року вона купила у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2. Договір купівлі продажу є дійсним. Цю квартиру вона придбала для того, щоб в ній після укладення шлюбу проживала її дочка ОСОБА_6. На укладенні договору попередній власник їй домову книжку про реєстрацію в квартирі не надав. В 2012 році вона дізналась, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 значаться зареєстрованими в її квартирі, тому вона звернулась до суду про зняття їх з реєстрації. Також з»ясувалось, що відповідачі та ОСОБА_5 самовільно стали проживати в її квартирі, чим порушують її право власності. Через це вона не може користуватись та розпоряджатись належною їй квартирою та члени її сім»ї не можуть проживати в ній.

Добровільно знятись з реєстраційного обліку з квартири та звільнити квартиру відповідачі відмовляються.

Просить суд зобов»язати відповідачів знятися з реєстрації ( виписатися ) з належної їй квартири АДРЕСА_3. Зобов»язати Тульчинський районний сектор УДМС України у Вінницькій області зняти із реєстраційного обліку ( виписати ) з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4»яну Анатоліївну. Постановити рішення про примусове виселення з квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4»яни Анатоліївни, ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги змінила. Від позову про зняття з реєстраційного обліку та виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилась. На задоволенні решти позовних вимог наполягала. Пояснила, що в жовтня 2010 року вона купила квартиру. ОСОБА_4 попросила її дозволити в квартирі їм проживати. До них ще потім поселились дочка та зять. ОСОБА_5 хоче виселити, бо його теща заявила, що він там живе.

За рішенням суду хоче зняти їх з реєстраційного обліку.

Квартиру вона купила 23.10.2010 року у ОСОБА_3 Своє право власності зареєструвала в реєстрі в червні 2012 року.

Достовірних відомостей про реєстрацію в квартирі ОСОБА_5 вона не має.

ОСОБА_3 з 08.07.1996 року прописана в квартирі.

Вона та ОСОБА_3 усно домовлялись, що остання там із сім»єю поживе до першої вимоги про виселення.

З вимогою про виселення вона звернулась до ОСОБА_3 в липні 2012 року.

При укладенні договору купівлі-продажу вони нотаріусу не повідомляли, що в квартирі проживають інші особи. ОСОБА_3 домової книги не давала.

20.05.2015 року при виконанні судового рішення про виселення П»єцух із квартири ОСОБА_3І, заявила, що її діти живуть у квартирі.

Письмовий договір найму квартири вони не укладали. Це була усна домовленість. ОСОБА_3 була наймачем квартири до першої вимоги. Про плату за квартиру вони не домовлялись.

На вимогу про виселення ОСОБА_3 не реагувала, бо був суд про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Договір визнано дійсним. Рішення набрало законної сили 25.09.2014 року.

Після цього були лише усні вимоги про виселення.

20.05.2015 року П»єцух виселили із квартири. Тоді ж ОСОБА_3 заявила, що її сім»я там живе.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з»явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позов не визнали.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала та пояснила суду, що вона не розуміє які у позивачки до неї претензії. В квартирі вона не проживає. Зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Там вона живе з 04.09.2008 року. В квартирі по вул..Відродження в м.Тульчині проживають її батьки. ОСОБА_5 там також не живе.

Про усні домовленості між ОСОБА_1 та її мамою на тимчасове проживання в квартирі вона нічого не знає.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав та пояснив суду, що він зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2. Фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Хто живе в квартирі АДРЕСА_3 він не знає.

Представник відповідачів ОСОБА_8 позов не визнав та пояснив суду наступне.

Факт проживання в квартирі ОСОБА_2 ат ОСОБА_3 він визнає. Вони там проживають на підставі титулу.

Визнає також факт їх реєстрації в цій квартирі. Підтверджує він також і факт, що ОСОБА_3 відмовились добровільно виселитись із квартири та знятись із реєстрації в ній.

Про передачу домової книги після укладення договору купівлі-продажу квартири йому нічого не відомо.

Договір купівлі-продажу квартири не скасований і є чинним. За цим договором ОСОБА_1 власниця квартири.

Договір найму квартири між позивачкою та відповідачами не укладався.

Із наданих суду сторонами письмових доказів вбачається, що за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 від 23.10.2010 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_1 купила цю квартиру. Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований у Державному реєстрі правочинів.

Згідно витягу «Про державну реєстрацію прав» № 34349518 від 01.06.2012 року ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_7.

За довідкою адресного бюро від 31.12.2012 року в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.03.2014 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області від 06.06.2014 року вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.09.2014 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду від 20.03.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна удаваним та визнання цього договору договором іпотеки відмовлено.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідачів та їх представника, вивчивши надані сторонами письмові докази, оцінюючи їх відповідно до ст..212 ЦПК України вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зокрема, позивачкою з врахуваннями подальших змін були заявлені позовні вимоги про зняття з реєстрації та виселення з квартири №5 по вул.,Відродження .37 в м.Тульчині ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В судовому засіданні позивачка від своїх позовних вимог до цих відповідачів відмовилась і ця відмова прийнята судом, про що винесена відповідна ухвала.

В судовому засіданні сторони визнали факти продажу 23.10.2010 року ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_8 О.Г. та реєстрації в цій квартирі на час розгляду справи відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Право власності на квартиру 01.06.2012 року зареєстроване ОСОБА_1

Сторонами також визнано факт проживання в квартирі відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі усної домовленості без укладення письмового договору найму квартири.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 добровільно виселитись із квартири та знятись із реєстраційного обліку відмовились.

Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати,

укладати інші не заборонені законом угоди.

В разі порушення права власності за ст..386 ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на законних правових підставах стала власником квартири №5 по вул.Відродження в м.Тульчині Вінницької області.

Це право власності оспорювалось відповідачкою ОСОБА_3 в судовому порядку, але судом договір купівлі-продажу квартири від 23.10.2010 року визнаний дійсним.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 є законним власником нерухомого майна, то вона вправі вимагати від інших осіб ліквідувати перешкоди у здійсненні нею права власності.

В судовому засіданні безумовно встановлено і сторонами не оспорюється, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без дозволу власника користуються майном, що їм не належить.

Відповідно до ст.158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно

до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Очевидно, що в разі укладення між позивачкою та відповідачами договору найму житлового приміщення в письмовій формі та його відповідної реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вправі були користуватись квартирою до закінчення договору найму. Проте письмового договору найму квартири ОСОБА_1Г як наймодавець та ОСОБА_3, ОСОБА_2 як наймачі не укладали. За таких обставин останні без достатніх правових підстав користуються чужим майном за відсутності на це згоди власника.

Навіть за наявності договору найму житлового приміщення позивачка на підставі ст..168 ЖК УРСР вправі вимагати розірвання такого договору, попередивши про це наймодавця за три місяці. ОСОБА_1 вимогу про звільнення її квартири відповідачами подала ще в липні 2012 році.

Відповідно до ст..169 ЖК УРСР у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладення договору найму ( за усною домовленістю) користувались квартирою позивачки ОСОБА_1 і права на проживання в ній вони позбавлені власницею ще в 2012 році, відмовились від її добровільного звільнення,то вони підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця

проживання в Україні» зняття з реєстрації особи здійснюється на підставі

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення

права власності на житлове приміщення або права користування

житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно

відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позбавлені права користування квартирою позивачки, підлягають виселенню, то волни повинні бути зняті з реєстрації в ній.

Позивачкою також заявлена вимога про зообв»язання відповідачів знятись з реєстрації в її квартирі. Одночасно з цим заявлена вимога про зобов»язання Тульчинського районного сектору УДМС України у Вінницькій області зняти із реєстраційного обліку ( виписати ) з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Вказані вимоги є такими, що суперечать одна одній.

В разі покладення на відповідачів обов»язку знятись із реєстрації не потрібно покладення обов»язку примусового зняття є реєстрації на орган реєстрації.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовились добровільно знятись з реєстрації в квартирі позивачки, тому підлягає задоволенню вимога про зобов»язання Тульчинського районного сектору УДМС України у Вінницькій області зняти їх із реєстраційного обліку ( виписати ) з квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до ст..88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.383,386 ЦК України, ст..ст.150,158,169 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця

проживання в Україні», ст..212, 215,218 ЦПк України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири №5 по будинку №37 по вул..Відродження в м.Тульчині Вінницької області.

Зобов»язати Тульчинський районний сектор УДМС України у Вінницькій області зняти із реєстраційного обліку ( виписати ) з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 350 (триста п»ятдесят) грн.90 коп. судових витрат, понесених при зверненні до суду в рівних частках по 175 ( сто сімдесят п»ять ) грн.45 коп. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тульчинський районний суд.

Суддя: