Справа № 215/3900/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі: головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Пасько М.В.

за участю представників

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та Приватної акціонерної компанії «Українська страхова компанія АСКА», третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який був уточнений 27.07.2015 року, до ПАТ "ПівнГЗК" про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 24.12.2013 р. близько 18.00 год., водій ОСОБА_5, котрий знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, під час виконання своїх трудових обов'язків - керуючи автобусом «Нефаз 3299», що є власністю відповідача, реєстр. № НОМЕР_1 по вул. Федоренка в м. Кривому Розі в районі будинку №3, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, виконуючи маневр об'їзду перешкоди - автомобіля «ВАЗ 2121», реєстр. № НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, який був припаркований на проїзній частині, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та здійснив наїзд на автомобіль, чим порушив п.2.3. «б», 13.3. Правил дорожнього руху України, в результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень. Зіткнення сталося з вини ОСОБА_5, який працює водієм автобусом «Нефаз 3299», реєстр № НОМЕР_1 в транспортному цеху ПАТ «Північний ГЗК», та виходячи з трудових відносин керував автотранспортним засобом. 14.03.2014 року Тернівським районним судом м. Кривий Ріг було ухвалено постанову по адміністративній справі якою ОСОБА_5 було визнано винним у ДТП за ст.124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн.

В результаті ДТП його автомобіль «ВАЗ 2121», реєстр. №НОМЕР_3 отримав пошкодження в результаті яких автомобіль не підлягає відновленню.

Величину та об'єм завданої ОСОБА_4 матеріальної шкоди встановлено судовою товарознавчою експертизою № 55/15 від 13.03.2015 року, згідно висновків якої вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 2121», реєстр. НОМЕР_4 складає 34 453,27 грн., ринкова вартість автомобіля на момент проведення експертизи становить 28 801,90 грн., а проведення відновлювального ремонту по співвідношенню з ринковою вартістю автомобіля на момент проведення експертизи з технічної та економічної точки зору не доцільно.

Виходячи з положень ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до 4.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 № 6 (далі - Постанова ВСУ № 6) встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості.

В зв'язку спричинення шкоди у ОСОБА_4 змінився спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. ОСОБА_4 людина похилого віку, має хвору дружину та стареньких родичів, які живуть далеко від нього і яким постійно потрібна його допомога. Втрата транспортного засобу нанесла ОСОБА_4 не тільки матеріальні збитки - страта автомобіля на придбання якого він витратив добру частину свого життя, але і позбавила його можливості вільного спілкування з близькими людьми. Сама пригода здійснила негативний вплив на його психологічне здоров'я, змінилося його нормальне життя, порушився сон, тривалий час він не може повноцінно відпочити та відновити сили. Він має дефекти мови, а після ДТП взагалі практично не може нормально говорити. Такі переживання здійснили на нього тяжкий емоційний вплив та завдали емоційних страждань.

Просить суд стягнути з ПАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_4 34 453,27 грн. матеріальної шкоди та 15 000,00 грн. моральної шкоди .

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» позов не визнала, в своїх запереченнях зазначила, що згідно з Законом України «Про страхування» (п.9 ст.7) в Україні здійснюється обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначаються Законом України від 01.07.2005 р. №1961 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Як власник транспортного засобу НЕФАЗ 5299-10-17 державний НОМЕР_8 ПАТ «ПівнГЗК» застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» (надалі - «страховик»), що підтверджується виданим страховиком полісом страхування №АВ/436606, дійсним з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. включно.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону №1961 встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктами 33.1.4, 33.1, ст. 33 цього Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Як видно з письмового пояснення представника ПрАТ «УАСК «АСКА», позивач наступного дня після ДТП, тобто 25.12.2013 р. звернувся до страховика ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» з заявою про виплату страхового відшкодування.

У відповідності до ст. 34 Закону №1961 страховик замовив проведення авто-товарознавчого дослідження, відповідно до якого (Висновок №343/13 від 27.12.2023 р.) ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2121 д/н НОМЕР_3 складає 14 855, 51 грн., а вартість відновлювального ремонту - 22 234, 15 грн. Таким чином, страховиком прийнято рішення про те, що ремонт пошкодженого транспортного засобу є економічно необґрунтованим і відповідно до п.30.2 ст. 30 Закону №1961 відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Проте, страховик не повідомляє про те, чи було виплачене позивачу страхове відшкодування, чи ні.

Також і позивач у своїй позовній заяві не вказує, чи звертався він до страховика за відшкодуванням шкоди, чи було йому виплачено таке відшкодування, чи навпаки відмовлено і з яких причин і не надає жодних доказів того, що він не отримав відшкодування від страховика.

Пунктом 36.7 ст. 36 Закону № 1961 передбачено, що рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Тобто, у разі незгоди з рішенням страховика (у тому числі щодо розміру відшкодування), позивач має право оскаржити його у судовому порядку.

Щодо позову до ПАТ «ПівнГЗК» про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, то він є незаконним і необґрунтованим, оскільки ПАТ «ПівнГЗК» застрахував свою відповідальність і тому згідно з законом звільняється від відшкодування шкоди. Таким чином, ПАТ «ПівнГЗК» не є належним відповідачем у даній справі.

Крім того, позивач звертається з вимогою про стягнення з ПАТ «ПівнГЗК» заподіяної матеріальної і моральної шкоди майже через півроку після аварії.

За свідченням водія ПАТ «ПівнГЗК» ОСОБА_5, учасника ДТП, після зіткнення автомобіль позивача не мав жодних видимих ушкоджень і він самостійно поїхав на ньому з місця пригоди. У зв'язку з цим, твердження позивача про те, що автомобіль став непридатним до використання саме внаслідок даного ДТП, викликає сумніву відповідача і у свідка ОСОБА_5

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то відповідач також вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач посилається на те, що внаслідок ДТП він пережив емоційні страждання, у нього посилились наявні дефекти мови і наразі він «практично не може нормально говорити».

У відповідності до 22.1 ст.22 Закону №1961 страховому відшкодуванню у випадку ДТП підлягає не тільки матеріальна шкода, заподіяна майну особи, а й шкода, заподіяна її життю і здоров'ю. Тобто, у разі погіршення стану здоров я, у тому числі психологічного, позивач також має право на відшкодування шкоди страховиком. Проте, зазначені факти мають бути підтверджені відповідним медичним висновком. Це стосується також і розгляду даної позовної вимоги у судовому порядку: відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач повинен довести відповідними доказами (у даному випадку медичним висновком) ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Факт погіршення стану здоров я має підтверджуватися відповідним медичним висновком, якого позивач суду не надав.

Крім того, вищезазначене ДТП сталось за умови грубої необережності з боку самого позивача, що підтверджується Постановою Тернівського районного суду від 14.03.2014 р. у справі №215/106/14-п, а саме: він залишив своє авто припаркованим на проїзній частині дороги, в умовах поганої видимості (туману), без увімкнених задніх вогнів.

Слід також врахувати, що під час ДТП позивач не був присутнім, а ні в автомобілі, а ні поблизу нього, тобто не був безпосереднім свідком ДТП, у зв'язку з чим не можна говорити, що йому було завдано якоїсь фізичної або емоційної травми безпосередньо в момент ДТП. Після ДТП він залишив місце пригоди самостійно, на своєму автомобілі, будь-яких видимих пошкоджень на якому не було, що може бути підтверджено показаннями свідка ОСОБА_5 ПАТ «ПівнГЗК» повідомило по телефону ПАК «Українська страхова компанія АСКА» про настання страхового випадку.

Залучена до участі у справі на підставі ст. 33 ЦПК України, в якості співвідповідача ПАК «Українська страхова компанія АСКА» в судове засідання не з'явилася, в своїх письмових запереченнях зазначила, що між ПАТ «ПівнГЗК» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності транспортних засобів, у тому числі і автобуса «Нефаз 3299», реєстр № НОМЕР_1.

24.12.2013 рову відбулося ДПІ за участю автобуса Нефаз, д/и АЕ 5281 АА під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля ВАЗ 2121, д/и НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4

25.12.2013 року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «УАСК «АСКА» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПАТ «ПівнГЗК» до страхової компанії із заявою про ДТП не звертався. На виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «УАСК «АСКА» замовило проведення авто товарознавчого дослідження. Відповідно до Висновку М 343/13 від 27.12.2013 року, ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2121, д/и НОМЕР_6 складає 14 855,51 гри., вартість відновлювального ремонту - 22 234,15 гри. Сума матеріальної шкоди дорівнює ринковій вартості та складає 14 855,51 гри. Тобто, за приписами ст. 30 Закону, ремонт даного автомобіля є економічно необґрунтованим. В даному випадку позивачу має відшкодовуватися різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожимо транспортної пригоди. Отже, для встановлення розміру матеріальної шкоди є необхідним визначених вартості транспортного засобу після ДТП.

Відповідно до п, 33.1.4 ст. 33 Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Також згідно з п, 4.1.3. Договору СТД № 3644543 від 10.12.2012 року, при настанні ДТП, яке може бути підставою для здійснення страхової виплати, Страхувальник зобов'язаний вчинити заходи, спрямовані на негайне, але не пізніше 3-х робочих днів, повідомлення. Страховика, або у визначених випадках МТСБУ, про настання ДТП. У разі повідомлення телефоном, письмова заява оформлюється в узгодженому зі Страховиком порядку та строки. Однак, ані водій ОСОБА_5, ані страхувальник ПАТ «ПівнГЗК» не виконали вказаний обов'язок та до теперішньою часу не зверталися до ПрАТ «УАСК «АСКА» із повідомленням про настання ДТП. За приписами п, 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування», підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування с несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Оскільки страхувальник не повідомив ПрАТ «УАСК «АСКА» про настання ДТП, а також не надав доказів поважності причин, з яких він не виконав вказаний обов'язок, ПрАТ «УАСК «АСКА» має право відмовити у виплаті страхового відшкодування. Просить розглянути справу на підставі наданих доказів та винести вмотивоване рішення.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, суд вважає, що в позові слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи встановлено, що 24.12.2013 р. близько 18.00 год., водій ОСОБА_5, котрий знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, під час виконання своїх трудових обов'язків - керуючи автобусом «Нефаз 3299», що є власністю відповідача, реєстр. № НОМЕР_1 по вул. Федоренка в м. Кривому Розі в районі будинку №3, був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, виконуючи маневр об'їзду перешкоди - автомобіля «ВАЗ 2121», реєстрі НОМЕР_7, що належить ОСОБА_4, який був припаркований на проїзній частині, не дотримався безпечного бокового інтервалу, та здійснив наїзд на автомобіль, чим порушив п.2.3. «б», 13.3. Правил дорожнього руху України, в результаті чого автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень. Зіткнення сталося з вини ОСОБА_5, який працює водієм автобусом «Нефаз 3299», реєстр № НОМЕР_1 в транспортному цеху ПАТ «ПівнГЗК», та виходячи з трудових відносин керував автотранспортним засобом. Постановою Тернівського районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2014 р. на ОСОБА_5 накладено штраф в розмірі 340 грн. Дана постанова ОСОБА_5 не оскаржувалася. (а.с.4-5, 202).

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, на підставі ч.4 ст.61 ЦПК України, вина ОСОБА_5 у скоєні ДТП, встановлена і доказуванню не підлягає.

Згідно Закону України «Про страхування» (п.9 ст.7) в Україні здійснюється обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначаються Законом України від 01.07.2005 р. №1961 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

ПАТ «ПівнГЗК» як власник транспортного засобу НЕФАЗ 5299-10-17 державний НОМЕР_8 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» (надалі - «страховик»), що підтверджується виданим страховиком полісом страхування №АВ/436606, дійсним з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. включно та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності СТД № 3044543 від 10.12.2012 року .(а.с.31,42-50).

Пунктом 22.1 ст.22 вказаного Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пунктами 33.1.4, 33.1, ст. 33 цього Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа , яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено судовою товарознавчою експертизою № 55/15 від 13.03.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 2121», реєстр. НОМЕР_4 складає 34 453,27 грн., ринкова вартість автомобіля на момент проведення експертизи становить 28 801,90 грн., а проведення відновлювального ремонту по співвідношенню з ринковою вартістю автомобіля на момент проведення експертизи з технічної та економічної точки зору не доцільно. (а.с.124-147).

Згідно ст.10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач 25.12.2013 р. звернувся до страховика ПрАТ «Українська страхова компанія АСКА» з заявою про виплату страхового відшкодування.

У відповідності до ст. 34 Закону №1961 страховик замовив проведення авто-товарознавчого дослідження, відповідно до якого (Висновок №343/13 від 27.12.2023 р.) ринкова вартість автомобіля ВАЗ 2121 д/н НОМЕР_3 складає 14 855, 51 грн., а вартість відновлювального ремонту - 22 234, 15 грн. Таким чином, страховиком прийнято рішення про те, що ремонт пошкодженого транспортного засобу є економічно необґрунтованим і відповідно до п.30.2 ст. 30 Закону відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. (а.с.52-75).

Проте, а ні страховик, а ні позивач не повідомляють про те, чи було виплачене позивачу страхове відшкодування, чи ні, чи навпаки відмовлено і з яких причин і не надає жодних доказів того, що позивач не отримав відшкодування від страховика.

Пунктом 36.7 ст. 36 Закону № 1961 передбачено, що рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Тобто, у разі незгоди з рішенням страховика (у тому числі щодо розміру відшкодування), позивач має право оскаржити його у судовому порядку.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином відповідач - ПАТ «ПівнГЗК» , у відповідності до ст. 1194 ЦК України, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, може бути відповідачем лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а тому в позові в частині стягнення з ПАТ «ПівнГЗК» матеріальної шкоди в сумі 34 453,27 грн. слід відмовити.

Не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з ПАТ «ПівнГЗК» моральної шкоди в сумі 15 000,0 грн., так як внаслідок ДТП погіршився стан його здоров'я, порушився сон, тривалий час він не може повноцінно відпочити та відновити сили. До ДТП він має дефекти мови, а після ДТП взагалі, внаслідок психологічного стресу практично не може нормально говорити.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Законом України «Про страхування» страховому відшкодуванню у випадку ДТП підлягає не тільки матеріальна шкода, заподіяна майну особи, а й шкода, заподіяна її життю і здоров'ю.

Пунктом 23.1 ст. 23. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», встановлено обов'язок страхувальника відшкодовувати моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Тобто, у разі погіршення стану здоров'я, позивач також має право на відшкодування моральної шкоди страховиком.

На підставі Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , ст. 1194 ЦК України, керуючись ст.10,11,27,31,60,61,79,81,88,209 ч.3, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" та Приватної акціонерної компанії «Українська страхова компанія АСКА», третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: