Номер провадження: 22-ц/785/3174/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м, Одеси від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування посилаючись на те, що позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 з 18.02.1994 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року та проживали за адресою: АДРЕСА_1, яка була придбана ними з метою спільного проживання.

У вказаній квартирі ними було проведено реконструкцію з покращення житлових умов та розпочато спільне сімейне проживання.

ОСОБА_2 посилався на те, що за його ініціативою ОСОБА_4 припинила працювати та виявила бажання отримати вищу освіту, курс навчання в університеті було оплачено позивачем. За весь час спільного проживання з ОСОБА_4 позивач утримував її оскільки мав високий прибуток.

У січні 2013 року стало відомо про онкологічну хворобу ОСОБА_4. За час лікування було витрачено велику суму грошей, яку позивач отримав у борг. Позивач посилався на те, що за час хвороби тільки він цілодобово піклувався про ОСОБА_4, надаючи матеріальну та моральну допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, позивачем було організовано поховання.

Відкрилась спадщина на все належне померлій майно. Позивач, вважаючи себе спадкоємцем звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої, у чому йому було відмовлено та запропоновано звернутись до суду за вирішенням питання щодо спадкування майна померлої.

ОСОБА_2 також зазначив, що йому стало відомо, про те що до нотаріальної контори за прийняттям спадщини звернулась сестра померлої - ОСОБА_3.

Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду з вищезазначеним позовом, який було уточнено та просив встановити факт проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім'єю без шлюбу в період з 02.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою: АДРЕСА_1; надати право позивачу на спадкування разом із іншими спадкоємцями, які бажають отримати спадщину; усунути від спадкування відповідача по справі - ОСОБА_3, а також встановити факт ухилення відповідача ОСОБА_3 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, встановлено факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 02.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в частині задоволення решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м, Одеси від 03 лютого 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про зміну черговості на право на спадкування та про усунення від права на спадкування, ухвалити нове рішення яким в цій частині задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 9012.

Внаслідок чого відкрилась спадщина на все належне їй майно, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом ОМР 24.10.2011 року.

ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4

Відповідно до заяви ОСОБА_5 - матері спадкодавця вбачається, що вона відмовилась від спадщини на користь своєї доньки, рідної сестри померлої - ОСОБА_3

За прийняттям спадщини до нотаріуса також звернулась рідна сестра померлої - ОСОБА_3

Позивач в своєму позові просив суд встановити факт його проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 02.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Пунктом 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", викладена правова позиція в якій зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб - це добровільний, рівноправний союз, спільність чоловіка та жінки, спрямований на створення сім'ї.

Пунктом 21 Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що при розгляді справ щодо встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно керуватися правилами ч.2 ст. 3 СК України: " сім'ю складають особи, що спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки".

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб.

Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї.

Відповідно до Хартії прав сім'ї, сім'я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв'язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю.

З метою встановлення факту спільного проживання позивача ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_4 в судовому засіданні в якості свідків були допитані: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дійсно проживали однією сім'єї, вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які проживали на той час АДРЕСА_1 для власних потреб в квітні 2011 року позичили в нього 50 000 євро, що також підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи.

Також з матеріалів справи вбачається, що мати померлої ОСОБА_5, яка була допитана в якості свідка та в судовому засіданні підтвердила дані факти, спілкувалась зі своєю донькою ОСОБА_4 епістолярним стилем. В листах ОСОБА_5 адресований ОСОБА_4, датованих 04.09.2008 року, вона звертається до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як до подружжя, в них йдеться мова про їх побутові питання, як осіб які спільно проживали, копії яких наявні в матеріалах справи.

Спадкове майно було придбане ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі "Центральна Одеська біржа", яке в подальшому було добудовано, що підтверджується дозволом на виконання будівельних робіт № 251 від 28.07.1999 року, в ході проведення яких договір доручення на встановлення метало пластикових конструкцій, рахунок замовлення, гарантійні талони видані на ім'я позивача ОСОБА_2

З копії технічного паспорта від 13.09.2011 року виданого КП " ОМБТІ та РОН" на ім'я ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 вбачається, що вказане приміщення було реконструйовано з добудовою другого поверху.

Підтвердженням факту проживання однією сім'єю є також витребувані ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відомості з центру репродуктивної медицини "Ремеді", в яких зазначено, що пацієнт ОСОБА_4 перебувала на обліку в амбулаторно-поліклінічному закладі з 03.09.2008 року по 06.11.2012 року та отримувала лікування з метою завагітніти. Зокрема у вказаний період їй були надані наступні види третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги - медикаментозна підтримка функцій яєчників та внутрішньо маткова інсемінація спермою чоловіка ОСОБА_2 Вагітність не настала. З наведеного вище суд вважає за можливе встановити факт проживання однією сім'єю позивача зі спадкодавцем з 02.07.1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З приводу визнання факту проживання однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1 слід зазначити наступне. Позивачем в судовому засіданні пояснено суду, що дане приміщення було придбане ними в непридатному для проживання стані після чого його було реконструйовано з добудовою другого поверху та проведенням ремонту, який продовжувався тривалий час. З матеріалів справи вбачається, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 19.10.2011 року за № ОД 1. Тому стверджувати впевнено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 постійно проживали у вказаній квартирі з моменту укладання договору купівлі - продажу неможливо, інших належних та допустимих доказів підтвердження даного факту позивачем до суду надано не було, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач також просить суд надати йому право на спадкування разом з іншими спадкоємцями, які бажають отримати право на спадщину, усунути від спадкування відповідача та встановити факт ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_4

Відповідно до ст.. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що мати спадкодавця відмовилась від спадщини на користь своєї доньки- сестри спадкодавця - ОСОБА_3 ( відповідач по справі). Таким чином перейшли до другої черги осіб, які мають право на спадкування.

Відповідно до ст..1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Керуючись ст.. 1264 ЦК України, а саме тим, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини приходимо до висновку, що позивач відноситься до четвертої черги спадкування після померлої ОСОБА_4

Позивач, звертаючись до суду з вимогою надати йому право на спадкування разом з іншими спадкоємцями просить змінити чергу спадкування, з приводу чого слід зазначити наступне.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 1259 цк україни фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пунктом 5.2 Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ " Про розгляд спадкових справ" від 16.05.2013 року зазначено, що при розгляді питань зміни черги спадкування необхідно встановити сукупність наступних ознак: 1) безпорадній стан спадкодавця; 2) надання матеріальної допомоги; 3) надання нематеріальної допомоги - здійснення опіки над спадкодавцем шляхом спілкування, надання порад, консультацій, поздоровлень зі святами; 4) надання іншої допомоги - прання, прибирання, готування їжі, придбавання продуктів, ліків, супроводження до лікарні, поліклініки; 5) надання вищевказаної допомоги тривалий час.

Частиною 3 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 " Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що безпораднім слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

З матеріалів справи вбачається,що спадкодавець ОСОБА_4 перебувала на амбулаторному лікуванні з 18.03.2013 року по 13.05.2013 рік в Одеському онкологічному диспансері, що підтверджується довідкою від 13.05.2013 року, їй поставлено діагноз помірно вираженої фіброзно - кістозної мастопатії лівої молочної залози. Очагові зміни в області грудної клітини діагностовано додатково супутні діагнози: вегето-судинна дистонія та анемія. З УЗІ зробленого в Центрі реконструктивної та відновлювальної медицини від 17.04.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 проведена хірургічна операція з видалення правої молочної залози, проведено курс хіміотерапії, що вбачається з медичної картки амбулаторного хворого № 14875/13П від 10.06.2013 року. Відвідувала інститут раку в м. Києві та проходила лікування в Сибірському науково-дослідному інституті гіпертермії в період з 15.07.2013 року по 26.07.2013 року, куди вона їздила без ОСОБА_2, що вбачається з копії авіаквитка.

Позивач та свідки пояснили, що ОСОБА_4 після проведеної їй операції не могла обслуговувати себе самостійно, що в неї не працювала права рука, однак операція з видалення правої молочної залози з видаленням метостазів їй була проведена на початку весни 2013 року, в матеріалах справи наявна фотокартка ОСОБА_4, зроблена під час перебування її на лікуванні в Сибірському науково-дослідному інституті гіпертермії в період з 15.07.2013 року по 26.07.2013 року, тобто після проведеної операції, з якої вбачається, що вона тримає валізу саме правою рукою, тому стверджувати, що рука не працювала неможливо. Також до суду надано відеозапис з інституту гіпертермії і на даному диску є відео 003, яке зроблено з мобільного телефону - спадкодавець самостійно знімала палату та обстановку в якій вона знаходилась в Новосибірську, задіяно обидві руки.

Свідки, допитані в судовому засіданні також пояснили, що вони неодноразово приходили в гості до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, під час яких хвора могла ходити та сиділа з ними за столом, сторонами також підтверджено той факт, що за деякий час до смерті ОСОБА_4, під час прогулянки з ОСОБА_2 по вул. Дерибасівській в м. Одесі зустрілись з відповідачем, де в них виник конфлікт, отже спадкодавець не була лежачою-хворою. ОСОБА_4 була тяжко хворою, але стверджувати про її безпорадній стан неможливо.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_4, з якої вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року її виключено з особового складу у зв'язку зі смертю, відповідно довідки, виданої на виконання ухвали суду Одеським національним університетом ім.. І.І. Мечнікова вбачається, що ОСОБА_4 в період часу з 2010 по вересень 2013 року працювала на посаді фахівця першої категорії, померла працювала до останнього дня та отримувала заробітну плату, тобто стверджувати, що позивач повністю матеріально забезпечував ОСОБА_4 також неможливо.

Позивачем в судовому засіданні підтверджено, що ОСОБА_4 не перестала ходити, а практично ходила до останнього дня. Вона була активною людиною.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.. 214 ЦПК України має установити як факт ухилення ОСОБА_3 від надання ОСОБА_4, як спадкодавцеві, матеріальної допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі саме від ОСОБА_3 та відсутність інших осіб, що мають її утримувати.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити матеріальну допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Для усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що спадкодавець не перебувала у безпорадному стані, так у ОСОБА_4 була тяжка хвороба, однак у безпорадному стані вона не перебувала. Отримувала заробітну плату, матеріальну допомогу від матері, а також позивач який проживав з нею однією сім'єю допомагав їй матеріально.

Відповідно до ст.. 267 СК України, повнолітні брати, сестри зобов'язані утримувати малолітніх, неповнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги і якщо вони не мають батьків, чоловіка, дружини або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. Повнолітні брати і сестри зобов'язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Районний суд дійшов правильного висновку, що законодавчо не передбачений обов'язок сестри утримувати спадкодавця в такому випадку, оскільки ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З наведеного вище, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Відповідно до ст. 8 Конституції України й п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" - в Україні діє принцип верховенства права.

Судове рішення є найважливішим актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м, Одеси від 03 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко