РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/2041/14-ц

27 липня 2015 року смт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Мініча Г. Г.

з участю:

секретаря Піонтківської О. О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача-1 ОСОБА_3

відповідача-2 ОСОБА_4

представника відповідачів не з'явилася

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди, спричиненої загибеллю корови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі відповідач-1) та ОСОБА_4 (далі відповідач-2, а відповідач-1 та відповідач-2 далі разом відповідачі), в якій просить стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду, завдану загибеллю корови, в сумі 7 042,50 грн. та понесені нею судові витрати (далі позовна заява або позов).

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власницею корови ідентифікаційний № UA. Позивач та відповідачі випасають власних корів в одній череді по черзі. 12.11.2014 корів пасли відповідач-1 та ОСОБА_5 Ввечері пастухи корову з пасовища не пригнали, пізніше її знайшли мертвою у воді біля глибокого берега річки Тростяниця, де пастухи поїли корів. Вважає, що відповідальними за корову під час її випасу були відповідачі, а тому просить стягнути на її користь солідарно з відповідачів завдану загибеллю корови майнову шкоду та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_2 (довіреність від 05.01.2015, а.с. 66) позов підтримали та просили задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач-1 та відповідач-2 подали до суду заперечення проти позову від 30.01.2015 (а.с. 31), в яких проти позову заперечили та просили в позові відмовити за безпідставністю.

Відповідач-1, відповідач-2 та представник відповідачів ОСОБА_6 (договори на представництво та на надання правової допомоги від 21.01.2015, а.с. 29, 30) в судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, пояснень сторін, їх представників, показів свідків, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що корова породи Українська чорно-ряба молочна, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний № UA (далі корова), належала позивачу, що підтверджується паспортом великої рогатої худоби серії НН № 796953 (а.с. 6), ветеринарною карткою № 938897 (а.с. 6) та не заперечується сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

З аналізу пояснень позивача та відповідачів в судовому засіданні суд приходить до висновку, що між власниками корів в селі укладено усний договір про випас корів загальним стадом почергово. 12.11.2014 настала черга відповідачів пасти корів. Дана обставина визнана сторонами в судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідачами в судовому засіданні було визнано, що належні їм корови належать їм на праві спільної сумісної власності як такі, що набуті під час проживання у зареєстрованому шлюбі, що відповідає положенням ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України. З огляду на це суд приходить до висновку, що настала черга пасти корів відповідача-1 та відповідача-2 разом як співвласників належних їм корів.

Фактично пасли корів 12.11.2014 відповідач-1 та ОСОБА_5 (далі разом пастухи). При цьому, пастухи зранку 12.11.2014 забрали корову позивача на випас і не пригнали її назад ввечері того ж дня. Дані обставини також визнані сторонами в судовому засіданні, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що корову знайшов він один 12.11.2014 десь о 18.00 18.30 год. в річці. Голова та передні лапи корови були у воді. Через хвилин 5 підійшов його син, а ще через 5-10 хвилин зоотехнік ОСОБА_8, який сказав, що корова вже задубла і з нею нічого зробити вже не можна, її м'ясо вже не придатне для споживання. Ще пізніше підійшли пастухи. Інших осіб не було. Корову відтягли від річки і пішли додому. Відповідачі спочатку обіцяли повернути позивачу в якості відшкодування заподіяної шкоди свою корову або молоду телицю, пізніше відповідач-2 сказала, що буде відшкодовувати грошима. Через десять днів відповідач-1 повідомив, що відшкодовувати заподіяну шкоду не буде, бо розтин не зроблено і причин загибелі корови не встановлено. На зборах частини села (громадян, корови яких пасуться разом в одному стаді) (далі схід села) відповідач-2 власноручно написала розписку, яка наявна в матеріалах справи, про те, що відшкодує заподіяну шкоду в сумі 5 000,00 грн. Проте через п'ять днів після цього відповідачі сказали, що платити не будуть. Крім того, ОСОБА_7 пояснив, що вважає, що відшкодовувати збитки має господар двору, яким він вважає відповідача-2.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що 12.11.2014 після випасу пастухи пригнали корів, але не було однієї корови корови позивача. Десь о 18.00 год. корову знайшов ОСОБА_7, після чого ОСОБА_8 приїхав трактором на місце, де її знайшли. В воді була голова і передні лапи корови. Пізніше на місце загибелі корови прибули пастухи. ОСОБА_5 був у нетверезому стані. Корову обв'язали тросом і лиш з третього разу витягли на берег. Пастухи запропонували корову захоронити на скотомогильнику в сусідньому селі. Робити розтин корови ніхто не пропонував. Рішення про її захоронення приймали ОСОБА_7, його син, пастухи та ОСОБА_8 Жодних суперечок при цьому не було. При цьому, ОСОБА_8 пояснив, що він є зоотехніком. На його думку корова загинула, бо втопилася. Вона була за 1,5 місяці до отілення, тяжкою, а тому без сторонньої допомоги вона не могла вилізти з води. Також ОСОБА_8 пояснив, що відповідальність за корів несе господар корови, чия черга їх пасти. ОСОБА_8 був присутній на сході села, коли відповідач-2 писала розписку, жодного тиску на неї не чинили, розписку вона писала власноручно. На думку ОСОБА_8 винними у загибелі корови є пастухи, які її не догледіли. Проте відповідальність мають нести відповідачі разом як власники корів, які пасуться разом з коровами інших власників і черга яких була пасти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що 12.11.2014 о 19.00 год. йому зателефонував відповідач-1 і попросив приїхати, щоб відвезти корову на скотомогильник, але він в той день не поїхав. Поїхав на наступний день. Як прибув на місце загибелі корови, то корова вже лежала на березі орієнтовно два метри від води. Її затягли на причеп і завезли на скотомогильник. Про перевезення корови зі ОСОБА_9 домовлявся відповідач-1. Корову закопували ОСОБА_10 та пастухи. На сході села ОСОБА_9 не був, про обставини загибелі корови йому безпосередньо не відомо, він лиш допоміг її перевезти з місця загибелі до скотомогильника. ОСОБА_7 не заперечував проти захоронення корови.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що з приводу загибелі корови він нічого пояснити не може. Він був на сході села, на якому відповідач-2 запропонувала відшкодувати збитки в сумі 2 000,00 грн. Хтось запропонував, щоб вона заплатила половину вартості корови, що складає 5 000,00 грн. Після цього відповідач-2 написала власноручно розписку. Обстановка на сході села була напруженою, були крики, сварки. В селі раніше таких випадків не було, наскільки йому відомо. З початку сходу села і до моменту написання відповідачем-2 розписки пройшло біля однієї години.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що на її думку відповідати за загибель корови повинен господар корови, чия черга була пасти. При написанні розписки відповідачем-2 на сході села на неї ніхто не тиснув. Розписка була написана на ім'я ОСОБА_10 як на представника власника корови, яка загинула, - позивача, оскільки ОСОБА_10 є чоловіком позивача, а тому корова належала їм на праві спільної сумісної власності. На думку ОСОБА_8 відповідати має пастух, а якщо він не може то власник корови, який його найняв.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що 12.11.2014 дійсно він разом з відповідачем-1 пасли корів. Він завжди пасе корів з відповідачем-1, який є його зятем, коли приходить черга відповідачів. Десь о 15.30 год. вони не дорахувалися однієї корови після того, як пригнали їх до водопою. О 17.30 год. зателефонувала відповідач-2 і сказала, що корову вже не треба шукати. ОСОБА_5 вважає, що розписка написана відповідачем-2 під тиском. Власниками двору і корів є відповідачі разом, оскільки вони ведуть господарство разом. Також ОСОБА_5 повідомив, що часто його наймають як пастуха і інші особи, не лише відповідачі. Вважає, що загибель корови це нещасний випадок. До нього на сході села ніхто претензій не мав, усі претензії люди мали до відповідачів як господарів корів у череді, що пасеться разом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що на сході села усі претензії були до відповідача-2, а не до пастухів. На зборах села усі були в стресовому стані. Підписати розписку як свідка її написання ОСОБА_13 попросила відповідач-2. ОСОБА_13 вважає, що відповідальність за корів несе власник, який найняв пастуха, власником є той, хто фактично тримає корову, а не той, хто записаний в документах на корову як її власник. Місце загибелі корови вона особисто не бачила, воно відоме їй зі слів відповідача-2.

З аналізу пояснень позивача, відповідачів та свідків в судовому засіданні суд приходить до висновку, що відповідно до усного договору про випас корів загальним стадом почергово, укладеного між власниками корів в селі, власники корів, які мають пасти стадо, мають право наймати для цього інших осіб на визначених ними самими умовах, щоб пасли стадо замість відповідних власників корів, яких настала черга пасти. Між власниками корів та такими найнятими ними пастухами в усній формі укладається відповідний договір.

Враховуючи, що свідки в судовому засіданні давали різні покази в частині того, хто саме має нести відповідальність у разі загибелі корови, суд приходить до висновку, що ці положення власниками корів погоджені не були. А тому слід керуватися положеннями чинного законодавства України.

Факт загибелі корови позивача 12.11.2014 під час її випасу визнано сторонами в судовому засіданні, а тому даний факт згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Крім того, факт загибелі корови позивача підтверджено показами свідків, допитаних судом в судовому засіданні.

Відповідач-1 пас корів самостійно. При цьому, замість відповідача-2 корів пас її батько ОСОБА_5 Дана обставина також визнана сторонами. Оскільки ОСОБА_5 не є власником корів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 пас корів на замовлення відповідача-2, замість неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1172 ЦК України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З огляду на це суд приходить до висновку, що між відповідачем-2 та ОСОБА_5 в усній формі було укладено договір підряду на виконання роботи по випасу корів у стаді. А значить відповідач-2 є замовником, а ОСОБА_5 підрядником у розумінні ч. 2 ст. 1172 ЦК України. А отже відповідач-2 несе відповідальність за шкоду, завдану ОСОБА_5, при випасі корів, тобто за шкоду, завдану позивачу внаслідок загибелі її корови.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що пастухи жодним чином не повідомили позивачу та (або) будь-яким іншим особам про обставини загибелі корови, не повідомили про її відсутність позивачу, коли пригнали корів після випасу, не могли і не повідомили про місце загибелі корови, суд приходить до висновку, що пастухи не виконали належним чином свої зобов'язання по випасу корів, зокрема не пересвідчилися у місці перебування корови позивача, не повернули її після випасу. При цьому, відповідачі в судових засіданнях жодним чином не довели, що загибель корови сталася не з їх вини та (або) не з вини пастухів. А тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення відповідачів від відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 1166 ЦК України. А значить відповідачі зобов'язані відшкодувати позивачу заподіяну їй шкоду внаслідок загибелі її корови. А отже позов в частині стягнення з відповідачів на користь позивача суми заподіяної позивачу шкоди внаслідок загибелі корови підлягає задоволенню. Даний висновок відповідає практиці Верховного Суду України (див.: Рішення від 11.02.2009, реєстраційний № в ЄДРСР: 3136796).

Водночас, як було підтверджено сторонами в судовому засіданні, а також допитаними в судовому засіданні свідками, розписка від 25.11.2014, написана відповідачем-2 на ім'я ОСОБА_7, не є підтвердженням укладення між відповідачем-2 та ОСОБА_7 договору позики у розумінні ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Вказана розписка була складена відповідачем-2 саме у зв'язку із загибеллю корови позивача. Її було складено на ім'я ОСОБА_7 як чоловіка позивача, який представляв її інтереси на сході села, який, водночас, є господарем двору за адресою с. Росівка, вул. Радянська, 30 Черняхівського району Житомирської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Салівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області від 12.06.2015 № 198 (а.с. 80). З огляду на це суд приходить до висновку, що вказана розписка не є самостійним доказом наявності боргу відповідача-2 перед ОСОБА_7 у розумінні ч. 2 ст. 1047 ЦК України та не може бути підставою для окремих вимог ОСОБА_7 до відповідача-2 про повернення суми позики та (або) інших вимог, що можуть випливати з вказаної розписки.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. А тому суд приходить до висновку, що після відшкодування відповідачем-2 заподіяної позивачу шкоди, відповідач-2 має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_5 у розмірі, що відповідає частці відповідача-2 в сумі відшкодування заподіяної позивачу шкоди.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

З огляду на те, що від позивача не надійшла до суду заява про визначення часток кожного з відповідачів при відшкодуванні заподіяної позивачу шкоди, суд приходить до висновку, що відповідачі несуть перед позивачем відповідальність солідарно.

Вага корови складала 450 кг, що підтверджується довідкою Черняхівської районної державної лікарні ветеринарної медицини від 10.12.2014 № 04-20/105 (а.с. 10).

Корова була доросла (12 років), середня, що було підтверджено сторонами в судовому засіданні, а тому згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Категорія корови сторонами не підтверджена. Водночас, сторони в судовому засіданні підтвердили, що, на їх думку, корова за усіма характеристиками була середньою. А тому з метою дотримання принципу справедливості суд вважає за необхідне для розрахунку вартості корови використовувати середню величину розміру закупівельної ціни за 1 кг живої ваги для фізичних осіб відповідно до Інформації відповіді ТОВ "Житомирський м'ясокомбінат" від 11.10.2014 № 846 на лист № 541/7 від 04.03.2014 щодо закупівельних цін на велику рогату худобу та свиней в живій вазі станом на 11 листопада 2014 року (а.с. 7), тобто 15,225 грн. (розрахунок: (15,65 + 14,80) / 2 = 15,225). Таким чином суд приходить до висновку, що вартість корови на момент її загибелі складала 6 851,25 грн. (розрахунок: 450,00 х 15,225 = 6 851,25). А тому стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача підлягає майнова шкода, заподіяна загибеллю корови, в розмірі 6 851,25 грн.

Вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів понесених позивачем судових витрат на правову допомогу та на сплату судового збору підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Представник позивача ОСОБА_2 є фахівцем в галузі права, що підтверджується дипломом від 29.06.1996 (а.с. 13) та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 17.03.2014 (а.с. 14), згідно з якою основним видом діяльності ФО-П ОСОБА_2 є діяльність у сфері права. А тому витрати позивача, пов'язані з оплатою наданої представником позивача правової допомоги, вважаються судовими витратами у розумінні ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79, ч. 1 ст. 84 ЦПК України.

Фактичне понесення позивачем вказаних витрат підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 93 від 22.12.2014 (а.с. 15), а їх надання представником позивача на користь позивача актом прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 22.12.2014 (а.с. 15).

Згідно з п. 2 акту прийому-передачі наданих юридичних послуг № 1 від 22.12.2014 (а.с. 15) тривалість надання представником позивача послуг склала 2 год. 20 хв. (розрахунок: 20 хв. + 2 год. = 2 год. 20 хв.), а їх загальна вартість склала 400,00 грн., які позивач у позові просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь. Таким чином, вартість однієї години надання послуг представником позивача склала 171,43 грн. (розрахунок: 400,00 грн. / 140 хв. х 60 хв. = 171,43 грн.).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Статтею 8 Закону України від 28 грудня 2014 року N 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" передбачено установити у 2015 році мінімальну заробітну плату:у місячному розмірі: з 1 січня - 1218 гривень, з 1 грудня - 1378 гривень... . А значить, граничний розмір витрат на правову допомогу за годину роботи особи, яка її надає, складає 487,20 грн. (розрахунок: 1218 грн. х 40 % = 487,20 грн.).

З огляду на це суд приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, про стягнення яких з відповідачів просить позивач, не перевищує їх граничного розміру, передбаченого ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". А тому понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем при поданні позову було фактично сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією від 23.12.2014 (а.с. 1).

Позивач у позові просила суд стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду в сумі 7 042,50 грн. Судом вирішено, що стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає майнова шкода в розмірі 6 851,25 грн., що менше заявлених позивачем вимог в 1,0279 рази (розрахунок: 7 042,50 / 6 851,25 = 1,0279). А тому судові витрати також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно, а саме:

-витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в сумі 389,14 грн. (розрахунок: 400,00 / 1,0279 = 389,14);

-витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 236,99 грн. (розрахунок: 243,60 / 1,0279 = 236,99).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, Житомирська обл., Черняхівський р-н, с. Росівка, вул. Радянська, 17) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3, Житомирська обл., Черняхівський р-н, с. Росівка, вул. Радянська, 17) солідарно на користь ОСОБА_1 (Житомирська обл., Черняхівський р-н, с. Росівка, РНОКПП: НОМЕР_1) 6 851,25 грн. в якості відшкодування майнової шкоди, заподіяної загибеллю корови, 389,14 грн. витрат на правову допомогу та 236,99 грн. сплаченого судового збору.

Згідно зі ст. 223 ЦПК України рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Г. Г. Мініч