Справа № 187/866/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"27" липня 2015 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Горбулі М.В. представника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Кооператор-І» до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2015 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулося ПП «Кооператор-І» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в якому посилаючись на те, що в період з 06.04.2014 по 24.04.2014 відповідач працювала в ПП «Кооператор-І» продавцем та здійснювала торгівлю в магазині «Гастроном», розташованому за адресою: смт. Петриківка, вул. Леніна, 28. В її обов'язки входило приймання та продаж продовольчих товарів в магазині «Гастроном». Перед тим як відповідачка приступила до роботи була проведена ревізія, згідно до якої вона прийняла товар який знаходився в магазині на суму 182 222 грн. 24 коп. 24.04.2014 в присутності керівника підприємства та за участю продавців проведено інвентаризацію за результатами якої виявлено нестачу переданих для реалізації товарів на загальну суму 24 706 грн. 66 грн. Відповідачка від недостачі не відмовлялася та взяла на себе зобов'язання повернути вказані гроші до 01.10.2014 про що, 24.04.2014 власноручно написала розписку в присутності продавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30.04.2014 відповідачка частково повернула борг в сумі 1 887 грн., про що вона вказала на зворотній стороні розписки. 13.05.2014 відповідачка знову повернула борг в сумі 872 грн., про що також вказала на зворотній стороні розписки. А тому залишився борг у розмірі 21 947 грн. 66 коп.

В подальшому ОСОБА_2 відмовилася виконувати взяті на себе зобов'язання та до теперішнього часу борг ПП «Кооператор-І» не повернула.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги існуванням між сторонами правовідносини, які містять ознаки та умови новації позивач просить суд стягнути з відповідача на їх користь суму боргу у розмірі 21 947 гривень 66 копійок - основного боргу , 3 545 гривень 00 копійок - проценти та індекс інфляції та судовий збір у розмірі 254 гривні 93 копійок, а всього у сумі 25 747 гривня 59 копійок.

Представник позивача в судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Крім того, на підтвердження існування між сторонами трудових правовідносин з повною матеріальною відповідальністю відповідача надала суду копію ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2014 та договір з ОСОБА_2 про повну матеріальну відповідальність працівника.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог посилаючись на відсутність у неї грошових коштів на повернення заборгованості позивачу. При цьому ОСОБА_2 визнала існування фактичних обставин на які посилається позивач обґрунтовуючи позовні вимоги. Відповідач пояснила, що дійсно з березня 2013 року по березень 2014 року вона працювала продавцем в магазині «Гастроном» належному ПП «Кооператор-І». Дійсно протягом всього часу її роботи на підприємстві, починаючи з другого місяця її роботи, за нею рахувалася недостача, яку вона повертала. В результаті проведення останньої інвентаризації, при здачі нею зміни іншому продавцю, за її відсутності, виявлено недостачу в сумі близько 65 тис. грн., з якої її частка боргу складала близько 24-25 тис. грн. Визнає, що вказані гроші брала на власні потреби та зобовязалася повернути за півроку. Деяку частину грошей, яку вона передавала іншим особам, вона передала на підприємство. Оскільки грошей, необхідних для повного повернення боргу у неї не було та вона не змогла отримати кредит, тому борг до цього часу не повернула. Визнає, що між нею та позивачем, змінилися правовідносини із трудових на боргові, про що вона власноручно написала розписку.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини:

Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч. 2 ст. 130 КЗпП України).

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Положенням п. 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

З матеріалів справи вбачається що позивач дійсно протягом часу з березня 2013 року по березень 2014 року працювала продавцем в магазині «Гастроном». Про вказані обставини свідчить ухвала Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_5, як керівника ПП «Кооператор-І», від кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, у звязку з примиренням з потерпілими та закриття кримінального провадження, яка набрала законної сили. Крім того, вказані обставини не заперечуються відповідачем, яка визнала, що протягом вказаного проміжку часу працювала на вказаному підприємстві, виконуючи визначену з нею роботу за яку отримувала грошову винагороду та дійсно мало місце вказане кримінальне провадження за яким вона, як потерпіла, не заперечувала проти звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Згідно наданого суду договору про повну матеріальну відповідальність від 6.07.2012 укладеного між ПП «Кооператор-І» та ОСОБА_2, остання бере на себе матеріальну відповідальність за матеріальні цінності , що їй передані, а також за ті, що надходять під звіт протягом усього терміну дії Договору. Договір діє протягом усього терміну роботи ОСОБА_2 Відповідач не заперечує укладення з представником відповідача такого договору та прийняття на себе матеріальної відповідальності за спричинення підприємству матеріальних збитків.

Наказом заступника директора ПП «Кооператор-І» від 21.04.2014, на підприємстві призначено інвентаризацію товарів, що знаходяться на відповідальному зберіганні у матеріально-відповідальних осіб 22.04.2014. Інвентаризацію наказано провести в присутності матеріально-відповідальних осіб: продавець ОСОБА_2, продавець ОСОБА_6

Відповідач визнає, що була ознайомлена з вказаним наказом.

Згідно ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно наданої позивачем розписки, за підписом відповідача ОСОБА_2 від 24.04.2014, остання зазначила, що вона вступила на зміну 06.04.2014. При проведеній інвентаризації виявлено недостачу в сумі 65 210,22 грн. з якої її борг становить всього 40 192,16 грн. з яких вона давала в борг товаром на суму 15 485,50 грн. На 24.04.2014 її борг складає 24 706,66 грн., ці гроші вона брала товаром та на власні потреби. Від недостачі не відмовляється та зобовязується повернути до 1.10.2014. Крім того, на зворотній стороні розписки містяться записи про повернення боргу: 30.04.2014 в сумі 1 887 грн. та 13.05.2014 в сумі 872 грн. (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_2 визнає факт складання нею вказаної розписки та відображення в ній дійсних фактичних обставин, при цьому зазначає, що написала її під моральним тиском керівника підприємства ОСОБА_7,однак належних та допустимих доказів в підтвердження своїх доводів щодо наявності тиску, суду в порушення вимог статей 10 та 60 ЦПК України, не надано.

Таким чином враховуючи викладені обставини, з огляду на те, що відповідач не заперечує результати проведеної інвентаризації, не заперечує суму заявлених збитків та визнає, що за домовленістю між позивачем та відповідачами, зобовязання по відшкодуванню завданої шкоди було замінено на позикові, шляхом написання відповідної розписки, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в сумі 21 947,66 грн. (24706,66-1887-872=21947,66) з відповідача є обґрунтованим, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Обов'язок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором передбачений ст. 1049 ЦК України.

Стаття 1050 ЦК України, визначає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При обрахунку суми, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 в рахунок повернення позики та застосування наслідків порушення грошового зобовязання, суд враховує наданий позивачем розрахунок та керується правилами диспозитивності визначаючи розмір заборгованості не виходячи за межі позовних вимог.

Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 22 943,49 грн. (21 947,66+689,16+306,67=22 943,49), що складається з:

21 947, 66 грн. основного боргу;

689,16 грн. інфляційного збільшення суми боргу, що обраховано наступним чином: 21947,66х1,0314-21947,66=689,16. При цьому використані такі значення: 21947,66 розмір заборгованості; 1,0314 середній індекс інфляції за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року;

306,67 грн. три проценти річних від простроченої суми боргу, що обраховано наступним чином: 21947,66х3х170:365:100=306,67. При цьому використані такі значення: 21947,66 розмір заборгованості; 3 кількість відсотків згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та 170 кількість днів користування позикою.

Визначаючи розмір індексу інфляції, суд бере до уваги рекомендації його обрахунку, наведені в листі Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 щодо рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ.

Розподіл судових витрат здійснити на підставі ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Кооператор-І» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Кооператор-І» борг в сумі 22 943,49 (двадцять дві тисячі девятсот сорок три грн. 49 коп.), із них: 21 947,66 грн. основного боргу, 689,16 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 306,67 грн. три проценти річних від простроченої суми боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного підприємства «Кооператор-І» судові витрати в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

В іншій частині позовних вимог Приватного підприємства «Кооператор-І», відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_8