У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Олійник А.С.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерук Ольга Миколаївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири та земельних ділянок недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - приватний нотаріус Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерук О.М., про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та земельних ділянок, розташованих за цією адресою, укладеного 08 серпня 2012 року між ОСОБА_7, яка виступала від імені ОСОБА_10 на підставі довіреності, та ОСОБА_8 Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому стало відомо, що його мати ОСОБА_10 за час життя уповноважила його сестру - відповідача ОСОБА_7 на розпорядження належною їй на праві власності квартирою. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 померла. 08 серпня 2012 року відповідач ОСОБА_7 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_10 15 серпня 2009 року на її ім'я, відчужила спірну квартиру своєму чоловікові - відповідачу ОСОБА_11 шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу. Разом з цим було відчужено і земельні ділянки, право власності на які були оформлені також на підставі згаданої довіреності, тобто вже після смерті ОСОБА_10 Позивач просив позовні вимог задовольнити.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмолено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року, згадане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та земельних ділянок, укладений 08 серпня 2012 року між ОСОБА_7, від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області, зареєстрований в реєстрі за №1862.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить судові рішення апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на спадщину ґрунтується на припущеннях, оскільки таких вимог останнім не заявлено, та звернуто увагу на те, що позивач зазначав, що на час відкриття спадщини він проживав разом з матір'ю. При цьому зазначено, що висновок суду першої інстанції про те, що права та інтереси позивача оспорюваним договором не порушено є безпідставним, оскільки оспорюваний правочин не можна визнати невідкладною справою або такою дією, невиконання якої після смерті довірителя могло призвести до виникнення збитків.

Проте повністю погодитися із висновками суду апеляційної інстанції не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_10 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 яка складала 2/5 частини вказаного житлового будинку.

15 серпня 2009 року ОСОБА_10 уповноважила ОСОБА_7 подарувати своєму онукові ОСОБА_12 на умовах та на її розсуд належну (ОСОБА_10.) спірну квартиру або продати за ціну і на умовах на її розсуд згадану квартиру, шляхом надання довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_13 (а.с. 4). Довіреність видана строком на три роки і дійсна до 15 серпня 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Волянською сільською радою Старосамбірського району Львівської області серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

08 серпня 2012 року ОСОБА_7, яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_10, уклала із ОСОБА_8 договір купівлі-продажу квартири, що складає частину житлового будинку та земельних ділянок (а.с. 3), за умовами якого продавець передає у власність, а покупець набуває у власність на умовах цього договору квартиру №1, що складає 2/5 частини жилого будинку та земельні ділянки: площею 0,1000 га, кадастровий номер НОМЕР_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0,0242 га, кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в АДРЕСА_1

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреність є письмовий документ, що видається особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку за наявності наданих сторонами доказів, в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема, беручи до уваги посилання позивача, що на час відкриття спадщини ОСОБА_10 він проживав разом з нею, не з'ясував належним чином чим підтверджується даний факт, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що про наявність спадкового майна він дізнався у травні 2014 року, належних доказів на підтвердження даного факту матеріали справи не містять.

Задовольняючи позовні вимоги апеляційний суд дійшов передчасного висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 08 серпня 2012 року, укладений від імені ОСОБА_10 (на підставі виданої 15 серпня 2009 року довіреності, якою вона уповноважила ОСОБА_7 представляти її інтереси), оскільки висновки апеляційного суду про те, що позивач як спадкоємець померлої відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України має право на такий позов, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить положенням ст. 60 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не спростував належним чином висновків суду першої інстанції про те, що оспорюваним правочином права позивача не порушені. Крім того, апеляційний суд у своєму рішенні не навів жодного правового обгрунтування та на підставі яких встановлених обставин справи, він дійшов висновку про задоволення позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336, ч. 2 ст. 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук
А.С. Олійник