Справа №577/5293/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Гетьман В. В.
Номер провадження 22-ц/788/1552/15 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

і м е н е м У к р а ї н и

09 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Сибільової Л. О. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Конотопського міськрайонного управління юстиції, комунальне підприємство «Конотопське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та свої вимоги обґрунтовує тим, що з 13.04.2005 року по 01.11.2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Під час спільного проживання вони придбали наступне майно: 04.10.2005 року будинок АДРЕСА_2 вартістю 5233 грн.; 09.08.2008 року автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7, вартістю 110000 грн.; автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6 та у 2010 році АДРЕСА_1. На даний час між ними виник спір стосовно поділу вказаного майна. Уточнивши позовні вимоги: просить поділити зазначене майно, належне йому та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності; визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7; визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6.

ОСОБА_4 позовні вимоги визнала частково та звернулася із зустрічним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах із 2002 року. На цей час ОСОБА_3 вже мав у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3. На земельній ділянці за вказаною адресою поруч із старим будинком ОСОБА_3 розпочав будівництво нового будинку, а саме: були зведені стіни із блоків та каркас даху. Вони стали спільно проживати у старому будинку, вести спільне господарство і за її особисті кошти та кошти її батька, який працював за кордоном, добудували будинок. За час спільного проживання вони покрили дах, встановили вікна, двері, виконали всі внутрішні роботи та підвели комунікації. 13 квітня 2005 року вони офіційно зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_10, а ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_11. 04 жовтня 2005 року ними був придбаний житловий будинок по АДРЕСА_2. Земельна ділянка на якій знаходився вказаний будинок є суміжною із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3. Тому він був знесений ними та земельні ділянки були об'єднані в один спільний двір. У 2006 році вони повністю добудували будинок і стали в ньому проживати. В цьому ж році придбали автомобіль «Volkswagen Transporter 1.9 TD». 28 листопада 2007 року ними була придбана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1. На початку 2008 року ними також був придбаний автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6, який у липні 2008 року вони продали, шляхом надання генеральної довіреності ОСОБА_6, яка користується ним по даний час. 30 липня 2008 року ними був придбаний автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7. Після розірвання шлюбу вони домовилися, що те майно, яке зареєстровано на її ім'я, а саме: квартира АДРЕСА_1, автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7, земельна ділянка по АДРЕСА_2 залишаються їй, а майно, яке зареєстровано на відповідача: будинок по АДРЕСА_3 та автомобіль «Volkswagen Transporter 1.9 TD» - ОСОБА_3 Проте останній порушив їх домовленість, тому просить: визнати будинок по АДРЕСА_3 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та виділити їй АДРЕСА_1, автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7 та земельну ділянку по АДРЕСА_2., а ОСОБА_3 буд. АДРЕСА_3 та автомобіль «Volkswagen Transporter 1.9 TD» д.н. НОМЕР_5.

Рішенням суду від 07 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, вартістю 362700 грн., автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7, вартістю 238200 грн. та земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_2, вартістю 164361 грн.

Виділено ОСОБА_3 будинок АДРЕСА_3 із земельною ділянкою, вартістю 445546 грн., автомобіль «Volkswagen Transporter 1.9 TD», вартістю 153350 грн., причіп ПА 2 д.н. НОМЕР_4 та автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6, вартістю 88000 грн., визнано на останній за ним право власності.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1283 грн. судового збору та 2550 грн. витрат пов'язаних із проведенням судових експертиз.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким поділити майно належне йому з відповідачкою на праві спільної сумісної власності, визнавши за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 та на автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом безпідставно включено до складу спільної сумісної власності придбаний ним до шлюбу з ОСОБА_4 будинок за адресою: АДРЕСА_3. Після розірвання шлюбу він подарував цей будинок своїй матері ОСОБА_5, цей договір ніким не оспорено и не визнано недійсним. Вважає, що розподілу підлягає тільки те майно, яке він зазначив у позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що під час перебування у шлюбі сторонами спільно добудовано будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3, а тому цей будинок разом із земельною ділянкою на якій він розташований є спільним майном подружжя та в порядку поділу майна подружжя повинен бути виділений ОСОБА_3 Крім того суд першої інстанції прийшов до висновку, що до спільного майна подружжя, яке підлягає поділу повинні бути включені всі транспортні засоби, придбані ними під час шлюбу, а також автомобільний причіп, який сторони не включили до майна, що підлягає поділу.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2005 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2011 року шлюб сторін розірвано. Зазначеним рішенням суду встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки за два роки до звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу (а. с. 5-6 том 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2005 року ОСОБА_7 придбала у власність житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2 (а. с. 27-34).

Згідно даних технічного паспорту на земельну ділянку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 станом на 21 листопада 2014 року на ній знаходяться тільки господарчо-побутові будівлі: гараж, погріб і огорожа. Житловий будинок на земельній ділянці відсутній (а. с. 100-104 том 1).

17 листопада 2011 року ОСОБА_7 видано два державних акти на право власності на земельну ділянку: площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_8) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,0173 га (кадастровий номер НОМЕР_9) для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_2. Зазначені державні акти видані ОСОБА_7 на підставі рішення Конотопської міської ради від 26.08.2011 р., 11 сесія 06 скликання (а. с. 32-33 том 1).

В березні 2008 року ОСОБА_7 придбала автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6, який було зареєстровано за нею 11.03.2008 року на підставі довідки-рахунку від 05.03.2008 року, виданої ТОВ «Автомобільний центр Голос» м. Київ (а. с. 49 том 1). 24 липня 2008 року нею було видано нотаріально посвідчену довіреність строком до 24 липня 2023 року, якою вона уповноважила ОСОБА_8, ОСОБА_6 користуватися та розпоряджатися (продати, здавати в оренду фізичним чи юридичним особам, тощо) належний їй автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6. 24 липня 2008 року ОСОБА_7 склала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_6 в рахунок сплати за автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6 88 000 гривень (а. с. 41 том 1). Відповідно до повідомлення центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів відділу ДАІ УМВС України в Сумській області автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6, який належав ОСОБА_7 20 січня 2015 року перереєстрований на ОСОБА_8 на підставі довідки-рахунку (а. с. 148-149 том 1).

30 липня 2008 року ОСОБА_7 придбала автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7, що підтверджується довідкою-рахунком, виданою ТОВ «Свобода Авто» м. Київ на а. с. 4 том 1. На підставі цієї довідки-рахунку за ОСОБА_7 09 серпня 2008 року зареєстровано право власності на вказаний автомобіль (а. с. 49 том 1).

На підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року ОСОБА_7 придбала у власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 40,1 кв. м, житловою площею 25,5 кв. м (а. с. 36-38 том 1).

Крім того 25 листопада 2006 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на автомобіль «Volkswagen Transporter 1.9 TD», д.н. НОМЕР_5. Вказаний автомобіль 25 лютого 2012 року знято з обліку для реалізації в межах України, а 10 листопада 2012 року право власності на цей транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_9, яка мешкає в м. Карлівка Полтавської області, що підтверджується повідомленням центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів відділу ДАІ УМВС України в Сумській області на а. с. 148 том 1.

Також судом першої інстанції встановлено, що 25 квітня 2002 року ОСОБА_3 придбав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці у АДРЕСА_3. На час його придбання будинок мав житлову площу 18,9 кв. м та загальну площу 50,4 кв. м (а. с. 59 том 1).

Як вбачається з повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 28.11.2012 року та декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК у Сумській області 11.02.2013 року по АДРЕСА_3 було здійснено реконструкцію житлового будинку з будівництвом прибудови, мансардного поверху, гаражу, альтанки внаслідок якої було збудовано новий будинок житловою площею 54,2 кв.м. та загальною площею 126,4 кв. м. (а. с. 60-63 том 1).

Суд першої інстанції зазначив в рішенні, що сторонами в судовому засіданні визнано, що на момент укладення шлюбу будинок АДРЕСА_3 знаходився у стані зображеному на фото № 1 на а. с. 106 том 1, а саме: були збудовані стіни із блоків та дерев'яний каркас даху. Факт спільної добудови сторонами вказаного будинку під час перебування у шлюбі підтверджується показаннями свідків та документами щодо його газифікації.

Проте, зазначений висновок суду не відповідає обставинам справи.

Так, ОСОБА_4 в позовній заяві стверджує, що вона перебувала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах із 2002 року. На цей час ОСОБА_3 вже мав у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3. На земельній ділянці за вказаною адресою поруч із старим будинком ОСОБА_3 розпочав будівництво нового будинку, а саме: були зведені стіни із блоків та каркас даху. Вони стали спільно проживати у старому будинку, вести спільне господарство і за її особисті кошти та кошти її батька, який працював за кордоном, добудували будинок. В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 пояснила, що в стані зображеному на фото на а. с. 106 том 1 будинок перебував у 2002 році, коли вони з ОСОБА_3 почали проживати однією сім'єю. Також пояснила, що в новий будинок вони з ОСОБА_3 вселилися навесні 2005 року та з цього часу до будинку було підключено газ, встановлено сантехніку, виконано оздоблювальні роботи.

ОСОБА_3 в жодному судовому засіданні, під час розгляду справи судом першої інстанції, участі не брав та особистих пояснень суду першої інстанції не надавав. В судовому засіданні апеляційного суду він пояснив, що дійсно будівництво нового будинку було розпочато в 2002 році та до укладення ним шлюбу з ОСОБА_4 було фактично завершено. Ту обставину, що вони з ОСОБА_4 з 2002 року проживали однією сім'єю та здійснювали будівництво будинку на спільні кошти та особисті кошти ОСОБА_4 ОСОБА_3 категорично заперечує. В підтвердження того, що будівництво будинку здійснювалось ним особисто до укладення шлюбу з ОСОБА_4, ОСОБА_3 надав відповідні документи про придбання ним будівельних матеріалів, замовлення виготовлення вікон в період 2002-2003 років (а. с. 155-206 том1). Крім того в матеріалах справи є документи по газифікації житлового будинку АДРЕСА_3, з яких вбачається, що роботи по газифікації будинку були виконані в 2002-2003 роках, а до нового будинку газ було підключено в кінці 2005 року (а. с. 74-99 том 1).

Посилаючись на ст. ст. 60, 61-63, 69-71, 74 СК України ОСОБА_4 просить визнати будинок по АДРЕСА_3 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя її та ОСОБА_3 Але ця її вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність" (далі - Закон України "Про власність"), відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно зі статтею 17 Закону України "Про власність", який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від

22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність"), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

З будинкової книги на будинок АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстрували своє місце проживання у ньому в серпні 2005 року, тобто після укладення ними шлюбу (а. с. 150-151 том 1). Сторонами визнано ту обставину, що будівництво нового будинку за вказаною адресою було розпочато в 2002 році та навесні 2005 року, після укладення шлюбу вони вселились до будинку. В той же час ОСОБА_4 не надано суду належних доказів, що спірний будинок було збудовано за рахунок їх спільної з ОСОБА_3 праці. Як зазначалося вище, під час розгляду справи ОСОБА_4 пояснила, що на час, коли вони з ОСОБА_3 стали проживати однією сім'єю в 2002 році, будинок частково вже був збудований (стіни та каркас даху). Належних доказів щодо розміру її фактичного внеску у будівництво будинку нею суду не надано. Показання свідків з боку ОСОБА_4, які є її близькими родичами і знайомими, такими доказами не являються. Без доведення ж зазначених обставин, сам по собі факт спільного проживання сторін у справі у зазначений період, не є підставою для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя. Крім того вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 ОСОБА_4 в позові не заявлена.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та прийшов до помилкового висновку про те, що спірний будинок та земельна ділянка на якій він розташований є спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того суд першої інстанції включив даний будинок разом із земельною ділянкою на якій він розташований до майна, яке підлягає поділу між сторонами та виділив його ОСОБА_3, не врахувавши ту обставину, що 07 лютого 2014 року це майно було подаровано останнім своїй матері ОСОБА_5, тобто на час розгляду справи воно йому не належить (а. с. 64-67 том1).

Суд першої інстанції також помилково включив до майна, яке підлягає поділу між сторонами автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6 та автомобіль «Volkswagen Transporter 1.9 TD», д.н. НОМЕР_5, так як з матеріалів справи вбачається, що право власності на ці транспортні засоби на даний час зареєстровано за іншими особами. В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 визнав ту обставину, що автомобіль «Nissan Almera Classic» д.н. НОМЕР_6 був проданий його колишньою дружиною в 2008 році ОСОБА_6 та кошти отримані від його продажу були використані ними спільно в інтересах сім'ї. Так як вказаним автомобілем подружжя спільно розпорядилося ще під час шлюбу та він сторонам на даний час не належить, вимога ОСОБА_3 про включення його до майна, яке підлягає поділу між сторонами, є необгрунтованою. В той же час, так як автомобілем «Volkswagen Transporter 1.9 TD», д.н. НОМЕР_5, який було придбано сторонами під час шлюбу, ОСОБА_3 розпорядився без згоди колишньої дружини, після розірвання шлюбу, його вартість підлягає врахуванню при поділі майна колишнього подружжя. Суд також безпідставно в порушення ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та включив до майна, що підлягає поділу між сторонами автомобільний причіп, питання про поділ якого сторони в своїх позовах не ставили.

Щодо поділу між сторонами земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 - площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, вартістю 140 120 грн.; площею 173 кв. м. для ведення особистого селянського господарства, вартістю 24 241 грн., то колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 5 ст. 61 СК України (в редакції, яка діяла з 08 лютого 20011 року і до розірвання шлюбу сторонами) було передбачено що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Але на зазначені земельні ділянки ОСОБА_4 набула право власності на підставі державних актів, які були видані їй 17 листопада 2011 року, тобто після розірвання шлюбу.

Як зазначалося вище сторонами під час шлюбу було придбано будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_2. Згідно довідки-характеристики КП «Конотопське МБТІ» № 990 від 08.12.2014 року на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться цегляний гараж, дерев'яний погріб та огорожа. Житловий будинок «А-1» розібрано. Так як зазначений будинок було придбано сторонами під час шлюбу 04 жовтня 2005 року, разом з будинком згідно зі ст. 377 ЦК України, а часу внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27 квітня 2007 р. № 997-У - і згідно зі ст. 120 ЗК України, до них перейшло право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, без зміни її цільового призначення.

Таким чином спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними є земельна ділянка, площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, який сторонами було придбано під час шлюбу. Земельна ділянка площею 173 кв. м. для ведення особистого селянського господарства не є спільним майном подружжя, так як у неї інше цільове призначення та ОСОБА_4 набула на неї право власності внаслідок приватизації після розірвання шлюбу.

Таким чином до складу майна, яке підлягає поділу між сторонами входить: земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 - площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, вартістю 140 120 грн. (а. с. 86-131 том 2);

двокімнатна квартира, загальною площею 40.1 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 362 700 грн. (а. с. 3-47 том 2);

автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7, 2008 року випуску, вартістю 238200 грн. (а. с. 48-84 том 2).

Крім того при здійсненні поділу підлягає врахуванню вартість відчуженого ОСОБА_3 автомобіля «Volkswagen Transporter 1.9 TD», д.н. НОМЕР_5, 2000 року випуску в сумі 153 350 грн. (а. с. 132-152 том 2). Всього майна на загальну суму 894 370 грн. На долю кожного з колишнього подружжя припадає майна на суму 447 185 грн.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням апеляційного суду Сумської області від 28 липня 2015 року за позовом ОСОБА_3 зменшено розмір аліментів, які стягувались з нього на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року на користь ОСОБА_4 на утримання двох неповнолітніх доньок в сумі по 1300 грн. на кожну дитину, до 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) на утримання обох дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки ст. державного виконавця з серпня 2015 року розмір аліментів, який сплачує ОСОБА_3 на утримання двох неповнолітніх дітей складає 771,60 грн. та станом на 02.10.2015 року у нього існує заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8584,18 грн.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 70 СК України та враховуючи зазначені обставини щодо розміру та сплати ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей, які проживають з ОСОБА_4, колегія суддів вважає за необхідне при поділі майна колишнього подружжя відступити від рівності часток, збільшивши частку ОСОБА_4 на суму 55635 грн., та виділити їй майна на загальну суму 502 820 грн., а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 40.1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 362 700 грн.; та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 - площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, вартістю 140 120 грн. ОСОБА_3 відповідно необхідно виділити майна на загальну суму 391 550 грн., а саме: автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7, 2008 року випуску, вартістю 238200 грн., врахувавши в загальну вартість виділеного йому майна вартість відчуженого ним автомобіля «Volkswagen Transporter 1.9 TD», д.н. НОМЕР_5, 2000 року випуску, в сумі 153 350 грн.

Отже, виходячи з викладеного рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та поділ між ними вищезазначеного майна.

На підставі ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам сторін, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути понесені нею витрати по оплаті судових експертиз щодо оцінки спірного майна в сумі 850 грн., а судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на сторони в сплачених ними розмірах.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2; 309 ч. 1 п. п. 3, 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 наступним чином:

Виділити ОСОБА_4 майно на загальну суму 502 820 гривень, визнавши за нею право власності на:

двокімнатну квартиру, загальною площею 40.1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 362 700 грн.;

земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 - площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, вартістю 140 120 грн.

Виділити ОСОБА_3 майно на загальну суму 391 550 гривень, визнавши за ним право власності на:

автомобіль «Nissan Qashqai» д.н. НОМЕР_7, 2008 року випуску, вартістю 238200 грн. та врахувавши в загальну вартість виділеного йому майна вартість відчуженого ним автомобіля «Volkswagen Transporter 1.9 TD», д.н. НОМЕР_5, 2000 року випуску, в сумі 153 350 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати за проведення експертиз в сумі 850 гривень, а судові витрати по сплаті судового збору покласти на сторони в сплачених ними розмірах.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -