УхвалА

іменем україни

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 150 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов кредитного договору банк того ж дня уклав із ОСОБА_5 договір поруки та договір іпотеки, предметом якого є нежитловий комплекс, розташований по АДРЕСА_1, а саме: кондитерський цех, загальною площею 251,3 кв. м; кафе, площею 257,9 кв. м; склад, площею 75,8 кв. м; споруда І.

Позичальник, як і поручитель, незважаючи на вимоги, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконували, допустили заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 12 грудня 2008 року склала 142 036 доларів США 69 центів, що за офіційним курсом Національного банку України становить 1 087 112 грн 80 коп.

Ураховуючи викладене, ПАТ «УкрСиббанк», уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь вказану суму кредитної заборгованості; у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитловий комплекс, розташований по АДРЕСА_1, а саме: кондитерський цех, загальною площею 251,3 кв. м; кафе, площею 257,9 кв. м; склад, площею 75,8 кв. м; споруда І, що належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6; стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на свою користь понесені судові витрати.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 серпня 2014 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 087 112 грн. 80 коп., у рахунок погашення якої звернуто стягнення в межах боргу на предмет іпотеки, а саме: на нежитловий комплекс, розташований по АДРЕСА_1, власниками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, шляхом його продажу на прилюдних торгах. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 серпня 2014 року в частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Останнім рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 12 січня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов банку задовольнити.

Отже, в іншій частині судові рішення не оскаржується, тому в силу ч. 2 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення районного суду про відмову в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки та відмовляючи у задоволенні цих вимог з інших правових підстав, апеляційний суд, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що преюдиційним рішенням суду від 5 лютого 2010 року (ч. 3 ст. 61 ЦПК України) з урахуванням ст. 74 СК України за ОСОБА_6 визнано право власності на Ѕ частини спірного нежитлового комплексу (предмет іпотеки).

Отже, положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» на ці правовідносини не поширюються, так як ОСОБА_6 стала співвласником майна не у порядку переходу права власності від ОСОБА_5, а у момент придбання цього майна (12 квітня 2007 року, тобто до укладення договору іпотеки).

Оскільки співвласник згідно з вимогами ст. ст. 358, 578 ЦК України, ст. ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку» не надавала згоду на передачу майна в іпотеку, а крім того, Ѕ частина іпотекодавця, ОСОБА_5, не була виділена в натурі, що вимагає ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», та на такий предмет іпотеки не може бути звернуто стягнення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 23 травня 2012 року у справі № 6-37цс12, від 14 травня 2014 року у справі № 6-42цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта