УХВАЛА

23 квітня 2015 року Справа №293/552/15-ц

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Г. Г. Мініч

за участю секретаря: О. О. Піонтківська

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець ВДВС Черняхівського РУЮ у Житомирській області Т. В. Ковальчук звернулася до суду з поданням, погодженим начальником ВДВС Черняхівського РУЮ у Житомирській області ОСОБА_2, про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України, в якому просить суд тимчасово обмежити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі Боржник) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до погашення заборгованості по аліментах за виконавчим листом Черняхівського районного суду Житомирської області № 2-617 від 01.03.2011 (далі Подання).

Ухвалою суду від 23.04.2015 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 16 год. 00 хв. 23.04.2015.

В судове засідання державний виконавець не з'явилася. Водночас, у Поданні державним виконавцем заявлено клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця (п. 2 прохальної частини Подання). З огляду на це відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 169, ч. 6 ст. 209 ЦПК України суд ухвалив розгляд справи здійснювати за відсутності державного виконавця.

Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України з огляду на неявку в судове засідання державного виконавця та розгляд справи за його відсутності, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За наслідками з'ясування та аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення Подання з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 від 16.09.1963 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної в Римі 4 листопада 1950 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ч.ч. 2, 3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ч. 1, абз. 2 ч. 3, ч. 4 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України від 21 січня 1994 року N 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон N 3857-XII) громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Відповідно до п.п. 1-9 ст. 6 Закону N 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

2) діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань;

6) він свідомо сповістив про себе неправдиві відомості - до з'ясування причин і наслідків подання неправдивих відомостей;

7) пункт 7 частини першої статті 6 виключено

8) щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі;

9) він перебуває під адміністративним наглядом міліції - до припинення нагляду.

В Поданні державний виконавець в обгрунтування необхідності тимчасово обмежити Боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони йому перетинати державний кордон України стверджує, що ОСОБА_3 рішення Черняхівського районного суду не виконує, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито усіх, передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Водночас, державним виконавцем до Подання не додано доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням. Більше того, з Розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_3 на користь Івана 07.07.199 р.н., ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі Розрахунок), доданого до Подання та який наявний в матеріалах справи, вбачається, що Боржник періодично сплачує аліменти, хоч і не у повному розмірі та не постійно. Крім того, в матеріалах справи наявне пояснення Боржника від 12.01.2015, в якому Боржник пояснив, що аліменти не платить, бо не працює, допомоги не отримує. А тому суд приходить до висновку, що висновок державного виконавця про те, що Боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про вжиття державним виконавцем будь-яких заходів щодо встановлення наявності/відсутності у Боржника:

· коштів у гривнях та іноземній валюті, інших цінностей, у тому числі коштів на рахунках і вкладах Боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у депозитарних установах (ч. 2 ст. 52 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі Закон N 606-XIV);

· іншого майна, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення (ч. 5 ст. 52, ч. 2 ст. 74 Закону N 606-XIV);

· доходів у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії та (або) інших доходів (ст. 68 Закону N 606-XIV).

Як вбачається з Розрахунку, заборгованість Боржника зі сплати аліментів станом на 20.04.2015 складає 3 434,27 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Проте, в матеріалах справи відсутні докази звернення державного виконавця до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення Боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів відповідно до ч. 10 ст. 74 Закону N 606-XIV.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що Подання є необгрунтованим та безпідставним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 14, 15, 208-210, 223, 293, 3771 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_1, погодженого начальником ВДВС Черняхівського РУЮ у Житомирській області ОСОБА_2, про тимчасове обмеження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до погашення заборгованості по аліментах за виконавчим листом Черняхівського районного суду Житомирської області № 2-617 від 01.03.2011 відмовити.

Ухвала згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 294 ЦПК України до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий-суддя: Г. Г. Мініч