АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/143/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1390/15Головуючий у 1-й інстанції Кравець С.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.А. ,

при секретарі: Гнатюк О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Андріївської сільської ради, третя особа - Машівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з позовом до Андріївської сільської ради про встановлення факту родинних відносин та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року внаслідок пожежі загинула її двоюрідна бабуся - ОСОБА_3, яка за життя дітей не мала, її чоловік помер раніше неї, а тому позивач є єдиною ріднею померлої. У грудні 2014 року звернулася до державного нотаріуса Машівської державної нотаріальної контори, оскільки виникла необхідність отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини та необхідності встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є двоюрідною онукою ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржила позивач. В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Машівського районного суду від 18 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та ухвалити нове про задоволення цих позовних вимог. Визначити для позивача додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3. В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. При цьому апелянт посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, а також стверджує, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та допущено неповноту судового слідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Предметом оскарження є відмова місцевого суду в задоволенні вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини, а тому рішення суду переглядається лише в цій частині.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3 (а.с.9). ОСОБА_2 про дату смерті своєї двоюрідної бабусі ОСОБА_3 знала, оскільки здійснювала поховання. Смерть настала внаслідок пожежі, що підтверджується довідкою Машівського районного сектору ГУ ДСНС України у Полтавській області від 25 грудня 2014 року (а.с.10). До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 в шестимісячний строк не зверталася. Причини пропуску обґрунтовує лише тим, що про наявність спадкового майна після смерті ОСОБА_3 вона дізналася лише 21 грудня 2014 року від сусідів померлої на поминках річниці смерті бабусі.

Також вказує, що про наявність спадкового майна вона не знала через проживання в іншому районі.

Після того, як ОСОБА_2 21 грудня 2014 року дізналася, що у померлої бабусі були у власності дві земельні частки (паї), то 24 грудня 2014 року вона звернулася до державного нотаріуса Машівської державної нотаріальної контори, щоб надати заяву про вступ у спадщину. Однак, державний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 грудня 2014 року, оскільки не має рішення суду про продовження строку на прийняття спадщини та встановлення факту родинних відносин (а.с.17).

Факт родинних стосунків встановлено при розгляді даної справи. В зв'язку з тим, що в цій частині рішення не оскаржується, то доводи місцевого суду не підлягають аналізу при апеляційному розгляді.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог про надання додаткового строку, виходячи з наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються.

Саме така правова позиція висловлена в постанові ВСУ у справі за

№ 6-85цс12 від 26 вересня 2012 року.

Таким чином, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо.

Доводи апелянта про те, що відстань між місцем постійного її проживання та місцем знаходження спадкового майна є великою, а тому це свідчить про поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, колегія суддів не бере до уваги, враховуючи, що встановлені фактичні обставини по справі та підстави заявленого позову свідчать про те, що позивач не звернулася до нотаріальної контори саме через необізнаність про наявність спадкового майна.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи позивач проживає в Карлівському районі, а спадкове майно розташоване у Машівському районі, що відноситься до території однієї адміністративно-територіальної одиниці - Полтавської області.

Таким чином, відстань між місцем проживання та спадковим майном не є значно великою та такою, що унеможливлювала б спадкоємця протягом шести місяців звернутися до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, яке збігається з місцем знаходження спадкового майна.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 вбачається, що спадкоємець має право направити поштою заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Доводи апелянта про порушення судом процесуальних норм, внаслідок чого не було взято до уваги визнання відповідачем позову, а відтак і відсутність необхідності доказування обставин, не беруться до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України та п.24 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Від визнання позову слід відрізняти визнання фактів. Визнання стороною в суді фактів, якими друга сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, не є для суду обов'язковим. Суд може вважати визнаний факт встановленим, коли у нього не виникає сумніву в тому, що визнання відповідає дійсним обставинам справи і не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно не було прийнято визнання позову відповідачем, оскільки, враховуючи характер виниклих спірних правовідносин, вони потребують відповідної правової оцінки в сукупності із встановленими фактичними обставинами по справі та нормами матеріального права. Крім того, вирішення даного спору впливає на права та інтереси територіальної громади, закріплені нормами ст. 1277 ЦК України, на території якої знаходиться спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно було застосовано правову позицію ВСУ у справі №6-85цс12 від 26.09.2012 року не беруться до уваги, оскільки ті обставини, на які посилається апелянт, як на причину необізнаності про спадкове майно (знищення документів пожежею) не мають правового значення та не спростовують факту того, що підставою позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - є необізнаність позивача про спадкове майно, а ця обставина не вказує на поважність причин пропуску шестимісячного строку для подачі відповідної заяви.

Таким чином, судом першої інстанції повно і всебічно встановлені фактичні обставини по справі, а також досліджені надані сторонами докази, на підставі яких судом постановлено правильне та справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги не містять у собі нових фактів чи засобів доведення, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права .

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального і процесуального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) В.І. Акопян

(підпис) О.А. Лобов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін