РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15426/14-ц

пр. № 2/759/542/15

17 квітня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

при секретарі Оленчук І.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ у натурі із частки спільного майна, стягнення компенсації вартості частки та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вказаним позовом посилаючись на обставини, що унеможливлюють спільне проживання її та відповідачів у помешканні за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 68,34 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., яка складається з трьох ізольованих кімнат площею: 13,9 кв.м., 14,0 кв.м., 16,0 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, комори та 2-х балконів (вхід до одного балкону з кімнати площею 14,0 кв.м., а до другого - з кухні). Позивачка з відповідачами на підставі свідоцтва про право власності на житло є співвласниками у рівних частинах спірної квартири.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.04.2011 р. рішення Святошинського районного суду від 14.02.2011 р. скасовано та ухвалено нове рішення за яким був встановлений наступний порядок користування спірною квартирою: позивачці передано в користування кімната площею 14,0 кв.м, з балконом, а інші дві кімнати і другий балкон передані в користування відповідачам; ванна кімната, вбиральня, коридор та комора залишені в загальному користуванні сторін. Відповідачі незважаючи на рішення вищевказаної інстанції мешкали у кімнаті площею 14,0 кв.м. з балконом та кімнаті площею 16,0 кв.м., а позивачка продовжувала вимушено мешкати у кімнаті площею 13,9 кв.м., тому звернулась до суду з новим позовом.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2013 р. позов ОСОБА_5 були усунуті перешкоди у користуванні позивачем ізольованою кімнатою з балконом жилою площею 14,0 кв.м. з виселенням з цієї кімнати відповідачів.

Позивачка вказує, що оскільки вона є тяжко хворою, похилого віку людиною, то вона просить виділення частки майна у розмірі ? спірної квартири шляхом стягнення її вартості з відповідачів на свою користь, а також вирішення питання про припинення її права на цю частку та визнання цього права за відповідачами в рівних частках - по 1/12 частці спірної квартири за кожним з відповідачів зі стягненням з кожного з них грошової компенсації за її частку у розмірі 64502, 17 грн. враховуючи вартість квартири за звітом про оцінку майна у розмірі 774 026,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 вимоги позову підтримав та просив його задовольнити додатково надавши докази існування конфліктних взаємовідносин між сторонами справи. Позов прость задовольнити керуючись ст.ст. 358, 364 ЦК України.

Відповідачі проти позову заперечують, посилаючись на відсутність обставин на які посилається позивач , зокрема перешкоджанню у її праві користування житловим приміщенням. Крім цього просять суд взяти до уваги психічний стан здоров'я позивача , кількість її звернень до державних органів , неможливість позивачем придбання окремого житла навіть у іншому місті за суму компенсації, а також на відсутність у них коштів на виплату такої компенсації.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.12.2006 р. (а.с.19) спірна квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності по ? кожному: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2. Відповідно довідки форми №3 (а.с.18) у спірній квартирі зареєстровані співвласники зазначеної квартири.

Спірна квартира АДРЕСА_1, має загальну площу 68,34 кв.м., житлову площу 43,9 кв.м., та складається з трьох ізольованих кімнат площею: 16,0 кв.м., 13,9 кв.м., 14,0 кв.м., кухні 8,1 кв.м., ванної кімнати 2,1 кв.м., вбиральні 9,9 кв.м., коридору 9,6 кв.м., вбудованої шафи 2,4 кв.м., квартира обладнана балконом, (теасою) 4,8 кв.м. (а.с.20,21).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.04.2011 р. апеляційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено, а рішення Святошинського районного суду від 14.02.2011 р. скасовано та ухвалено нове рішення. Встановлено наступний порядок використання жилими приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1, згідно якого передано в користування ОСОБА_5 ізольованої кімнати з балконом жилою площею 14,0 кв.м., а окремі кімнати розміром 13,9 кв.м.,та 16,0 кв.м. і балкон, розташований біля кухні передано в користування ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 Кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, кладовку залишено в загальному користуванні(а.с. 11,12).

Оскільки дане рішення не виконувалось належним чином, позивачка звернулась до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні правом власності, виселенні, вселенні.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.02.2013 р. яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.06.2013 р.задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 (а.с. 13-17).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем у своїх вимогах ставиться питання про виділ її частки в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 р. №7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири (п.6).

У ст. 152 ЖК України встановлено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Судом встановлена відсутність технічної можливості виділення в натурі частки позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу) співвласник який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізовувати своє право на виділ.

Однак суд вважає, що при вирішенні таких справ , крім спеціальної норми, слід керуватися і загальними засадами цивільного законодавства (ст.2 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про зловживання особою або іншими особами, яка бажає виділу наданим їй ч. 2 ст. 364 ЦК України правом. До цього висновку суд прийшов проаналізувавши вік ОСОБА_5 - 75 років, звіт про оцінку майна квартири АДРЕСА_1 , яка оцінена у 774026, 00 грн.(1/4 - 193506,50 грн, або 9042 $ на день розгляду справи) відсутність можливості у позивача у придбанні окремого житла в м. Києві та відсутність будь-якого житла, яке позивач дійсно має намір придбати.

Крім того суд вважає, що реалізація такого права позивача порушить права інших осіб, зокрема відповідачів , які не мають змоги сплатити співвласнику грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості його частки, оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є державними службовцями, а ОСОБА_3 на даний час не працює, та оскільки іншу матеріальну компенсацію у вигляді будь-якого майна( нерухомість, вклади в банках) за їх словами не мають. Таким чином суд вважає, що задоволення позову виділом частки завдасть відповідачам шкоди, зокрема примусове їх виселенням для виконання рішення про стягнення компенсації. Таким чином суд відмовляє у задоволенні позову з урахуванням загальних засад цивільного законодавства ст 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Керуючись ст.ст.10,11, 57, 60, 179, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про виділ у натурі із спільного майна стягнення компенсації вартості частки та визнання права власності відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: