Справа № 391/1263/13-ц
Номер провадження 2/383/3/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Бевз О.Ю.,

при секретарі - Оверченко Л.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №391/1263/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Компаніївська державна нотаріальна контора - про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому ставить вимогу про визнання недійсним заповіту, складеного 03.07.2013 року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4. Зазначає, що ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, складаючи заповіт 03.07.2013 року, не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, оскільки страждав на серцево-судинні захворювання, цироз печінки, останні місяці життя перебував у важкому стані та втрачав почуття реальності, не впізнавав людей, вчиняв неадекватні дії, що може вказувати на його психічне захворювання. Крім того при складанні заповіту не було дотримано вимог ч.2 ст.1248 ЦК та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме наявність у заповіті, написаному власноручно нотаріусом або надрукованому ним зі слів заповідача, запису про те, що заповіт був заповідачем прочитаний вголос і ним підписаний є безумовною необхідністю, з додержання якої можна зробити висновок про навність волевиявлення особи та в цьому разі заповіт має бути прочитаний вголос заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом, оскільки даної вимоги не було дотримано заповіт є нікчемний та має бути визнано судом недійсним. Також у заповіті не зазначено адреси за яким його було складено, дати та місця народження заповідача, в зв'язку з чим позивач вважає заповіт таким, що не відповідає волевиявленню заповідача, а тому він підлягає бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові та попросили задовольнити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечив проти задоволення позову, пояснивши, що заповіт складений ОСОБА_6 відповідно до норм діючого законодавства і підписаний особисто ОСОБА_6, що було засвідчено посадовою особою нотаріусом. ОСОБА_6 був адекватний та виразив своє волевиявлення, склавши заповіт на ОСОБА_4

В судовому засіданні в якості спеціаліста було допитано нотаріуса ОСОБА_7, яка пояснила, що під час складання оспорюваного заповіту не було дотримано вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме п.1.7 ст.1 глави 3 розділу ІІ

так як в заповіті відсутній запис "прочитано вголос", про що зазначається перед підписом заповідача. Крім того у оспорюваному заповіті не дотримано вимоги, щодо зазначення адреси, де саме складається заповіт, і в разі, якщо заповіт складається за межами нотаріальної контори має бути зазначено причини таких дій.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Компаніївська державна нотаріальна контора - про визнання заповіту недійсним, необхідно відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України не можуть бути використані як показання свідків їх письмові поясненняна дані на судовому засіданні в іншому складі суду оскільки клопотань сторін, щодо взяття до уваги показів свідків сторони не заявляли і в судовому засіданні матеріали справи, зокрема роздруківки, досліджені не були. Крім того сторона відповідача категорично заперечила, щодо взяття до уваги тих доказів, які не були безпосередньо досліджені в даному складі суду, отже вони не приймаються до уваги та розгляду як належні та допустимі докази у справі.

Відповідно до заповіту посвідченого 24.01.2012 року, приватним нотаріусом Солодовою Л.А. ОСОБА_6 заповів земельну ділянку площею 5,66 га, що розташована на території Мар'янівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 - ОСОБА_1 (позивачу).

Відповідно до заповіту, посвідченого 03.07.2013 року, державним нотаріусом, Івановою О.О. ОСОБА_6 заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те,що буде належати йому на день смерті і на що він за законом буде мати право ОСОБА_4 (відповідачу). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, за номером в реєстрі 124, підтверджено факт реєстрації даного заповіту.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.08.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області, ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема земельної ділянки, яку ОСОБА_6 заповів 24.01.2012 року - ОСОБА_1.

Позивач по справі, ОСОБА_1, зазначає, що він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але дізналась, що ОСОБА_6 заповів все своє майно ОСОБА_4

Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій тай (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Відповідно до вимог п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

В свою чергу, згідно до ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Виходячи із обгрунтування позову, позивач просить визнати заповіт недійсним, так як ОСОБА_6 на момент складання заповіту мав неадекватну поведінку оскільки страждав на серцево-судинні захворювання, цироз печінки, останні місяці життя перебував у важкому стані та втрачав почуття реальності, не впізнавав людей, вчиняв неадекватні дії, що може вказувати на його психічне захворювання.

За клопотанням позивача, судом було призначено судово медичну експертизу, і як вбачається із висновку судово-психіатричної експертизи №107 від 28.02.2014 року, проведеного комунальним закладом "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня", яка проведена у складі: голови АПСЕ комісії Тарасенка О.І., заступника голови АПСЕ Романенко В.Г., лікар-судово-психіатричний експерт Григорєва І.В. вбачається, що комісія експертів прийшла до висновку, що на час складання заповіту від 03.07.2013 року ОСОБА_6 не міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними.

13.03.2014 року по даній справі було призначено додаткову експертизу, за клопотанням відповідача та його представника, так як експертами не надано чіткі та конкретні відповіді на поставлені питання, а саме не чітко сформульовані відповіді на перше та третє питання, так у висновку зазначено,що ОСОБА_6 страждав на дисциркуляторну енцефалотопію на час складання заповіту, однак не вказано чи страждав він будь-якими психічними захворюваннямиза життя. На третє питання відповідь взагалі не сформульована. Крім того, для визначення часу виникнення розладу психіки ОСОБА_6 необхідно додатково поставити питання про початок перебігу хвороби, пов'язаної з розладом психічного захворювання, і для вирішення даних питань було призначено додаткову експертизу. І як вбачається зі змісту висновку судово-психіатричного висновку №169 від 04.04.2014 року, проведеного комунальним закладом "Кіровоградська обласна психіатрична лікарня" в складі голови АПСЕ комісії Тарасенка О.І., заступника голови АПСЕ Романенко В.Г., лікар-судово-психіатричний експерт Григорєва І.В, вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя страждав на психічне захворювання в формі - психічні розлади і розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю, дата встановлення діагнозу 25.06.2013 року. Діагноз ДЕ ІІ ст., десметаболічного генезу. Синдром когнітивних порушень встановлено 05.07.2013 року , тому відповісти на питання про стан його здоров'я та можливість розуміти значення своїх дій станом на 03.07.2013 року не представилося можливим.

Як вбачається із двох висновків судово-психіатричної експертизи, які проведені одним і тим самим складом експертів однієї експертної установи, експерний висновок від 04.04.2014 року за №169 (за ухвалою про додаткову експертизу) фактично виправив недоліки, а саме неповноту та нечіткість експертного висновку №107 від 28.02.2014 року, отже, суд бере за основу експертний висновок від 04.04.2014 року за №169, яким не підтвердився факт того, що ОСОБА_6 на час складення заповіту за станом здоровя не міг розуміти значення своїх дій станом на момент складання заповіту від 03.07.2013 року.

Даний висновок не був спростований висновком судово-психіатричної експертизи від 13.02.2015 року за №65, який був проведений комунальним закладом "Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я" вбачається по фактично представленим матеріалам цивільної справи і медичної документації відповісти на питання суду, поставлені для вирішення експертизи, відносно ОСОБА_6 не прдставилося можливим.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, з причин, що на час складання заповіту мав неадекватну поведінку, зловживав спиртними напоями, так як жодними доказами наданими до справи цей факт не підтверджено, а тому вважати, що воля заповідача не відповідала дійсності, не має жодних підстав.

На підставі викладеного, даючи правову оцінку вимогам позивача щодо визнання недійсним правочину, суд приходить до висновку що відповідних доказів щодо визнання недійсним вищевказаного заповіту з підстав відсутності волевиявлення спадкодавця суду надано не було.

Як було встановлено в судовому засіданні спадкодавець ОСОБА_6 реалізуючи своє право передбачене ст. 1236 ЦК України, заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і на яке він за законом буде мати право, ОСОБА_4, і даний заповіт був посвідчений уповноваженою на те особою державним нотаріусом Івановою О.О., яка перевіряла дієздатність спадкодавця, про що міститься відповідний запис. Крім того, в судовому засіданні не було встановлено факту того, що ОСОБА_6 на час складання заповіту страждав психічними захворюваннями і не міг розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними.

В той же час зі змісту спірного заповіту вбачається, що не було дотримано деяких законних вимог, щодо його оформлення, про що зазначав позивач у своєму позові та також підтвердила приватний нотаріус ОСОБА_7, яка була допитана в судовому засіданні в якості спеціаліста, але предметом позову є визнання правочину недійсним, тоді як відповідно до вимог ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Як було встановлено в судовому засіданні спадкодавець ОСОБА_6 реалізуючи своє право передбачене ст. 1236 ЦК України, заповів усе своє майно повністю, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом буде мати право, ОСОБА_4, тому твердження позивача ОСОБА_1 про те, що в заповіті не дотримано його форми відповідно до ст. 207 ЦК України, тягне за собою інші правові наслідки аніж ті, що зазначені позивачем.

Оскільки в судовому засіданні не доведено того факту, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а окремої вимоги про визнання заповіту нікчемним з підстав недотримання його форми заявлено не було, та дана вимога в даному випадку має безпосереднє значення в разі виявлення факту відсутності волевиявлення заповідача і в комплексі могла б служити підставою для визнання заповіту недійсним, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Судові витрати по справі відповідно до ст. 88 ЦПК України, є фактично понесеними стороною позивача та розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 145, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 202, 203, 215, 1216, 1217, 1233-1236, 1248, 1257 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Компаніївська державна нотаріальна контора - про визнання заповіту від 03.07.2013 року, посвідченим державним нотаріусом Компаніївської державної нотаріальної контори Іванової О.О. від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 недійсним - відмовити.

Судові витрати по справі понесені стороною позивача вважати фактично понесеними.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Кіровоградської області, через Бобринецький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Ю. Бевз