УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним патенту на корисну модель, за касаційними скаргами ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року та на додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з указаним позовом, в обґрунтування посилаючись на те, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір від 09 вересня 2005 року № НОМЕР_1 є співавтором «ІНФОРМАЦІЯ_1». ОСОБА_4 є власником патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 10 червня 2008 року № НОМЕР_2.

ОСОБА_5 25 червня 2011 pоку було видано деклараційний патент № НОМЕР_3 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Позивачі зазначали про те, що деклараційний патент № НОМЕР_3 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3» за способом розміщення співпадає з твором № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» та з патентом на корисну модель № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2», у зв'язку з чим вважали, що корисна модель, на яку відповідачу видано деклараційний патент № НОМЕР_3, не є новою та порушує їх права.

Враховуючи викладене, позивачі просили визнати недійсним патент № НОМЕР_3 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3» від 25 червня 2011 pоку, виданий на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним патент № НОМЕР_3 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3» від 25 червня 2011 року, виданий на ім'я ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_5 витрати за проведення судової експертизи по 5 660 грн на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_5, просить скасувати вказані рішення апеляційного суду та додаткове рішення апеляційного суду, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до висновку судової експертизи у сфері інтелектуальної власності корисна модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідно до опису патенту України від 10 червня 2008 року № НОМЕР_2 не містить сукупності суттєвих ознак корисної моделі за патентом України від 25 червня 2011 року № НОМЕР_3, отже не спростовує новизну корисної моделі за патентом України № НОМЕР_3. Крім того, відповідно до висновку спеціаліста з питань інтелектуальної власності розміщення інформаційно-рекламних носіїв на спинці сидіння не відноситься до способів використання літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1 та не захищається засобами захисту авторського права, навіть якщо це стосується виконання дій або виготовлення продукту, описаними в самому творі; форма свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, встановлена згідно з Додатком до Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1756, містить визначений перелік відомостей та не передбачає будь-якої описової частини до свідоцтва.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, посилаючись на положення ст. 8 Закону України «Про авторські та суміжні права» та ст. ст. 433, 442, 459, 460 ЦК України, виходив із того, що ознаки корисної моделі за патентом № НОМЕР_3 від 25 червня 2011 року співпадають із ознаками способу рекламування відповідно до свідоцтва про авторське право на твір «ІНФОРМАЦІЯ_1») та патентом на корисну модель № НОМЕР_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2» та не відповідають умові патентоздатності «новизна», та дійшов висновку про те, що відповідачем порушені авторські права ОСОБА_3 на твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» та ОСОБА_4 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2», тому патент № НОМЕР_3 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3» від 25 червня 2011 року, виданий на ім'я ОСОБА_5, підлягає визнанню недійсним.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір від 09 вересня 2005 року № НОМЕР_1 є співавтором твору «ІНФОРМАЦІЯ_1».

ОСОБА_4 є власником патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 10 червня 2008 року № НОМЕР_2.

ОСОБА_5 є власником деклараційного патенту від 25 червня 2011 pоку № НОМЕР_3 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Відповідно до ч. 1 ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 460 ЦК України корисна модель вважається придатною для набуття права інтелектуальної власності на неї, якщо вона, відповідно до закону, є новою і придатною для промислового використання.

Стаття 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» визначає наступні поняття:

- винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь-якій сфері технології;

- патент (патент на винахід, деклараційний патент на винахід, деклараційний патент на корисну модель, патент (деклараційний патент) на секретний винахід, деклараційний патент на секретну корисну модель) - це охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і право власності на винахід (корисну модель);

- деклараційний патент на секретну корисну модель - це різновид патенту, що видається на корисну модель, віднесену до державної таємниці.

Відповідно до ч. 4 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» пріоритет, авторство і право власності на корисну модель засвідчуються деклараційним патентом.

Відповідно до висновку судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 08 лютого 2013 року № 01/13, проведеної Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, дослідження проводилось шляхом порівняння ознак, що містяться у незалежному пункті формули корисної моделі за патентом України № НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_3» з ознаками корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідно до опису патенту України від 10 червня 2008 року № НОМЕР_2 та з ознаками інформаційно-рекламного носія у вигляді чохла для сидіння у транспортному засобі, описаного у свідоцтві про реєстрацію авторського права на твір від 09 вересня 2005 року № НОМЕР_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1.

Так, відповідно до вказаного висновку корисна модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» відповідно до опису патенту України від 10 червня 2008 року № НОМЕР_2 не містить сукупності суттєвих ознак корисної моделі за патентом України від 25 червня 2011 pоку № НОМЕР_3, отже не спростовує новизну корисної моделі за патентом України від 25 червня 2011 року № НОМЕР_3 (т. 1 а. с. 76). Крім того, корисна модель за патентом України від 25 червня 2011 року № НОМЕР_3 «ІНФОРМАЦІЯ_3» не відповідає умові патентоздатності «новизна», якщо у чохлі для сидіння у транспортному засобі відповідно до свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 від 09 вересня 2005 року «ІНФОРМАЦІЯ_1, передня і задня половинки чохла сполучені між собою за допомогою шнурків, липучок, гумок або інших застібок.

Згідно з висновком спеціаліста з питань інтелектуальної власності - патентного повіреного ОСОБА_7 від 08 січня 2014 року та висновку науково-правової експертизи, проведеної Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності Національної Академії правових наук України від 23 вересня 2013 року, твір «ІНФОРМАЦІЯ_1, на який видане свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір від 09 вересня 2005 pоку № НОМЕР_1, що міститься в матеріалах цивільної справи, не може вважатися таким, що спростовує новизну корисної моделі за патентом № НОМЕР_3, з огляду на те, що не має ніяких матеріалів, які можуть підтвердити оприлюднення твору «ІНФОРМАЦІЯ_1 в тому вигляді, в якому він був доданий до заяви про реєстрацію авторського права на твір. Також корисна модель за патентом № НОМЕР_3 має ознаки, що відрізняють її від ознак рекламно-інформаційного носія «ІНФОРМАЦІЯ_4», який описаний в Інтернет-джерелах інформації як «носитель «ІНФОРМАЦІЯ_4». Надані для дослідження копії з видання «ІНФОРМАЦІЯ_5» або взагалі не містять інформації щодо носія «ІНФОРМАЦІЯ_4», або містять лише рекламну, а не технічну інформацію щодо вказаного об'єкту; наведені джерела інформації не спростовують новизну корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_3» за патентом України № НОМЕР_3, тобто вказана корисна модель відповідає умові новизни.

Корисна модель відповідає умовам патентоздатності, якщо вона є новою і промислово придатною. Винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об'єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо. Рівень техніки включає всі відомості, які стали загальнодоступними у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету (ч. 2, 3, 4 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі»).

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1756 (далі - Порядок), свідоцтво - це документ, що засвідчує авторство (авторське право) на оприлюднений чи неоприлюднений твір, а також факт і дату оприлюднення твору (за наявності).

Пунктом 5 вказаного Порядку встановлено, що Державна служба: приймає заявки, подані на реєстрацію, і розглядає їх з метою визначення відповідності вимогам розділів II і III цього Порядку; приймає рішення про реєстрацію авторського права на твір, рішення про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір, або обґрунтоване рішення про відмову у реєстрації авторського права на твір, обґрунтоване рішення про відмову у реєстрації договору, який стосується права автора на твір; вносить відомості про реєстрацію авторського права на твір та відомості про реєстрацію договорів, які стосуються права автора на твір, до відповідного Державного реєстру; надсилає за зазначеною в заяві адресою рішення про реєстрацію авторського права на твір, рішення про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір, або обґрунтоване рішення про відмову у реєстрації авторського права на твір, обґрунтоване рішення про відмову у реєстрації договору, який стосується права автора на твір; видає свідоцтво; готує та публікує в своєму офіційному бюлетені визначені ним відомості про реєстрацію авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір; може доручати закладам, які входять до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, виконання окремих завдань, визначених цим Порядком, відповідно до їх спеціалізації; вносить зміни до заявки за ініціативою заявника: видає дублікат свідоцтва; вносить зміни до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір та здійснює виправлення очевидних помилок з ініціативи автора твору; вносить зміни до Державного реєстру договорів, які стосуються права автора на твір, та здійснює виправлення очевидних помилок з ініціативи особи, яка має авторське право.

Державна служба не здійснює реєстрацію твору, на який реєструється авторське право, а в матеріалах справи відсутні докази оприлюднення ОСОБА_3 твору «ІНФОРМАЦІЯ_1 до дати подачі ОСОБА_5 заявки на корисну модель, тобто до 17 грудня 2010 року.

Статтею 433 ЦК України передбачено, що об'єктами авторського права є твори, а саме: літературні та художні твори; комп'ютерні програми; компіляції даних (бази даних), якщо вони за добором або упорядкуванням їх складових частин є результатом інтелектуальної діяльності; інші твори.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі.

Згідно зі ст. 441 ЦК України використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо;публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо.

Форма свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, встановлена згідно із додатком до Порядку містить визначений перелік відомостей та не передбачає будь-якої описової частини до свідоцтва.

Крім того, згідно з висновком експертизи щодо умов патентоспроможності від 24 квітня 2013 року № 9410/34/13, проведеної державним підприємством «Український інститут промислової власності», в процесі порівняльного аналізу об'єкту запатентованої корисної моделі за деклараційним патентом № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2», охарактеризованою пунктом 1 формули, встановлено, що документ НОМЕР_5 є частиною рівня техніки, так як описує таку ж сукупність суттєвих ознак незалежного пункту 1 формули запатентованої корисної моделі. Сукупність ознак незалежного пункту 1 формули запатентованої корисної моделі властива таким, окремо взятим, відомим з рівня техніки документам як НОМЕР_6 або НОМЕР_7. Запатентована корисна модель за патентом України на корисну модель № НОМЕР_2 не відповідає умовам патентоздатності корисної моделі, визначеним для неї ч. 2 ст. 7 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а саме: за пунктом 1 формули не є новою.

Також судами встановлено, що відповідно до бібліографічних даних до патенту на корисну модель № НОМЕР_2 станом на 10 квітня 2012 року дію патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 10 червня 2008 року № НОМЕР_2 припинено, але може бути поновлено (а. с. 12).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові у зв'язку з його необґрунтованістю, посилаючись на те, що патент від 10 червня 2008 року № НОМЕР_2 не містить сукупності суттєвих ознак корисної моделі з патентом від 25 червня 2011 pоку № НОМЕР_3, отже не спростовує новизну корисної моделі за патентом України № НОМЕР_3. Крім того, відповідно до висновку спеціаліста з питань інтелектуальної власності розміщення інформаційно-рекламних носіїв на спинці сидіння не відноситься до способів використання літературного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1 та не захищається засобами захисту авторського права, навіть якщо це стосується виконання дій або виготовлення продукту, описаними в самому творі; форма свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір, встановлена згідно з Додатком до Порядку та не передбачає будь-якої описової частини до свідоцтва.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, дійшов помилкового висновку, про те, що патент від 25 червня 2011 pоку № НОМЕР_3 не містить ознак патентоздатності «новизна» корисної моделі та містить ознаки, які співпадають з ознаками способу рекламування відповідно до свідоцтва про авторське право на твір «ІНФОРМАЦІЯ_1»), співавтором якого є ОСОБА_3, та патентом на корисну модель № НОМЕР_4 «ІНФОРМАЦІЯ_2», винахідником якого є ОСОБА_4, тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Врахуванням наведене та те, що апеляційний суд помилково скасував правильне та законне рішення суду першої інстанції, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, яка діє від імені ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року та додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2014 року скасувати.

Залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук