У Х В А Л А

21 квітня 2015 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України Лященко Н.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії.

Зазначала, що вона з ОСОБА_2 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 з прилеглими до нього надвірними спорудами: Б (1) - сарай, В (2) - вбиральня, Г (3) - гараж, Д (4) - сарай, № 1 (5) - ворота, № 2 (6) - огорожа. Відповідно до державного акту на право власності на землю НОМЕР_1 від 11 грудня 1998 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,077 га, на якій вони розташовані, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель. Оскільки між ними не склались добросусідські відносини ОСОБА_1 була змушена звернутись до суду з позовом про виділ в натурі Ѕ частини будинку та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 вересня 2010 року було затверджено мирову угоду, за умовами якої виділено в натурі кожному із співвласників по Ѕ частині житлового будинку. У зв'язку з неприязними відносинами, що склалися між ними, проживати у своїй частині будинку вона не може. Викупити її частину будинку або продати їй свою відповідач не бажає. Крім того, позивачка зазначає, що ОСОБА_2 фактично користується її земельною ділянкою, а вона не може здійснити реконструкцію виділеної їй за мировою угодою частини будинку, оскільки існування приналежних до будинку надвірних будівель та споруд, що є спільною частковою власністю з відповідачем, перешкоджають цьому. Спільне володіння надвірними будівлями та спорудами з відповідачем на земельній ділянці, власником якої є вона, порушує її право власності на землю. Деякі з них побудовані з порушенням будівельних норм, а тому підлягають знесенню, існування частини з них є недоцільним з огляду на умови мирової угоди, вартість частини з них вона бажає компенсувати, щоб усунути порушення права власності на землю, а частину необхідно розібрати. Крім того, вважає, що відповідачем здійснено самовільне будівництво на належній їй на праві власності земельній ділянці, яке підлягає знесенню.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 13 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року, позов задоволено частково: зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_3 земельною ділянкою та розібрати самочинно збудований вольєр під літ. «Е» і засипати вигрібну яму під літ. «Є». Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року, зазначені рішення суду залишені без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 січня 2015 року ОСОБА_1 порушує питання про скасування ухвалених у справі судових рішень та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статей 16, 376, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статі 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судового рішення ОСОБА_1 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року, від 29 січня 2014 року та від 21 листопада 2014 року.

ОСОБА_1 зазначає, що правові висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про застосування зазначених норм матеріального права не є однаковими з висновками, зробленими судом касаційної інстанції в наданих для прикладу судових рішеннях, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Заява ОСОБА_1 відповідає вимогам статей 357, 358 ЦПК України.

Згідно зі статтею 360 ЦПК України є підстави для відкриття провадження у справі, наведені у заяві доводи вказують на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновкам, зробленим судами касаційної інстанції щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У порядку підготовки справи до розгляду необхідно витребувати справу.

Керуючись статтями 353-360, 3601 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відкрити провадження у справі.

Витребувати матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії.

Направити копію ухвали Рахівському районному суду Закарпатської області, надавши строк до 7 травня 2015 року для направлення справи Верховному Суду України

Особам, які беруть участь у справі, надіслати копію ухвали та копію заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України Н.П. Лященко