УХВАЛА

іменем україни

7 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк Андрій Миколайович, Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 5 квітня 2013 року між нею і товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») укладено кредитний договір, за яким вона отримала 116 353 грн 44 коп. на придбання автомобіля та 33 590 грн 65 коп. додаткового кредиту на страхування автомобіля строком на 60 місяців зі сплатою 9,90 % (змінна ставка). Для забезпечення виконання цього договору 20 квітня 2013 року між ними було укладено договір застави транспортного засобу, згідно з яким у заставу вона передала автомобіль Volkswagen Polo, 2013 року випуску. Умовами кредитного договору визначено певний порядок та умови, за яких у кредитора виникає право достроково вимагати повернення кредиту. Зокрема, вона не отримувала вимоги про дострокове повернення кредиту, а, отже, термін повернення кредиту не настав. Незважаючи на це, 10 лютого 2015 року за заявою ТОВ «Порше Мобіліті» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинив виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на предмет застави для погашення заборгованості перед ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 189 219 грн 61 коп., а 23 лютого 2015 року Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження.

З урахуванням наведеного та посилаючись на те, що визначена сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною, а дії приватного нотаріуса суперечать закону, позивач просила визнати зазначений вище виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 1 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М. 10 лютого 2015 року, за яким звернуто стягнення на предмет застави - транспортний засіб Volkswagen Polo, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 для погашення заборгованості перед ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 189 219 грн 61 коп.

У касаційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник, боржник, не отримувала вимоги кредитора про дострокове погашення кредиту; визначена сума кредитної заборгованості не є безспірною, так як з розрахунком суми позивачка не була згода, повідомляючи про це відповідача.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції, вказавши також про те, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису вже існував спір щодо розміру заборгованості, так як позивачка зверталась до ТОВ «Порше Мобіліті» за наданням інформації щодо такого розміру, не погоджуючись із завищеними процентами та сумами за користування кредитом.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 5 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір, за яким позичальник отримала 116 353 грн 44 коп. на придбання автомобіля та 33 590 грн 65 коп. додаткового кредиту на його страхування строком на 60 місяців зі сплатою 9,90 % (змінна ставка). Для забезпечення виконання цього договору 20 квітня 2013 року між ними було укладено договір застави транспортного засобу, згідно з яким у заставу передано автомобіль Volkswagen Polo, 2013 року випуску.

10 лютого 2015 року за заявою ТОВ «Порше Мобіліті» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинив виконавчий напис, за яким звернуто стягнення на предмет застави для погашення заборгованості перед ТОВ «Порше Мобіліті» у розмірі 189 219 грн 61 коп., а 23 лютого 2015 року Деснянський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції відкрив виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

У ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_414/ed_2011_04_21/pravo1/T342500.html?pravo=1>» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_417/ed_2011_04_21/pravo1/T342500.html?pravo=1>» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 3 березня 2004 року <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_08_19/pravo1/REG8882.html?pravo=1>, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Задовольняючи позов та зазначаючи, що визначена приватним нотаріусом сума кредитної заборгованості не є безспірною, так як позичальник не була згодна із розрахунком цієї заборгованості, суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не врахував таке.

Відповідно кредитного договору сума кредиту визначена у гривні із зазначенням еквіваленту в доларах США (а.с. 9). У п. 1.3.1. кредитного договору вказано, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником на погашення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти, тобто у гривні на день укладення договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору. У подальшому позичальник мала сплачувати платежі на повернення кредиту відповідно до виставлених кредитором рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховувався шляхом застосування еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка (а.с. 10-14).

Загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Позивачка погодилась на такі умови кредитного договору.

Умовами кредитного договору також визначено терміни повернення кредиту (п. 1.4.1.), порядок повернення кредиту (п. 1.4.3.), а також порядок сплати процентів за користування кредитом (пп. 2.1., 2.4.).

У п. 3.2.1. договору передбачено, що кредитор має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, та/або вимагати дострокового розірвання кредиту у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу або його частини відповідно до графіку погашення кредиту.

Такі наслідки порушення позичальником умов кредитного договору також визначено ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Судом установлено, що з червня 2014 року ОСОБА_3 припинила виконувати умови кредитного договору і станом на вересень 2014 року у неї виникла кредитна заборгованість у розмірі 19 999 грн 17 коп. У зв'язку з систематичним порушенням умов кредитного договору відповідач надіслав їй письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, яку вона особисто отримала 27 вересня 2014 року (а.с. 75, 76). У зв'язку з цим висновки суду про те, що позивачка не отримувала вимоги про дострокове повернення кредиту, є передчасними.

Надаючи приватному нотаріусу розрахунок заборгованості, ТОВ «Порше Мобіліті» зазначало, що заборгованість визначена відповідно до вимог закону та умов договору, у тому числі щодо нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення умов договору. Проценти за користування кредитом не збільшувалися, а розрахунок заборгованості враховував курс іноземної валюти на час платежу.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (чч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У порушення наведених норм права та вимог ст. ст. 214, 315 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що кредитор мав право розраховувати розмір заборгованості та визначати чергові платежі виходячи з курсу іноземної валюти, що визначено умовами договору. При цьому сама по собі незгода позичальника щодо такого порядку визначення розміру заборгованості, не оспорюючи такі умови договору, не є підставою для висновку про те, що сума заборгованості, на яку приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, є спірною.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, апеляційним судом не встановлені, його судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик