Справа № 161/9053/15-ц
Провадження № 2/161/2970/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :
Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини.

Свій позов мотивують тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01 лютого 2002 року. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Зазначає, що її чоловік брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області у складі добровольчого батальйону «Айдар», під час звільнення м. Щастя 05.09. 2014 року з ним пропав зв`язок і на даний час встановити з ним будь-який контакт неможливо. Це дозволяє обгрунтовано припустити, що він пропав безвісті, у зв`язку з чим, по даному факту внесено відомості до ЄДДР кримінальних проваджень.

Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я їх дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

В інтересах дитини вона має намір виїжджати за межі України на відпочинок, однак, без нотаріальної згоди батька на виїзд сина за межі України цього зробити не може.

Просить суд дозволити неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасові виїзди за межі України в період з 08 липня 2015 року по 02.08.2015 року, а саме до Королівства Данії, Республіки Польща, федеративної Республіки Німеччини в супроводі матері ОСОБА_1 чи іншої уповноваженої особи, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день і час слухання справи.

Представник третьої особи просив суд слухати справу у його відсутності, не заперечував щодо задоволення позову.

Суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10 червня 2004 року (а.с. 6).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_1 .

Також встановлено, що ОСОБА_2 брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області у складі добровольчого батальйону «Айдар». Під час звільнення м. Щастя 05.09. 2014 року з ним пропав зв`язок і на даний час встановити з ним будь-який контакт неможливо. Це дозволяє обгрунтовано припустити, що він пропав безвісті, у зв`язку з чим, по даному факту внесено відомості до ЄДДР кримінальних проваджень .

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі - Конвенція) передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

Аналогічні норми викладені у ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також у ст. 1 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України(Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп.2 абз. 9).

Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов`язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в`їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз`єднання сім`ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім`ї (ст. 10 п. 1).

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

При цьому, кожна особа має право на проживання в сім`ї, може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст.7 ч.ч. 7, 8 СК України).

Отже, як слідує з приписів ст. ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В даному випадку в інтересах дитини є тимчасові виїзди за межі України для оздоровлення та проведення дозвілля та зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального їх розвитку.

Обставин, які обмежують право неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому приходить до висновку що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.

Надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасові виїзди за межі України в період з 08 липня 2015 року по 02.08.2015 року, а саме до Королівства Данії, Республіки Польща, федеративної Республіки Німеччини в супроводі матері ОСОБА_1 чи іншої уповноваженої особи, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська