Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що за розпорядженням № 909 від 10 серпня 2001 року він був прийнятий на роботу до відкритого акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», підземним гірничим робітником очищувального забою 5-го розряду. 09 липня 2013 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво у вигляді виробничої черепно-мозкової травми, про що було складено акт за формою Н-1 № 47/10 від 27 листопада 2013 року та акт спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 27 листопада 2013 року. Висновком Нікопольської МСЕК № 0003213 від 02 січня 2014 року йому було встановлено 20 % втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності строком до 01 січня 2015 року. Обмежень для роботи за посадою висновком МСЕК не встановлено. 30 вересня 2014 року його звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я.

Зазначав, що таке звільнення є незаконним, оскільки відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України за ним має зберігатися робоче місце до встановлення інвалідності. Крім того, його не повідомлено про наступне вивільнення.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_3 просив поновити його на роботі, визнавши наказ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України незаконним та скасувавши його; стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 за розпорядженням № 909 від 10 серпня 2001 року був прийнятий на роботу до відкритого акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», підземним гірничим робітником очищувального забою 5-го розряду.

09 липня 2013 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво у вигляді виробничої черепно-мозкової травми, про що було складено акт за формою Н-1 № 47/10 від 27 листопада 2013 року та акт спеціального розслідування нещасного випадку на виробництві форми Н-5 від 27 листопада 2013 року.

Висновком Нікопольської МСЕК № 0003213 від 02 січня 2014 року йому було встановлено 20 % втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності строком до 01 січня 2015 року.

30 вересня 2014 року його звільнено на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я.

Відповідно до п. 2.1. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства

охорони здоров'я України від 05 червня 2012 року № 420, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках встановлюється, виходячи з наслідків ушкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання з урахуванням професійних здібностей, що є у потерпілого, клініко-функціональних можливостей і важливих професійних якостей, які дозволяють продовжувати виконання роботи за попередньою професією до нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання. Враховуються зниження кваліфікації, зменшення обсягу виконуваної роботи та важкість праці в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах від 5 до 100 відсотків.

У п. 2.2.2. Порядку зазначається, що при визначенні ступеня втрати професійної працездатності у відсотках враховуються такі професійні чинники: здатність потерпілого після нещасного випадку на виробництві або виникнення професійного захворювання виконувати роботу в повному обсязі за попередньою професією, роботою, під час якої стався нещасний випадок або встановлено професійне захворювання (до нещасного випадку або професійного захворювання), чи іншою рівноцінною їй за кваліфікацією. При втраті основної або іншої рівноцінної їй за кваліфікацією раніше освоєної професії визначається можливість використання залишкової професійної працездатності на іншій роботі нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах праці.

Згідно п. 2.5. Порядку, при неможливості виконання роботи попередньої складності потерпілий переводиться на роботу меншої складності відповідно до видів робіт з оптимальним або допустимим фізичним, нервово-емоційним навантаженням, що не містить протипоказань і відповідає клініко-функціональним можливостям потерпілого для її виконання.

За змістом ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у редакції на момент звільнення позивача з роботи, за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Стійкою втратою професійної працездатності вважається будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК.

Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК.

За згодою потерпілого роботодавець зобов'язаний надати йому рекомендовану ЛКК або МСЕК роботу за наявності відповідних вакансій.

Якщо у встановлений ЛКК або МСЕК строк роботодавець не забезпечує потерпілого відповідною роботою, Фонд сплачує потерпілому страхову виплату в розмірі його середньомісячного заробітку.

Середньомісячний заробіток, передбачений частинами першою та п'ятою цієї статті, обчислюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судами, згідно медичної довідки від 13 січня 2014 року, позивачу при проходженні періодичного медичного огляду було встановлено непридатність для роботи за професією ГРОЗ (а. с. 131).

Рішенням лікувально-консультативної комісії медико-санітарної частини ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» від 13 січня 2014 року встановлено, що позивач непридатний для роботи за професією ГРОЗ та може бути працевлаштований на роботу, не пов'язану із підземними роботами, поза висотою, шумом, вібрацією та поза контактом із Мn та його сполуками, з 28 січня 2014 року - постійно.

На виконання вимог ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у зв'язку із встановленням ОСОБА_3 протипоказань щодо роботи попередньої складності йому надавався перелік вакантних на підприємстві робочих місць станом на 25 червня 2014 року та запропоновано одну з вакантних посад, однак позивач від запропонованих посад відмовився.

Згідно протоколу № 1 засідання комісії з перепрацевлаштування ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» у зв'язку із встановленням позивачу протипоказань щодо роботи від 06 серпня 2014 року (а. с. 119, 120), йому повторно був наданий перелік вакантних на підприємстві робочих місць станом на 25 червня 2014 року та запропоновано одну з вакантних посад, однак позивач від запропонованих посад відмовився.

Згідно протоколу № 1 засідання комісії з перепрацевлаштування ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» узв'язку із встановленням ОСОБА_3 протипоказань щодо роботи від 30 вересня 2014 року (а. с. 121, 122), йому втретє був наданий перелік вакантних на підприємстві робочих місць станом на 25 червня 2014 року та запропоновано одну з вакантних посад, позивач погодився на переведення на посаду підсобного робітника ділянки з виконання підсобних робіт ділянки з господарського утримання об'єктів соціальної сфери ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». Однак, в цей же день позивачем було надано заяву про відмову від обраної ним посади.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

До обставин, коли потерпілому внаслідок нещасного випадку на виробництві встановлено 20 % втрати професійної працездатності, що є стійкою, внаслідок якої неможливо виконувати роботу за попередньою професією, під час якої стався нещасний випадок, а від іншої запропонованої за рекомендацією ЛКК роботи позивач відмовився, положення п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України застосовано правильно.

Що стосується п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на його підставі з ініціативи роботодавця може бути розірваний трудовий договір у разі нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

У змісті наведеної норми розуміється тимчасова непрацездатність потерпілого.

Пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства здоров'я України від 09 квітня 2008 року № 189, тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить

від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності.

Позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності, а тому положення п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у спірних правовідносинах не застосовується, що свідчить про обґрунтованість висновків судів про вирішення спору.

Положення ст. 492 КЗпП України про необхідність попередження працівників про наступне вивільнення працівників не пізніше, ніж за два місяці, застосовуються при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а тому доводи касаційної скарги щодо незастосування судами наведеної норми є безпідставними.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 03 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко