22-ц/775/456/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції - Кашицька С.А.
Доповідач - Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 16" квітня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Осипчук О.В.,

суддів: Супрун М.Ю., Мироненко І.П.,

при секретарі: Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2015 року , -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про визнання дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги позивач зазначає, що суд не зважив на те, що на підприємстві відповідача були відсутні законно-організаційні підстави для скорочення і не мали місце зміни в організації виробництва і праці у вигляді скорочення чисельності або штату працівників. Судом не враховано, що наказ № 151 від 1 березня 2013 року підтверджує лише факт зміни внутрішньої організаційної структури відповідача шляхом ліквідації структурного підрозділу юридичної особи зі створенням іншого структурного підрозділу,що не є тотожнім зміні в організації виробництва і праці і не є безумовною підставою для скорочення. Крім того, на порушення вимог ч.1 ст. 49-2 КЗпП України він не був повідомлений належним чином про наступне звільнення. Отримане ним попередження від 12 квітня 2013 року не є легітимним, оскільки підписано та видано не уповноваженими на прийом та звільнення з роботи особами. Також одночасно з попередженням про звільнення йому не були запропоновані всі наявні на підприємстві вакансії. Також відповідачем не були запропоновані всі наявні вакансії за період з 12.04.2013 року по 15.08.2014 року. Суд не зважив на те, що водночас з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці відповідач не сповістив службу зайнятості про наступне вивільнення позивача. Відповідач не отримав згоду профспілкового органу на скорочення позивача при зверненні відповідно до вимог закону, оскільки діючим законодавством не передбачено право повторного звернення адміністрації підприємства до профспілкової організації за наданням згоди на звільнення працівника після вже отримання відповідної відмови. Таким чином судом помилково зроблено висновок щодо відповідності дій відповідача вимогам ст.43 КЗпП України. Також на порушення норм процесуального права суд безпідставно відмовив у задоволені заявлених клопотань, що заявлялися його представником на протязі розгляду справи по суті.

В апеляційному суді позивач та його представник ОСОБА_3 підтримали доводи скарги у повному обсязі.

Представник ПАТ «ММК імені Ілліча» Щербакова Н.В. заперечувала проти скарги, просила рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції визнано встановленим, що позивач з 28.01.2002 року перебував у трудових відносинах із ПАТ «ММК імені Ілліча». Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 був прийняти на роботу економістом відділу аналізу і контролю виробничо-господарської діяльності (наказ № 11-к від 28.01.2002 року). В подальшому неодноразово переводився на інші посади і 09.01.2013 року був переведений в Управління безпеки інспектором бюро профілактичної роботи відділу непрофільних активів ( наказ № 2-к від 08.01.2013).

Відповідно до протоколу № 116 засідання Наглядової ради ПАТ «ММК імені Ілліча» від 24.01.2013 року прийнято пропозицію дирекції щодо організаційної структури Товариства та прийнято рішення затвердити з 01.02.2013 року зміни в організаційній структурі Товариства, доручено Генеральному директору ПАТ «ММК імені Ілліча» Зінченко Ю.А. підписати нову організаційну структуру Товариства і ввести її в дію.

01 березня 2013 року на підприємстві був виданий наказ № 151 «Про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» за підписом Генерального директора підприємства, відповідно до п. 2 якого передбачена ліквідація Управління безпеки, де працював позивач. Пунктом 3 вказаного наказу було передбачено створення управління безпеки та контролю.

Таким чином було ліквідовано сім відділів у складі Управління безпеки комбінату та створено п'ять відділів у складі Управління безпеки та контролю, що підтверджується штатним розкладом, який діяв з 01.07.2012 року і тим, який затверджений 01.03.2013 року та Положеннями про «Управління безпеки» та «Управління безпеки та контролю».

12 квітня 2013 року ОСОБА_1 під розпис було повідомлено про зміни організаційної структури ПАТ «ММК імені Ілліча» та про скасування займаної ним посади інспектора відділу безпеки непрофільних активів та про те, що він підлягає вивільненню не раніше ніж через два місяці з моменту повідомлення в службу зайнятості інформації про це.

Розпорядженням № 191/109-р від 01 квітня 2013 року на підприємстві було створено комісію з розгляду кандидатур працівників, що підлягають вивільненню з наступним працевлаштуванням у складі 8 осіб. На першому засіданні 12 квітня 2013 року позивача було ознайомлено з усіма вакантними посадами станом на 01 квітня 2013 року, які існували і на час його попередження 12 квітня 2013 року, від яких він відмовився, що підтверджується протоколом засідання комісії Управління безпеки та контролю. В подальшому позивачеві 21.05.2013 року, 11.07.2013 року, 07.08.2013 року, 21.10.2013 року, 17.12.2013 року, 09.04.2014 року, 14.08.2014 року в межах існуючого штатного розпису було запропоновано інші посади, а саме як ті, що були вільні у створеному управлінні безпеки і контролю, так і інші на комбінаті, від яких ОСОБА_1 відмовився, про що були складені відповідні протоколи.

Позивач дав згоду на працевлаштування його на посаду начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю, однак йому було відмовлено з тих підстав, що він не має практичного досвіду як керівника з організації колективної роботи в області контролю виробничої та фінансово-економічної діяльності крупного металургійного підприємства. Згідно з п. 1.4 посадової інструкції начальника відділу спеціалізованого управлінського контролю Управління безпеки та контролю на посаду начальника відділу призначається особа, яка має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки, стаж роботи за спеціальністю - не менше ніж 2 роки.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що роботодавець при звільненні позивача дотримав умови ст. 49-2 КЗпП України, наказ про звільнення з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України є законним і підстав для його скасування і, відповідно поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди немає, оскільки позивачу перед звільненням неодноразово пропонувались всі вакантні посади, у тому числі вакантні посади у новоствореній структурі, які були включені у штатний розпис, але він відмовився від них.

Апеляційний суд вважає висновки суду законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (із подальшими змінами), розглядаючи трудові спори, пов'язані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2013 року на підприємстві було видано наказ за № 95 «Про зміни організаційної структури Управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча», за яким з 05 квітня 2013 року скорочувалось 10 посад, у тому числі і посада начальника Управління безпеки, а також ліквідовувалось 7 відділів, та створювались у складі управління безпеки підприємства п'ять відділів. При відмові працівників від запропонованої роботи вони підлягають звільненню за п.1 ст. 40 КЗпП України. 15 лютого 2013 року в зазначений наказ № 95 від 06.02.2013 року були внесені зміни, виключено п. 1, яким було затверджено організаційну структуру Управління безпеки ПАТ «ММК імені Ілліча». В іншій частині наказ, відповідно з п.1 по п. 10, у тому числі і щодо скасування посади позивача, залишено без змін.

Наказ № 95 від 06.02.2013 року і наказ № 151 від 01.03.2013 року, якими ліквідувались посада начальника Управління безпеки та структурний підрозділ - Управління безпеки, були прийняті на виконання рішень Наглядової ради ПАТ «ММК імені Ілліча» від 24 січня 2013 року та від 28 лютого 2013 року, і свідчать про зміни в організаційній структурі Товариства, внаслідок яких відбулась реорганізація, у тому числі шляхом ліквідації структурного підрозділу - Управління безпеки.

Відповідно до штатних розкладів, що діяли на підприємстві з 01 липня 2012 року в Управлінні безпеки та з 01 березня 2013 року в Управлінні безпеки і контролю, зміни у внутрішній (організаційній) структурі юридичної особи потягли за собою скорочення чисельності 19 штатних одиниць.

Апеляційним судом не приймається до уваги довід скарги про підписання повідомлення не уповноваженою на це особою, оскільки норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень щодо особи, яка ознайомлює робітника про майбутнє звільнення, з матеріалів справи вбачається, що такі повноваження були делеговані саме начальнику управління Бойко І.Г. Крім того, позивач про майбутнє звільнення був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці до звільнення і його права не були порушені ніяким чином.

Також не приймається до уваги довід скарги про неотримання фактично відповідачем згоди профспілкового комітету згоди на його звільнення, оскільки після відмови профкому на дачу згоди на звільнення ОСОБА_1 відповідачем були усунені зазначені недоліки і, враховуючи, що позивач не дав згоди на переведення його на запропоновані вакансії, було прийнято рішення підготувати подання до профспілкового комітету відділу управління комбінату на звільнення ОСОБА_1, яке на підставі п.3 ст. 43 КЗпП було розглянуто у присутності останнього, про що свідчить витяг із протоколу № 12 від 14.08.2014 року. Посилання апелянта на те, що законом не передбачено право повторного звернення адміністрації підприємства до профспілкової організації за наданням згоди на звільнення працівника до уваги не приймається, оскільки з першим поданням відповідач звертався про профспілки 4 листопада 2013 року і отримав відмову внаслідок невиконання п.10.2, 10.3 наказу № 151 від 01.03.2013 року, а з наступним - 12.08.2014 року, тобто майже через 9 місяців після усунення зазначених профспілкою в протоколі № 111 від 4.11.2013 року недоліків(а.с.143).

З листа Донецької обласної організації Профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України (а.с.) вбачається, що внаслідок перемов між керівництвом комбінату та профспілкою наказом від 09.12.2013 року № 911 в управлінні безпеки і контролю утворений відділ спеціалізованого контролю з метою працевлаштування робітників. Після цього у профспілки не залишилося підстав для мотивованої відмови у звільненні, оскільки зобов'язання по вжиттю заходів для працевлаштування, хоча і з тривалою затримкою, але були виконані роботодавцем. Збереження розміру заробітної плати при переводі або при зміні суттєвих умов праці не передбачено законодавством.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що на підприємстві дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, у вигляді впровадженої власником зміни внутрішньої (організаційної) структури.

Відповідно до ст. 62, ч.3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, визначає кадрову політику, встановлює чисельність працівників, штатний розпис та підбирає на вакантні посади кваліфікованих спеціалістів, що закріплено і у Статуті ПАТ «ММК імені Ілліча». Отже доцільність скорочення штату працівників суд не вправі обговорювати, але має зобов'язання перевірити дотримання процедури звільнення працівника.

Суд першої інстанції також вірно дійшов висновку про дотримання роботодавцем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, зокрема попередження не менше ніж за два місяці про наступне вивільнення, пропонування існуючих на підприємстві вакансій.

Довід скарги про те, що відповідач не сповістив службу зайнятості про наступне вивільнення позивача є безпідставним оскільки звіт про заплановане вивільнення працівників, зокрема ОСОБА_1, був поданий у службу зайнятості 19 квітня 2013 року(а.с.152 том 2).

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 починаючи з квітня 2013 року практично кожний місяць був на лікарняному підтверджується наданими суду копіями лікарняних листів та довідкою про їх оплату.

Судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовані обставини справи, правовідносини, що виникли між сторонами та норми матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, доказам по справі надано оцінку, тому підстав для скасування рішення суду немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308,313,315 ЦПК України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: