Справа № 357/3872/15-ц Головуючий у І інстанції Буцмак Ю.Є.
Провадження № 22-ц/780/4607/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином, визнання права власності на автомобіль,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував наступним:

25 червня 2012 року ОСОБА_3 видав позивачу нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив останнього на право експлуатувати та продати за ціну і на умовах на свій розсуд належний йому автомобіль марки AUDI 100, 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Натомість відповідач надав розписку про отримання від позивача грошових коштів у розмірі 5500 дол. США за вказаний автомобіль, який передається на підставі довіреності. Довіреність була видана ОСОБА_2 строком на три роки - до 25 червня 2015 року. Після отримання позивачем довіреності він одноосібно здійснював експлуатацію та догляд за автомобілем. Фактично автомобіль перейшов у його власність.

У січні 2015 року позивач вирішив продати автомобіль та звернувся до Білоцерківського РЕВ при УДАІ ГУ МВС України для зняття його з реєстрації, на що отримав відповідь, що на автомобіль накладено арешт відповідно до постанови відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Позивач вважає, що між ним та відповідачем під виглядом довіреності на право експлуатувати та продати автомобіль фактично був укладений договір купівлі-продажу. Були виконані умови та ознаки, передбачені ст. 655 ЦК України для договору купівлі-продажу. За таких умов фактично був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності, а договір купівлі-продажу, на підставі якого відповідач передав авто у власність позивача, а той прийняв його та сплатив за нього визначену грошову суму.

З урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд визнати правочин, який було здійснено під час оформлення 25 червня 2012 року ОСОБА_3 довіреності на нього на право експлуатувати та продати спірний автомобіль, удаваним, вчиненим з метою приховання іншого правочину - договору купівлі-продажу транспортного засобу, визнати за ним право власності на спірний автомобіль, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі, є усі підстави для визнання укладеного 25 червня 2012 року правочину удаваним, вчиненим з метою приховання договору купівлі-продажу, та визнання за ОСОБА_2 права власності на транспортний засіб. Зазначає, що судом першої інстанції незаконно не було взято до уваги такі факти як передача грошових коштів за придбання автомобіля та володіння позивачем спірним автомобілем, що свідчить про спрямованість внутрішньої волі сторін на укладення саме договору купівлі-продажу. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що 25 червня 2012 року відповідач видав позивачу нотаріально оформлену довіреність на право експлуатації та відчуження спірного транспортного засобу. За переданий йому згідно довіреності автомобіль позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 5500 доларів США, про що останній надав відповідну розписку. Дані обставини підтверджуються дослідженими в ході розгляду справи довіреністю і розпискою, а також визнавалися обома сторонами. В той же час положення ст.235 ЦК України, як на тому наполягає позивач, до даної ситуації застосовані бути не можуть з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що однією з передумов, необхідних для застосування вказаних положень закону, є факт вчинення одного правочину під виглядом іншого.

У відповідності до положень ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

З аналізу положень ст. 207 ЦК України вбачається, що в письмовій формі правочин вважається вчиненим, якщо в одному чи декількох письмових документах зафіксовано волю сторін на його укладення. При цьому, оскільки в даному випадку мова йде про двосторонній правочин, він вважається вчиненим лише після підписання обома сторонами. В жодному з представлених документів жодним чином не зазначено про здійснення відповідачем продажу позивачу спірного майна, а на самих документах підпис позивача як покупця відсутній.

Більш того, у відповідності до положень чинного законодавства правочин щодо купівлі-продажу транспортного засобу підлягає обовязковій державній реєстрації. Згідно вимог ст. 210 ЦК України правочин, що підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. В той же час такої реєстрації сторони не здійснювали.

Зважаючи на наведені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що 25 червня 2012 року сторонами так і не було вчинено в розумінні положень ст.ст. 207, 210 ЦК України правочину щодо купівлі-продажу автомобіля. За таких умов передбачені законом підстави для застосування згідно ст. 235 ЦК України положень законодавства, що регулюють купівлю-продаж, у даному випадку відсутні, відтак позовні вимоги в даній частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Не підлягають до задоволення й позовні вимоги, похідні від вищезгаданих, зокрема про визнання права власності на спірне авто.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді