Справа № 639/1810/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Жовтневого районного відділу у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до Жовтневого РВ м. Харкова ГУ ДМС України в Харківській області, позовні вимоги по якому були уточнені 18.03.2015 року, та відповідно до уточнених вимог ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на свою користь 20 000 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, та 30 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 14.11.1992 року. Від шлюби подружжя має трьох дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивачу на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1 з 01.09.2004 року.

У 2006 році позивач та її син ОСОБА_6 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що після народження доньки ОСОБА_5, в неї почалися проблеми з реєстрацією неповнолітніх дітей, оскільки з чоловіком, який не є громадянином України, вона не проживала. Позивач також зазначає, що вона мала проблеми з отриманням відповіді про відмову в реєстрації неповнолітніх дітей.

Через відмову Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області у реєстрації другої дитини, позивач не мала змоги отримати державну допомогу по догляду за дитиною, як за трьох дітей, оскільки за її адресою було зареєстровано лише двоє дітей, ОСОБА_6, та ОСОБА_5

На думку позивача через некомпетентні дії працівників Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області вона не змогла вчасно зареєструвати дитини, у зв'язку з чим втратила всі кошти, належні їй за законом, також позивач витратила кошти на складання позовної заяви, та проїзд.

Так, ОСОБА_1 вважає, що діями відповідача їй спричинено матеріальні збитки у розмірі 20 000 грн., та 30 000 грн. моральної шкоди, у зв'язку з чим і звернулась до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримала, просила суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності від 30.01.2015 року, в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала суду письмові заперечення в яких просила суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, та дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено, що 14.11.1992 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюбу, зареєстрований Жовтневим відділом РАЦС ХМУЮ, актовий запис №989. (а.с. 11)

ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2004 року. (а.с. 12-14)

ОСОБА_1 має трьох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7.

У вказаному вище житловому будинку зареєстровані ОСОБА_1 з 21.10.2006 року, та її діти ОСОБА_6, з 21.11.2006 року, ОСОБА_5 з 04.11.2014 року, та ОСОБА_4 з 26.01.2015 року. (а.с. 24-26, 45)

Позивач зазначає, що під час реєстрації дітей в її житловому будинку вона мала багато проблем через некомпетентні дії посадових осіб Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, у зв'язку з чим вона не змогла отримати виплати за лікарняний по вагітності та пологам на третю дитину ОСОБА_5

Також, позивачу неодноразово відмовляли у реєстрації її сина ОСОБА_6 у зв'язку з відсутністю згоди його батька. З отриманням письмових відмов у позивача також були проблеми.

Позивач в судовому засіданні вказувала, що витратила багато часу та коштів у зв'язку з постійними перешкодами з боку відповідача у реєстрації її дітей за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим вважає, що відповідач повинен відшкодувати 20 000 грн. матеріальної та 30 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що 18.09.2014 року позивач звернулась до Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з заявою про реєстрацію малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що після народження третьої дитини позивач звернулась з заявою про реєстрацію місця проживання ОСОБА_9 після спливу семи місяців.

Зазначена вище заява була розглянута Жовтневим РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, та 19.09.2014 року позивачу було надано відповідь, в якій їй було роз'яснено положення ст. 160 СК України, відповідно до якої місце проживання дитини, яка не досягала 10 років визначається за згодою обох батьків, та зазначено, що у разі проживання батьків окремо та відсутності згоди одного з батьків на реєстрацію місця проживання дитини за адресою проживання другого з батьків слід звернутися до суду для визначення місця проживання дитини. (а.с. 15)

Порядок реєстрації місця проживання особи та перелік необхідних для цього документів встановлений ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Порядок реєстрація малолітніх дітей встановлений Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077.

Відповідно до п. 2.3 даного порядку, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.

При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Таким чином, ОСОБА_1 була зобов'язана надати письмову згоду батька дітей ОСОБА_2 для виконання зазначених вимог закону.

В судовому засіданні позивач пояснила, що її чоловік ОСОБА_2 з нею не проживає.

З матеріалів справи вбачається, що 11.11.2014 року позивач зверталась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, проте у суду відсутні відомості щодо прийнятого рішення за результатами розгляду даної позовної заяви. (а.с. 18-20)

Представник відповідача пояснила в судовому засіданні, що позивачу було відмовлено у реєстрації малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, оскільки були відсутні відомості щодо батька дітей .

В письмових заперечення представник відповідача вказує, що 04.11.2014 року з Управління праці та соціального захисту населення Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради надійшла заява ОСОБА_1 щодо реєстрації новонародженої дитини ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, до якої було долучено пояснення, що батько дітей разом з сім'єю не зареєстрований та не проживає.

В рішенні вище встановлено, що 04.11.2014 року малолітня ОСОБА_5 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідача вказала, що реєстрація новонародженої дитини була проведено відповідно до нової редакції ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо реєстрації новонародженої ОСОБА_5 були проведені з дотриманням чинного на той час законодавства.

27 листопада 2014 року ОСОБА_1 було надано відповідь за результатами звернення до народного депутата України Фельдмана О.Б. щодо сприяння в реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей, в якій позивачу було роз'яснено положення наказу МВС від 22.11.2012 року №1077 «Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в України та зразків необхідних для цього документів» для реєстрації місця проживання дитини, та наведено перелік необхідних для цього документів. (а.с. 35-36)

Надалі, 16.12.2014 року позивач зверталась до Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області з заявою про реєстрацію місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_1, в якій батько дитини ОСОБА_2 надав згоду на реєстрацію дитини.

Представник відповідача пояснила суду, що дана заява надійшла з центру надання адміністративних послуг Жовтневого району м. Харкова.

Дана заява була розглянута Жовтневим РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, та 16.12.2014 року позивачу було надано відповідь, в якій їй було роз'яснено положення ст. 160 СК України, відповідно до якої місце проживання дитини, яка не досягала 10 років визначається за згодою обох батьків, та повідомлено, що строк дії паспорту громадянина Азербайджану, батька дитини, ОСОБА_2 закінчився ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Позивачу було запропоновано надати документи в повному обсязі для вирішення питання щодо реєстрації дитини. (а.с. 15)

Аналогічні пояснення були надані представником відповідача в судовому засіданні.

Суд зазначає, що обставини зазначені у вказаній відповіді підтверджуються також матеріалами справи, відповідно до копії паспорту громадянина Азербайджану ОСОБА_2, строк його дії закінчився ІНФОРМАЦІЯ_8 року. (а.с. 30)

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Отже, положеннями даної статті передбачено, що особи, які не є громадянами України, в даному випадку ОСОБА_2, повинен законно знаходитися на території України.

Таким чином, суд не вбачає порушень чинного законодавства з боку Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області.

26 січня 2015 року Службою у справах дітей Жовтневого району позивачу було надано дозвіл на реєстрацію малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою АДРЕСА_1, без згоди батька ОСОБА_2, місце знаходження якого невідомо.

Судом було встановлено, що 26.01.2015 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, суд не вбачає порушень чинного законодавства під час здійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою АДРЕСА_1 з боку відповідача.

30 січня 2015 року позивач зверталась до прокуратури Жовтневого району м. Харкова з заявою про надання допомоги у вирішенні питання щодо реєстрації дитини за її адресою, та отриманні соціальної допомоги. (а.с. 34)

Зазначена заява була направлена за належністю до Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради. (а.с. 38)

02 лютого 2015 року позивачу було надано відповідь Адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, в якій її було повідомлено, що період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами становив з 10.12.2013 року по 14.04.2014 року. Було роз'яснено положення п. ПКМУ від 27.12.2001 року №1751, згідно якого допомога у зв'язку з вагітністю та пологами призначається якщо звернення за нею надійшло не пізніш ніж через шість місяців з дня закінчення відпустки. Також було повідомлено, що станом на 30.04.2014 року позивач не має права на призначення зазначеної допомоги.

В даній відповіді одночасно повідомлено, що 27.11.2014 року позивачем була надана заява про скасування попередньої заяви від 30.10.2014 року про призначення допомоги при народженні третьої дитини, тому вирішити питання про призначення допомоги Управління можливості не має. (а.с. 39-40)

Відтак, доводи, на які посилалась позивач, щодо протиправностідій Жовтневого РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області не знайшли свого підтвердження під час судового засідання, та навпаки спростовуються матеріалами справи.

Вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди суд також вважає необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.1 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Але, в порушення зазначених вимог закону, позивачем не було доведено факту заподіяння їй моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Крім того, судом також не було встановлено факту протиправності дій відповідача, у зв'язку з чим підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України, ст. 160 СК України, ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р., суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Жовтневого районного відділу в м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович