Провадження № 2/742/453/15
Єдиний унікальний № 742/852/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Білокур В.І., при секретарі Сірій І.В., з участю сторін та їх представників, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

Звернувшись до суду позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначають, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 в с. Білорічиця Прилуцького району, в якому також зареєстрована та до грудня 2013 року проживала відповідач по справі - його (ОСОБА_1.) бувша дружина ОСОБА_3. Позивачі вказують на те, що відповідач не проживає з грудня 2013 року без поважних причин у зазначеному будинку, а тому, посилаючись на положення ст.ст.71,72,163 ЖК України, ст.405ч.2 ЦК України просять суд визнати її (ОСОБА_3) як таку, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с.3-4).

В судовому засіданні сторона позивачів підтримала заявлену вимогу із наведених вище підстав, при цьому ОСОБА_1 пояснив, що з 27.12.2013 року відповідачка з їх неповнолітньою дочкою ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1.н. проживають окремо по АДРЕСА_2 в цьому-ж селі, а 05.01.2014 року відповідачка остаточно забрала свої речі зі спірного будинку.

Відповідач в судовому засіданні не визнала позовних вимог вказуючи на те, що була вимушена була залишити спірний будинок по АДРЕСА_3, оскільки її бувший чоловік (позивач ОСОБА_1.) забрав у неї ключі від цього будинку та повикидав на вулицю всі речі, тим самим змусив її з дитиною залишити цей будинок, унаслідок чого вона і вимушена проживати у іншому житловому будинку по АДРЕСА_2, який має намір викупити у попереднього власника. Іншого власного житла вона із малолітньою дочкою не мають, а тому і просить суд відмовити в задоволенні вимог позивачів.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі наявні докази в справі суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав :

Позивач ОСОБА_1 стверджував, що відповідачем ОСОБА_3 разом з їх неповнолітньою дочкою ОСОБА_4,2001р.н. добровільно залишили з 27.12.2013 року місце проживання у спірному будинку по АДРЕСА_3, при цьому він заперечує і наявність будь-яких поважних причин, котрі-б перешкоджали відповідачам проживати у належному та матері житловому будинку. А відповідач ОСОБА_3 наполягає, що залишила місцепроживання у будинку позивачів із поважних причин, бо її бувший чоловік (ОСОБА_1.) створив неможливі умови проживання і змусив її з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 залишити це житло. Вона-ж з дитиною власного житла не мають, із-за чого на цей час фактично проживають і наміром викупити будинок по АДРЕСА_2

Дослідженими в судовому засіданні доказами, в т.ч. показаннями свідків не підтверджуються твердження сторони позивачів про те, що відповідач з неповнолітньою дочкою добровільно залишили місце проживання у спірному будинку по АДРЕСА_3.

Так, допитана неповнолітній свідок ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1.н. суду пояснила, що батько (позивач ОСОБА_1.) вигнав зі свого будинку її матір (відповідача ОСОБА_3).

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він як сільський голова с.Білорічиця, 27.12.2013 року на прохання ОСОБА_3 допомагав їй забирати у її бувшого чоловіка ОСОБА_1, щоб вона змогла ввійти до спірного будинку по АДРЕСА_3.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_2 в с.Білорічиця, де проживає ОСОБА_3, яка має намір купити цей будинок з "переоформленням" на себе чи свою матір.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 лише підтвердили фактичне непроживання відповідачки у вищеназваному спірному будинку, але дійсні причини такого "виселення" їм невідомі.

Свідок ОСОБА_10, яка є рідною сестрою відповідачки ОСОБА_3 пояснила, що остання плакала і не з доброї волі разом з неповнолітньою дитиною були вимушені залишити житло позивачів по АДРЕСА_3.

Отже, вирішуючи спір у даній справі, суд керується вищенаведеними фактичними обставинами в даній справі та відповідно до вимог ст.405п.2 ЦК України і роз"яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України" при розгляді справ даної категорії необхідно з"ясовувати як саме причини /їх поважність/ відсутності відповідача /відповідачів/ понад встановлений законодавцем строк, так і початок перебігу цього строку.

Суд бере до уваги що питання, пов"язані з користуванням жилим приміщенням в будинках належних громадянам на праві приватної власності врегульовано нормами гл. 6 розд. 3 ЖК, якими й необхідно керуватися при вирішенні спорів (про виселення з таких приміщень, право користування ними, тощо).

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Підстави для виселення членів сім"ї власника жилого будинку, виходячи з положень ст.157 ЖК, обмежені ч.1 ст.116 ЖК.

У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім"ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 цього Кодексу.

Тому, суд вважає неспростованими пояснення відповідачки про поважність причин із яких вона з неповнолітньою дитиною була вимушена тимчасово залишити житлове приміщення в будинку за місцем своєї реєстрації по АДРЕСА_3, а також суд не вбачає інших правових підстав для задоволення позову, зокрема застосувати положення ст. 71 ЖК України, на яку посилається сторона позивачів, оскільки, застосування 6-ти місячного строку у даній справі не є допустимим, бо правовідносинами сторін у даній справі є спір щодо проживання у житлових приміщеннях приватної власності, а не в будинках державного і громадського житлового фонду.

При цьому суд вважає, що сторона позивачів не подала належних доказів щодо застосування до відповідача положень п.2 ст.405 ЦК України яка надає право членам сім"ї власника житла /в т.ч. і бувшої дружини/ на користування цим житлом, а тому, враховуючи доведеність відповідачем поважність причин її відсутності понад встановлений законодавцем строк, в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 15, 59, 60, 61, 88, 213-215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Білокур В.І.