Провадження № 22-ц/783/2245/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника позивача - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року задоволено позов Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь ЛМКП "Львівводоканал" заборгованість за надані послуги водопостачання та водовідведення у розмірі 1239,14 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказують на те, що ЛМКП "Львівводоканал" було подано позовну заяву про стягнення заборгованості за період з 01.01.2002 року по 01.11.2014 року, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки правовідносини між ними та позивачем припинилися 01.07.2008 року. Зазначають, що позивач провів коригування суми боргу - 444,97 грн. згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03.06.2005 року лише у грудні 2011 року. Стверджують, що з цього періоду жодних нарахувань з боку позивача та жодних оплат з боку відповідачів не здійснювалось. Звертають увагу суду на те, що ЛМКП "Львівводоканал" нараховував їм оплату за послуги, виходячи з того, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає 5 осіб, в той час як, у 2006 році у даній квартирі було зареєстровано 3 особи, а у 2007 році - 4 особи. Крім того вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Закон України "Про житлово - комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають в сфері надання та споживання житлово - комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово - комунальних послуг.

Разом з тим ст.4 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" передбачає, що законодавство України у сфері житлово - комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно - правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно - правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово - комунальних послуг.

Згідно ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою з місяця проживання про склад сім'ї і прописки №3166 від 18.09.2014 року, виданої ЛКП "Дністер".

Із розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2005 р. по жовтень 2014 року, а також рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03.06.2005 року, вбачається що станом на 23.12.2014 року відповідачі заборгували позивачу за послуги водопостачання та водовідведення - 1239,14 грн. і ця заборгованість утворилась до 01.07.2008 року.

Твердження апелянтів про те, що позивачем невірно нараховувалась оплата за надавані послуги, колегія суддів вважає необґрунтованими, так як вони є голослівними та не спростовуються належними та допустимими доказами.

Не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і той факт, що позивач провів коригування суми боргу - 444,97 грн. згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 03.06.2005 року лише у грудні 2011 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки(ст.257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується(ст.264 ЦК України).

Частиною 1 ст.265 ЦК України визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачі надали суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Однак, колегія суддів вважає, що позивачем не пропущено строку позовної давності, так як він неодноразово звертався в суд із заявами про видачу судових наказів про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, які судом задовольнялись і скасовувались лише після подання боржниками відповідних заяв про їх скасування, а твердження апелянтів про те, що лише подання позову перериває перебіг строку позовної давності, а видача судового наказу не впливає на його перебіг, є неспроможними, враховуючи положення ч.3 ст.118 ЦПК України.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає цим вимогам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: