АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 796/5565/2015 Доповідач - Слободянюк С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду у цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Слободянюк С.В.,

суддів: Корчевного Г.В., Оніщука М.І.,

при секретарі - Кутц А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 17 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» про зобов*язання вчинити певні, визнання наказу, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку, за час затримки виплати забортної плати, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась в суд з вищенаведеним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що у березні 2013 року вона була прийнята на посаду менеджера Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Ізі Кредит» філію № 52 з 02 вересня 2013 строком до 26 вересня 2013 року.

02 вересня 2013 року укладено трудовий договір з ТОВ «Ізі Кредит» про прийняття її на посаду менеджера у філію Донецьк-3, у грудні 2014 року вона була переведена у філію № 51 Донецьк-2.

03 березня 2014 року ОСОБА_3 звільнена на підставі наказу у зв*язку із закінченням строку трудового договору.

Позивачка просила суд зобов*язати відповідача визнати недійним наказ від 03 вересня 2014 року про припинення трудового договору; внести зніми у запис трудової книжку (дату звільнення змінити датою видачі трудової книжки); стягнути середню заробітну плату компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1762,67 грн.; стягнути середню заробітну плату за час затримки видачі трудової книжку у розмірі 37 67256 грн. за період з 03 березня 2014 року до 27 жовтня 2014 року; стягнути заробітну плату за 03 вересня 2014 року в сумі 231, 12 грн.; стягнути середню заробітну за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 53388,72 грн. за період з 03 березня 2014 року по 03 лютого 2015 року; стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 17 лютого 2015 року (а.с.217-221) у позові відмовлено.

На рішення суду першої інстанції представником позивачки ОСОБА_2 (угода про надання правових послуг від 01 серпня 2014 року а.с.32-34) подано апеляційну скаргу, в якій з в посиланням на порушення норм матеріального права і процесуального права, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового - про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, представник ТОВ «Ізі Кредит» - Соболєв А.В. - скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом (розпорядженням) № ЗП00001047 від 27 березня 2013 року ОСОБА_3 прийнято на посаду менеджера з надання кредитів строком до 26 вересня 2013 року (а.с.10).

02 вересня 2013 року між ТОВ «Ізі Кредит» та ОСОБА_3 укладено строковий трудовий договір № 00164 строком на шість місяців та діє з моменту його підписання з 02 вересня 2013 року до 01 березня 2014 року включно. Працівник був прийнятий на роботу: філія Донецьк 3 на посаду «Менеджер з надання кредитів» (а.с.11-15).

За виконання працівником передбаченої цим договором роботи роботодавець кожного місяця нараховує та виплачує йому заробітну плату в розмірі 4000 грн.

Наказом № ЗП0000104 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_3 звільнена з 03 березня 2014 року філія № 51 у м. Донецьк 2 у зв*яку з закінченням строку трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.16) .

З вказаним наказом позивач ознайомлена 28 лютого 2014 року (а.с.16).

Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за період 01 березня до 31 березня 2014 року за 03 число в графі неявки на роботу ОСОБА_3 відмічено - 8 год.

Наказ про звільнення видано 03 березня 2014 року, що є останнім робочим днем (01,02 березня є вихідними днями),

ОСОБА_3 посилається в своїх доводах на те, що 03 березня 2014 року була на роботі, в цей день складено акт прийому-передачі матеріальних цінностей.

Як вбачається з акту прийому-передачі матеріальних цінностей, який складено в м.Донецьку 03 березня 2014 року (а.с.93), ОСОБА_3 передала ОСОБА_5, як зазначала позивачка останній був її керівником, телефон і сим-картку.

Суд першої інстанції, як на підставу відсутності позички 03 березня 2014 року на роботі, послався на те, що відповідно до наданого відповідачем листа від 03 березня 2014 року № 331 ОСОБА_3 запрошували отримати трудову книжку, про що свідчать також і поштове відправлення.

Лист від 03 березня 2014 року № 331, відповідно до якого ОСОБА_3 запрошували отримати трудову книжку, відправлявся в м.Донецк цінним відправленням з поштового відділення № 210 м.Києва (місцезнаходження відповідача, м.Київ, вул.Оболонська Набережна,15 копр.4), із зазначенням опису вкладень, а саме: лист-повідомлення, копія наказу (а.с.58-60).

Як зазначено вище, акт прийому-передачі матеріальних цінностей складено 03 березня 2014 року саме в м.Донецьку, що свідчить про перебування позивачки на робочому місці 03 березня 2014 року в м.Донецьку.

У зв*язку з чим позовні вимоги, щодо не виплати заробітної плати за цей день є обґрунтованими. Тому, підлягає стягненню заробітна плата за 03 березня 2014 року у розмірі 195,24 грн., що є середньоденною заробітною платою відповідно до бухгалтерської довідки від 22 жовтня 2014 року (а.с.74).

За матеріалами справи позивачці було виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1444,33 грн. (а.с.116).

Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов*язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок

Стаття 235 КЗпП України зобов*язує роботодавця у разі затримки видачі трудової книжки з його вини працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка 27 жовтня 2014 року, проживаючи в цей час в м.Києві, направила листа на адресу відповідача з проханням направити їй трудову книжку (а.с.114).

27 жовтня 2014 року слід вважати тим часом, до якого було затримано видачу трудової книжки, оскільки позивачці з цього часу не було перешкод в особистому отриманні трудової книжки.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши середньоденну заробітну плату за 03 березня 2014 року в сумі 195,24 грн. та середню заробітку плату за час затримки видачі трудової книжки з 03 березня 2014 року до 27 жовтня 2014 року в сумі 32019, 36 коп. (середньоденна заробітна плата 195,24 грн. х 164 дні час затримки видачі трудової книжки).

За змістом статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1000,00 грн., оскільки останнім було порушено трудове законодавство щодо своєчасності видачі трудової книжки.

З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 565,75 грн. (243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, 322,15 грн. 1% від стягнутої суми позовних вимог матеріального характеру).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги із скасуванням оскаржуваного рішення; ухвалення нового - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст..ст.303, 307, 309, 313 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 17 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» (іден.код 36183990, місцезнаходження: 04210,м.Київ, Оболонська набережна,15 корп.4) на користь ОСОБА_3 (іден.номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2, місце проживання: АДРЕСА_3) заробітну плату у розмірі 195 грн.24 коп.; середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 32019 грн. 36 коп. з урахування податку та всіх обов*язкових платежів; на відшкодування моральної шкоди стягнути - 1000 грн.00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» (іден.код 36183990, місцезнаходження: 04210, м.Київ, Оболонська набережна,15 корп.4) на користь держави судовий збір в сумі 565 грн.75 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: