справа № 489/809/15-ц
номер провадження 2/489/1010/15
рішення Іменем україни

27 квітня 2015 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

представника позивача Слободянюка Д.С.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» (далі - ТОВ «Техніка і технології») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

встановив:

У лютому 2015 року ТОВ «Техніка і технології» звернулося до суду з позовом в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_2 10000,00 грн. позики, 5100,00 грн. штрафу і пені та відсотки за користування коштами по день ухвалення судом рішення.

У обґрунтування вимог вказано, що 08.02.2013 між сторонами укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до якого відповідач отримав поворотну фінансову допомогу в розмірі 10000,00 грн. з її поверненням до 25.12.2013.

Грошові зобов'язання відповідач не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 15100,00 грн., яка складається із 10000,00 грн. грошової суми поворотної фінансової допомоги, 5100,00 грн. штрафу та пені.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач визнав позов в частині основної заборгованості. Пояснив, що не проти повернення коштів за умови виконання відповідачем зобов'язань, що випливають з трудового договору.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 08.02.2013 між ТОВ «Техніка і технології» та ОСОБА_2 укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до якого відповідач отримав поворотну фінансову допомогу в розмірі 10000,00 грн. на безоплатній основі з поверненням вказаної фінансової допомоги до 25.12.2013.

За розрахунком позивача, грошові зобов'язання відповідач не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 15100,00 грн., яка складається із 10000,00 грн. грошової суми поворотної фінансової допомоги, 5100,00 грн. штрафу та пені.

Відповідач отримання позики в розмірі 10000,00 грн. та наявність заборгованості по ній не оспорював. Вимоги в іншій частині вимог (недоїмки та плати за користування коштами) не визнав.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За положеннями частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Виходячи з наведених норм матеріального права та наявних в справі доказів суд вважає правомірною вимогу про стягнення 10000,00 грн. позики.

З вимогою про одночасне стягнення штрафу та пені суд не погоджується з огляду на наступне.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного розрахунку на вказану дату (згідно пункту 3.1 договору кінцевий строк повернення коштів - 25.12.2013) Позичальнику нараховується штраф у розмірі 20 відсотків від неповернутої суми та пеня у розмірі 2 відсотки в місяць від неповоротної суми.

За частиною першою статті 546 та статтею 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Водночас, положеннями статті 61 Конституції України заборонено покладення на особу подвійної відповідальності за одне і теж порушення.

Виходячи з наведеного, суд вважає незаконним покладення подвійної відповідальності на відповідача за порушення виконання грошових зобов'язань за договором.

У зв'язку із цим, правомірним є стягнення лише пені, розмір якої з урахуванням річного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем в судовому засіданні, за розрахунком суду складає 2400,00 грн. (10000,00 х 2% х 12).

Вимоги в частині стягнення плати за користування коштами задоволенню не підлягаю, а доводи представника позивач про умови договору з не нарахування такої плати тільки в межах строку, на який надано фінансову допомогу, є безпідставними.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що поворотна фінансова допомога - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана фізичній особі у користування на визначений строк відповідно до умов даного договору, який не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсації як плати за користування такими коштами.

Відповідно до пункту 2.2 вказаного договору поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі. Тобто плата за користування грошовими коштами не стягується.

Таким чином, з аналізу наведених умов договору слідує, що кошти були надані відповідачу на безоплатній основі, а їх не повернення в установлений строк не є підставою для стягнення плати за користування ними.

З огляду на наведені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає доведеним порушення відповідачем взятих грошових зобов'язань, а відтак позов підлягає частковому.

Доводи відповідача про неповернення коштів через заборгованість підприємства по трудовому договору є безпідставними, оскільки наявність такої заборгованості не може впливати на спірні правовідносини.

Відповідно статті 88 ЦПК України пропорційна задоволеним вимогам (82,11 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 200,02 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (іден.номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 08.02.2013 № б/н, яка складається із 10000,00 грн. фінансової допомоги та 2400,00 грн. пені, разом 12400,00 грн. (дванадцять тисяч чотириста грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 (іден.номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка і технології» судовий збір у сумі 200,02 грн. (двісті гривень 02 коп.).

У іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 27.04.2015.