РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 жовтня 2015 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області

Головуючий суддя - Притуляк С.А.

при секретарі - Коверченковій М.О.

за участю:

позивача - не зявився,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - не зявилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3. про розірвання шлюбу та розподіл майна,-

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2015року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку обґрунтував наступними обставинами. З 22 лютого 1991 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають пять дорослих дітей. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. Разом сторони не проживають. Отже, на думку позивача, при таких обставинах подальше перебування у шлюбі та збереження родини є неможливим. За час шлюбу сторони придбали спільно майно, а саме: житловий будинок №2 А по вул. Качалова у м. Харцизьк, нежитлове приміщення №7 по вул. С.Лазо у м. Харцизьк, нежитлове приміщення по вул. с. Лазо у м. Харцизьк яке позивач просить розділити, залишив за відповідачем житловий будинок №2 А по вул. Качалова у м. Харцизьк.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Разом із тим, звернувся до суду із заявою, згідно якої просить розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та надав суду пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Судом встановлено, що останнім відомим місцем реєстрації та проживання відповідача є адреса, за місцем реєстрації: Донецька обл., м. Харцизьк, вул. Качалова, буд.2а, оскільки позивачем до позовної заяви було долучено копію паспорта відповідача - громадянина України серії ВС 351029 виданого Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області, 21.06.2000 року. Вищезазначена адреса, відповідно до Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, знаходиться під територіальною юрисдикцією Добропільського міськрайонного суду Донецької області.

На виконання Указу Президента від 14.11.2014 №875/2014 про введення в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», а також Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», рішенням ДП «Укрпошта» від 27.11.2014 року було зупинено приймання і доставка поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою, зокрема до м. Харцизьк.

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Разом із тим, оскільки суд позбавлений можливості достеменно встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, судом у відповідності до ч. 9 ст. 74, п. 4 ч. 3 ст. 122 ЦПК України, відповідача було викликано оголошенням у пресі - в газеті Урядовий Курєр № 158 від 29.08.2015 року. та № 178 від 26.09.2015 року. Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у відсутність відповідача, до суду надано не було.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.

Судом встановлено, що 22.02.1991 року між сторонами було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харцизьк Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 75 та видано свідоцтво про шлюб серії V-НО № 488797.

Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України.

Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що сторони вже тривалий час не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, будь які взаємини подружжя не підтримує, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня.

Отже, проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, суд зазначає наступне.

Статею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

В позовній заяві позивач зазначає, що за період шлюбу сторонами було набуто спільне майно. яке складається з житлового будинку № 2а по вул. Качалова у м. Харцизьк, що підтверджується Договором купівлі продажу від 11.04.1997 року засвідченим Першою Харцизькою нотаріальною конторою за реєстраційним номером 2-925; нежитлового приміщення № 7 по вул. С. Лазо у м. Харцизьк, що підтверджується свідоцтвом про право власності № 289 від 19.05.2005 року виданого Харцизькою міською радою; нежитлового приміщення по сул. ОСОБА_4 у м. Харцизьк, що підтверджується Договором купівлі-продажу засвідченим Першою Харцизькою нотаріальною конторою за реєстраційним номером 1-3935 від 20.09.2004 року, але вищезазначених правовстановлюючих документів на зазначене майно надано не було.

За клопотанням представника позивача яке було мотивоване тим, що для вирішення спору по суті, необхідно встановити дійсну вартість нерухомого майна, у звязку з тим, що самостійно надати докази дійсної вартості нерухомого майна позивач не має можливості так як всі документи залишились на непідконтрольній Україні території, а саме в м. Харцизьк, ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2015 року було витребувано від Реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області відомості про наявність речових прав на нерухоме майно, що розташовано за адресою: нежитлове приміщення № 7 по вул. Лазо у м. Харцизьк Донецької області, згідно свідоцтва про право власності № 289 від 19.05.2005 року; нежитлове приміщення по вул. Лазо у м. Харцизьку Донецької області, за реєстровим номером 1-3935 від 20.09.2004 року; житловий будинок № 2 вул. Качалова у м. Харцизьку Донецької області, за реєстраційним номером 2-925 а також відомості про наявність речових прав на нерухоме майно сторін.

На вказану ухвалу, суду було надано інформацію з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, однак, дані докази не можуть вважатися належними та допустимими при розгляді питання про поділ спільного майна подружжя, оскільки не дають змоги ані встановити дійсну вартість нерухомого майна, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в придбанні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про те, що майно яке складається з житлового будинку № 2а по вул. Качалова у м. Харцизьк,; нежитлового приміщення № 7 по вул. С. Лазо у м. Харцизьк; нежитлового приміщення по сул. ОСОБА_4 у м. Харцизькє є спільним сумісним майном подружжя та підтверджуючих дійсну вартість нерухомого майна, яке просить поділити позивач, матеріали справи не містять.

Мотивуючи позовні вимоги про поділ майна подружжя тим, що право сумісної власності сторін виникли на підставі договорів купівлі-продажу, позивач не надає даних договорів суду, зазначаючи при цьому, що всі документи залишились на непідконтрольній Україні території, а саме в м. Харцизьк.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про поділ майна подружжя, позивач, в силу ст. 10 ЦПК України, зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

При таких обставинах, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів підтверджуючих, що майно яке складається з житлового будинку № 2а по вул. Качалова у м. Харцизьк,; нежитлового приміщення № 7 по вул. С. Лазо у м. Харцизьк; нежитлового приміщення по сул. ОСОБА_4 у м. Харцизькє є спільним сумісним майном подружжя, відсутність доказів підтверджуючих дійсну вартість нерухомого майна, яке просить поділити позивач, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 1, 8, 10, 11, 60, 61, 88, 158, 174, 208-209, 212-215, 218,224, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 21, 60, 61, 63, 70, 71 104, 105, 110, 111, 112, 114, 115 Сімейного Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та розподіл майна задовольнити частково.

Шлюб, укладений 22.02.1991 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харцизьк Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 75 та видано свідоцтво про шлюб серії V-НО № 488797 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВС 351029, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СВ 752617, РНОКПП НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Шлюб вважається припиненим у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Притуляк

05.10.2015