Справа № 204/4210/15-ц
Провадження № 2/204/1899/15
РІШЕННЯ

20 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Данілян Л.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Луценко Н.В.,

представника третьої особи Єремеєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на гараж в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивач, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати за ним право власності на гараж НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 46,7 м2 (в тому числі: 1 - гараж, площею 30,4 м2, 2- підвал, площею 13,0 м2, 3 - оглядова яма, площею 3,3 м2) у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5. В обґрунтування своєї заяви зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер і після його смерті залишилося майно - квартира АДРЕСА_1 та гараж НОМЕР_2, розташований біля будинку АДРЕСА_1. Єдиним спадкоємцем за законом є син померлого - Позивач. Для оформлення спадщини Позивач звернувся до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, де йому було видано свідоцтво про право на спадщину на вищезазначену квартиру, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений гараж нотаріусом було відмолено з огляду на те, що відсутній правовстановлюючий документ про належність вказаного майна спадкодавцю, тобто батьку Позивача. Так як спірне майно, а саме гараж розташований біля будинку АДРЕСА_1 було збудовано до 05.08.1992 року спадкодавцем та на нього відсутні правовстановлюючі документи, Позивач просить визнати за ним право власності на цей гараж у порядку спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_5.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі.

Третя особа, Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, у судовому засіданні пояснили, що Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого ОСОБА_5 та ніхто крім нього не звертався до нотаріуса для прийняття спадщини. Тому ними було видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру, однак за відсутності дійсних документів про право власності померлого ОСОБА_5 на інше майно, а саме на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 нотаріусом було винесену постанову про відмову у посвідченні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений гараж. Проти задоволення позову не заперечували.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 11 листопада 1975 року Ленінським відділом РАЦСу м. Дніпропетровськ, Позивач, ОСОБА_1, народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 6).

20 вересня 1996 року Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів № 212 було визнано право особистої власності на гараж по АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_5 (а.с. 9).

Відповідно до технічного паспорту на гараж АДРЕСА_1 за реєстровим номером № 6734778 виготовленого станом на 10.03.2004 року Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, власником гаражу НОМЕР_2, який складається з: 1 - гараж, площею 30,4 м2, 2- підвал, площею 13,0 м2, 3 - оглядова яма, площею 3,3 м2, є ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

Відповідно до Звіту про оцінку гаражу АДРЕСА_1 виготовленим ТОВ «Європейська оціночна компанія» 03.07.2015 року, станом на 03.07.2015 року вартість вищезазначеного майна складає 36 872,00 гривень (а.с. 27-29).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 02 квітня 2014 Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ОСОБА_5 помер 02 квітня 2014 у віці 77 років, про що було зроблено відповідний актовий запис № 2434 (а.с. 7).

Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину нерухомого майна.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

З матеріалів спадкової справи № 385/2014 встановлено, що після смерті спадкодавця з заявою про прийняття спадщини № 942 від 27.05.2014 року звернулася ОСОБА_1 (а.с. 70). Таким чином позивач є таким, що прийняв спадщину у шестимісячний строк встановлений законом.

У судовому засіданні представник третьої особи, Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, підтвердила, що крім Позивача інших спадкоємців за законом немає та після відкриття спадщини ніхто більше не звертався до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи наведені обставини суд вважає встановленим, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, який прийняв спадщину є позивач по справі, ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Звернувшись до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 грудня 2014 року, яке було зареєстровано в реєстрі за № 2-2449, відповідно до якого нотаріус посвідчила, що спадкоємцем ОСОБА_5 є його син - ОСОБА_1 та спадщина на яку видано свідоцтво складається з: ? частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 65).

Судом також встановлено, що 06 березня 2015 року Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: на гараж АДРЕСА_1, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 06.03.2015 року (а.с. 91).

Згідно постанови про відмову у посвідченні нотаріальної дії від 06.03.2015 року Позивачу було відмовлено у посвідченні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті гр. ОСОБА_5 на гараж НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку із відсутністю права власності (а.с. 8).

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, зазначений доказ, суд критично ставиться до обставин, які у ньому зазначені, а саме щодо факту відсутності у спадкодавця права власності на спадкове майно, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та наявними в ній доказами. Відповідно до рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної Ради народних депутатів № 212 від 20.09.1996 року про визнання права особистої власності на гараж по АДРЕСА_1, за батьком позивача, ОСОБА_5, було визнано право особистої власності на вищезазначене нерухоме майно, а тому обставини, зазначені у постанові про відмову у посвідченні нотаріальної дії від 06.03.2015 року не відповідають дійсності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За приписами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, судом встановлено, що позивач прийняв усю спадщину, що залишилася після смерті його батька та входила до складу спадкової маси, оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже спадщина належить йому з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі спадкування за законом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом від спадщини не відмовився, прийняв її в установленому законом порядку у встановлений законом строк, а отже він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька, ОСОБА_5.

Враховуючи ті обставини, що позивач успадкував за заповітом право на нерухоме майно, у вигляді гаражу НОМЕР_2, розташованого біля будинку АДРЕСА_1 право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що останній за життя не здійснив державної реєстрації своїх прав на майно, суд вважає, що успадковане право Позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Таким чином суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріал справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід визнати право власності у порядку спадкування за законом на нерухоме майно, гараж НОМЕР_2, розташований біля будинку АДРЕСА_1, що залишилося після смерті його батька.

На підставі ст.ст. 328, 1216-1218, 1220, 1222, 1268-1270, 1296, 1297 Цивільного Кодексу України, ст. 67 Законом України «Про нотаріат» та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 80, 88, 197, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на гараж в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_1) право власності в порядку спадкування за законом на гараж НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 46,7 м2 (в тому числі: 1 - гараж, площею 30,4 м2, 2- підвал, площею 13,0 м2, 3 - оглядова яма, площею 3,3 м2) після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез