Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Куца В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Біла Церква в залі суду №4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки припиненим,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 26.02.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №SM70/BC2, відповідно до умов якого Банк надав ФОП ОСОБА_3 кредит на наступних умовах: сума кредиту - 100 000,00 євро, дата повернення кредиту - до 15 лютого 2023 року; мета кредитування придбання нежитлового приміщен ня; процентна ставка за користування кредитом - 15% річних. Згідно до умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором та Графіком платежів щодо погашення суми Кредиту, процентів за користування ним, комісій Кредитора, сукупних послуг, які надаються Позичальнику ОСОБА_3 у зв'язку із укладенням цього Договору, а також інших фінансових зобов'язань Позичальника, які виникають у зв'язку з укладанням цього Договору. Позивач вказував на те, що 26.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки б/н, відповідно до якого предметом іпотеки є нежитлове приміщення літ. «Б» загальною площею 1618 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Позичальником ОСОБА_3 не виконано належним чином зобов'язання за кредитним договором, а тому відповідачем направлено вимоги до іпотекодавців 19.04.2012 p., а потім відповідач звернувся до Білоцерківського міськрайон ного суду Київської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. 27.05.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесе но рішення, яким позов задоволено. За станом на дату підготовки позовної заяви справа перебуває в Апеляційному суді Київської області. Позивач посилався на те, що договір іпотеки є припиненим, оскільки кредитний договір укладено між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_3, а згідно до витягу з ЄДРПОУ від 23.09.2014 р. ФОП ОСОБА_3 припинив підприємницьку діяльність 27.10.2011 p., № запису 5012623. У свою чергу, ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду 19.02.2014 p., тобто, Банк звернувся до суду з позовом на момент, коли сторона у зобов'язанні - фізична особа-підприємець була припиненою, отже, кредитний договір як різновид зобов'язання є припиненим у зв'язку з припиненням сторони, що не передбачає правонаступництва. Фактично, Банк звернувся до суду з позовом, зі спливом 2,5 років з моменту припинення сторони кредитного договору - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, а тому позивач вважає, що відповідно до ч.1 п.1 ст. 593 ЦК України у зв'язку з припиненням сторони основного зобов'язання - кредитного договору припиняється похідне зобов'язання - договір іпотеки. Позивач просив в судовому порядку визнати договір іпотеки б/н від 26.02.2008 року, укладений за участю ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що припинено.

До початку розгляду справи по суті представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 надав суду заяву про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 в якій крім вищевказаних вимог, було зазначено те, що 26.02.2008 року було укладено договір поруки №SM70/BC2/PІ. 30.07.2010 року відбулась остання проплата, виникла прострочена заборгованість і відповідно з цього моменту починається відлік строку для пред'явлення позову до поручителя ОСОБА_1 Факт виникнення простроченої заборгованості, зокрема, конкретна дата 30.07.2010 р. встановлена ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2014 р. у справі №2/202/256/13 (провадження №22-ц/774/2375/14). У липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, хоча фактично, з моменту виникнення простроченої заборгованості до моменту подання позовної заяви (вимоги до поручителя у розумінні ст. 559 Цивільного кодексу України) минуло більше ніж 1,5 календарного року. Позивач вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив шестимісячний строк передбачений ч.4 с. 559 ЦК України для пред'явлення позовних вимог до поручителя про стягнення заборгованості на підставі кредитного договору, за виконання якого останній поручився. Позивач просив в судовому порядку визнати договір іпотеки б/н від 26.02.2008 року, укладений за участю ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що припинено; визнати договір поруки №SM70/BC2/PІ від 26.02.2008 року укладений за участю ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що припинений.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги позивача.

Представник відповідача ОСОБА_8 позов заперечував.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з»явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_9 в судове засідання не з»явилася, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, у заяві ОСОБА_9 вказала, що позовні вимоги ОСОБА_1 вона підтримує в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що 26.02.2008 року між ПриватБанком та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №SM70/BC2, відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 було надано кредит 100 000 євро з кінцевим терміном повернення 15.02.2023 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних на придбання нежитлового приміщення.

Згідно до п.1.1. кредитного договору, Банк зобов"язується надати Позичальнику кредит в межах суми оговореної п. 1.2. даного Договора, на строк та на умовах передбачених в даному Договорі, а Позичальник зобов"язується повернути отриманий кредит і виплатити проценти у встановлені даним договором строки, а також виконати інші зобов"язання згідно даного Договору в повному об"ємі.

Відповідно до п. 2.2.2. кредитного договору, Позичальник зобов»язується виплатити проценти за користування кредитом у відповідності з п.п. 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 даного Договору, а також у відповідності з Графіком погашення кредита, процентів і винагороди, вказаної в Додатку №1 до даного Договора.

Згідно до п. 2.2.3. кредитного договору, Позичальник зобов"язується проводити погашення кредиту в дату виплати згідно Графіка погашення кредита, процентів і винагороди, вказаної в Додатку №1 до даного Договора з врахуванням п. 4.11 даного договора.

В судовому засіданні також встановлено, що 26.02.2008 року ОСОБА_1, ОСОБА_3, як іпотекодавцями, та ПриватБанком, як іпотекодержателем, було укладено договір іпотеки, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 в реєстрі 1-1065.

Згідно до п. 1 вказаного договору іпотеки, предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов"язань ОСОБА_3 перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов"язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання Іпотекодавцем зобов"язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами Позичальника та (або) Іпотекодавця.

Відповідно до п. 2 вказаного договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов"язань Позичальника, що випливають з кредитного договору від 26.02.2008 року №SM70/BC2.

В п. 7 договору іпотеки зазначено, що в забезпечення виконання Позичальником зобов"язань за Кредитним договором та Іпотекодавцем зобов"язань за цим договором, Іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим Другою Білоцерківською держнотконторою 23.02.2008 року за реєстром №1-1011, та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.02.2008 року за №256, реєстраційний номер 20145143, наступне нерухоме майно: нежитлова будівля літ. "1-Б" загальною площею 1 618, 70 кв.м. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об"єкт права власності. Нерухоме майно, зазначене в цьому пункті, передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення Предмету іпотеки: тваринницьке приміщення.

Згідно до п. 30 договору іпотеки, термін дії договору - до повного виконання Позичальником та Іпотекодержателем зобов"язань за Кредитним договором та всім додатковим угодам до нього.

В судовому засіданні також встановлено, що 26.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПриватБанком було укладено договір поруки за №SM70/BC2/PІ.

Відповідно до п. 1 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання СПД ОСОБА_3 своїх обов"язків за кредитним договором від 26.02.2008 року за №SM70/BC2, згідно якому Кредитор надав Боржнику кредит в сумі 100 000,00 євро, а Боржник зобов"язаний: повернути кредит в строк до 15.02.2023 року, сплачувати за його користування 15% річних в дату сплати процентів, якою є 15-е число кожного поточного місяця, починаючи з місяця який іде за датою надання кредиту, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати 30% річних в дату сплати процентів, зазначену вище, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки зазначені у Кредитному договорі.

Згідно до п. 2 договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання обов"язків за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

А в п. 4 вищевказаного договору поруки зазначено, що у випадку невиконання Боржником обов"язків за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору поруки недійсним у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору поруки недійсним відмовлено в повному обсязі. Наведене підтверджується копією рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2013 року.

Згідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2014 року за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору поруки недійсним апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» було задоволено, рішення Індустріального районного суду м. Дніпро петровська від 26 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору поруки недійсним скасовано частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SM70/BC2 від 26 лютого 2008 року в розмірі: 87337,33 Євро - заборгованість по кредиту, 27858,71 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 65717 грн. 15 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 10 000 грн. за договором поруки №167 від 20 жовтня 2010 року, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі по 804 грн. 75 коп. з кожного. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Згідно з положеннями ст. 319 ЦПК України, рішення Апеляційного суду Дніпропетров ської області від 27.02.2014 року набрало законної сили 27.02.2014 року.

Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом було вирішено: позов задовольнити; в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №SM70/BC2 від 26.02.2008 року в розмірі 121633,35 EUR, що за курсом 10,53 станом на 23.04.2012 р. еквівалентно 1280799,18 грн.: - звернути стягнення на нежитлову будівлю літ. «Б» загальною площею 1618 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки №б/н від 26.02.2008 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_3, ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правоустановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору в сумі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одну) грн.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Київської області від 01.10.2014 року по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2014 року залишено без змін.

Таким чином рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2014 року набрало законної сили 01.10.2014 року.

В судовому засіданні представники сторін також підтвердили суду про наявність вищевказаних судових рішень, а також підтвердили те, що рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2014 року набрало законної сили 27.02.2014 року, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2014 року набрало законної сили 01.10.2014 року.

Згідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що згідно до копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виданого Державною реєстраційною службою України станом на 23.09.2014 року, припинена підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 27.10.2011 року, власне рішення.

При вирішенні позову ОСОБА_1 в частині позову про визнання договору іпотеки б/н від 26.02.2008 року укладеного за участю ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що припинений, суд виходить з наступного.

Статтею 575 ЦК України передбачені окремі види застав.

Так у ч. 1 ст. 575 ЦК України вказано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. А в ч. 3 цієї ж статті вказано, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов»язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ч. 5 ст. 3, ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання.

Згідно до ст. 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Згідно зі ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов'язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Особливості банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - громадянина передбачено ст. ст. 47 - 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Верховним Судом України висловлена правова позиція в постанові від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13, а саме: з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст. ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Оскільки основне зобов'язання за кредитним договором не припинилося, тому немає підстав для припинення й іпотеки.

Згідно приписів ч.1 ст. 360-7 ЦПК України вказане вище рішення Верховного Суду України є обов"язковим для всіх судів України.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з припиненням суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) його зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за ним як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Суд також вважає, що основне зобов»язання за кредитним договором №SM70/BC2 від 26.02.2008 року не припинилося, а тому немає підстав для припинення договору іпотеки від 26.02.2008 року укладеного між ОСОБА_1, ОСОБА_3, як іпотекодавцями, та ПриватБанком, як іпотекодержателем, який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 в реєстрі 1-1065.

Суд також приймає до уваги і те, що вищевказаним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2014 року, яке набрало законної сили 27.02.2014 року, було стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SM70/BC2 від 26 лютого 2008 року в розмірі: 87337,33 Євро - заборгованість по кредиту, 27858,71 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 65717 грн. 15 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що у липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а у березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» про визнання договору поруки від 20.10.2010 року №167. Також зазначеним рішенням встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 26.02.2008 року було укладено кредитний договір №SM70/BC2, згідно якого ОСОБА_3 отримав кредит у сумі 100 000 Євро, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення 15.02.2023 року. ОСОБА_3 було допущено невиконання умов кредитного договору №SM70/BC2 від 26.02.2008 року і згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 20.04.2012 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 за кредитним договором становить 121466,76 Євро з яких: заборгованість по кредиту - 87337,33 Євро, заборгованість по процентам за користування кредитом - 27858,71 Євро, пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором - 6 270,72 Євро, що еквівалентно 65 717 грн. 15 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Суд вважає, що згідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, які встановлені вищевказаним судовим рішенням не доказуються при розгляді даної справи і вказані обставини приймаються судом до уваги. Представники сторін ствердили, що вищевказаним судовим рішенням солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» була стягнута достроково вся заборгованість по тілу кредита 87 337,33 Євро.

Крім вказаного, суд приймає до уваги також і те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.05.2014 року, яке набрало законної сили 01.10.2014 року, було задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерцій ний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №SM70/BC2 від 26.02.2008 року в розмірі 121633,35 EUR, що за курсом 10,53 станом на 23.04.2012 р. еквівалентно 1280799,18 грн. звернено стягнення на нежитлову будівлю літ. «Б» загальною площею 1618 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки №б/н від 26.02.2008 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_3, ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правоустановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 постійно порушував умови кредитного договору №SM70/BC2 від 26.02.2008 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ФОП ОСОБА_3 в частині своєчасного і повного погашення кредиту та відсотків за його користування, у зв»язку з чим у нього виникла заборгованість, на звернення Банку з вимогами погасити заборгованість відповідач не відреагував. У зв»язку з зазначеними порушеннями зобов»язань за кредитним договором станом на 23.04.2012 року відповідач ОСОБА_3 має заборгованість 121633,35 EUR, що за курсом 10,53 грн. станом на 23.04.2012 року еквівалентно 1280799,18 грн., яка складається: заборгованість за кредитом - 87337,33 EUR (еквівалентно 919662,08 грн.): з них прострочена заборгованість за кредитом - 14711,67 EUR (еквівалентно 154913,89 грн.); заборгованість по процентам - 27986,27 EUR (еквівалентно 294 695,42 грн.); з них прострочена заборгованість по процентам - 27743,49 EUR (еквівалентно 292 138,95 грн.); пеня - 6309,75 EUR (еквівалентно 66441,67 грн.). 19.04.2012 року Банк направив позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про погашення заборгованості. Суд також вважає, що відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, які встановлені вищевказаним судовим рішенням не доказуються при розгляді даної справи і вищевказані обставини приймаються судом до уваги. Представники сторін підтвердили, що вищевказаним судовим рішенням в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №SM70/BC2 від 26.02.2008 року в розмірі 121633,35 EUR, що за курсом 10,53 станом на 23.04.2012 р. еквівалентно 1280799,18 грн. було звернено стягнення на предмет іпотеки і вказана сума заборгованості в тому числі складалася і з усієї заборгованості по тілу кредита 87 337,33 EUR (еквівалентно 919662,08 грн.)

Суд приймає до уваги також і те, що на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з вищевказаними позовами до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, та до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області а також на час розгляду вищевказаних справ, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 була припинена, однак з вищевказаних рішень не вбачається, що ОСОБА_3 під час розгляду вищевказаних справ у вищевказаних судах першої інстанції та в Апеляційних судах Дніпропетровської та Київської областей заявляв про те, що він припинив свою підприємницьку діяльність ще 27.10.2011 року, також із вищевказаних рішень не вбачається, що ОСОБА_3 чи ОСОБА_1 ставилося в суді питання про припинення кредитного договору №SM70/BC2 від 26.02.2008 року та договору іпотеки від 26.02.2008 року у зв»язку з припиненням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, хоча з рішення Індустріального суду м.Дніпропетровська від 26.11.2013 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у судове засідання не з»явилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, а з рішення Білоцерківського міськрайонного суду вбачається, що представник ОСОБА_3. був присутній в судовому засіданні під час розгляду вищевказаної справи, а представник ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у суді підтвердив те, що ОСОБА_1 було відомо про розгляд вищевказаних справ як в судах першої інстанції так і в судах апеляційної інстанції.В матеріалах даної справи також відсутні докази, що того, що ОСОБА_3 повідомляв належним чином сторони про те, що він припинив підприємницьку діяльність.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу слід відмовити в задоволенні його позову в частині визнання договору іпотеки б/н від 26.02.2008 року укладеного за участю ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що припинено, оскільки позов ОСОБА_1 у вказаній частині є необгрунтованим та недоведеним у суді.

При вирішенні позову ОСОБА_1 в частині позову про визнання договору поруки №SM70/BC2/PІ від 26.02.2008 року укладений за участю ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що припинений, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпече ного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржни ки, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Вищевказаним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02. 2014 року, яке набрало законної сили 27.02.2014 року, було встановлено, що із наданого банком розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором банком було надано суду детальний розрахунок заборгованості ОСОБА_3, з якого вбачається, що ОСОБА_3 сплачував банку кредитні кошти. Остання проплата відбулася 30 липня 2010 року, що свідчить про те, що ОСОБА_3 погодився зі сплатою кредитних коштів банку та сплачував ці кошти. В силу ч.3 ст. 61 ЦПК України ці обставини приймаються судом до уваги.

Крім вказаного, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02. 2014 року, яке набрало законної сили 27.02.2014 року, було встановлено, що стосовно висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог банку до поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України у зв»язку з припиненням договорів поруки, зазначено, що як вбачається з матеріалів справи ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_1 не зверталися до суду з позовними вимогами про припинення договорів поруки, що були укладені 26.02.2008 року з кожним з них окремо. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню і приймаються судом до уваги.

Судом також приймається до уваги і те, що вищевказаним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2014 року, яке набрало законної сили 27.02.2014 року, було стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SM70/BC2 від 26 лютого 2008 року в розмірі: 87337,33 Євро - заборгованість по кредиту, 27858,71 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом, 65717 грн. 15 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу слід відмовити в задоволенні його позову в частині визнання договору поруки №SM70/BC2/PІ від 26.02.2008 року укладеного за участю ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що припинений, оскільки ці вимоги необгрунтовані позивачем у суді.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

В ч. 1 ст. 264 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу чи іншого обов"язку. В ч. 3 цієї ж статті вказано, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислен ня строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Представник відповідача ОСОБА_8 до винесення судом рішення по справі заявив про застосування судом позовної давності тривалістю у п"ять років до позовних вимог позивача про визнання договору поруки від 26.02.2008 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 та надав суду відповідну заяву.

Згідно до п. 12 договору поруки №SM70/BC2/PІ від 26.02.2008 року, сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 (п"ять) років.

Верховним Судом України у постанові по цивільній справі №6-53цс14 від 17.09.2014 року викладено правову позицію стосовно того, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Згідно приписів ч.1 ст. 360-7 ЦПК України вказане вище рішення Верховного Суду України є обов"язковим для всіх судів України.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем не ставилося в суді питання про визнання спірного договору поруки недійсним чи про розірвання вказаного договору, а ставилося питання про припинення спірного договору поруки, суд вважає, що заява представника відповідача ОСОБА_8 про застосування судом позовної давності тривалістю у п"ять років до позовних вимог позивача про визнання договору поруки від 26.02.2008 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 є необгрунтованою і такою, що до задоволення не підлягає.

На підставі вищевикладеного, та ст.ст. 51,52,53,252-257,261,264,553,554,559, 575,593, 609 ЦК України, Закону України "Про іпотеку", керуючись ст.ст.3,10,11,60,61,88,212-215,218,360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня прого лошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя А. В. Голуб