Справа № 158/46/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/595/15 Категорія: 47 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ківерцівської міської ради, відділу Держземагенства у Ківерцівському районі про визнання незаконним рішення Ківерцівської міської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на землю за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Рожищенського районного суду від 03 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 03 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ківерцівської міської ради, відділу Держземагенства у Ківерцівському районі про визнання незаконним рішення Ківерцівської міської ради №34/33 від 10.03.2009 року та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 03 березня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Ківерцівської міської ради №34/33 від 10.03.2009 року щодо безоплатної передачі у власність земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та видача Державного акта на право власності громадянинові ОСОБА_4 прийняті відповідно до вимог закону і не порушують права позивача на отримання відповідної частини земельної ділянки для обслуговування своєї частини будинку.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч.1 ст.81, ч.ч.1-3 ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, шляхом передачі земельних ділянок у власність у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.09.1978 року по 18.01.2012 року (а. с. 6).

Відповідно до реєстраційного посвідчення Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від вересня 1997 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 (а. с. 8).

З акту прийому в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 вбачається, що площа земельної ділянки на якій розміщений будинок складає 600 кв. м. та перебуває в користуванні громадянина ОСОБА_5 (а. с. 7).

За текстом вищезгаданого реєстраційного посвідчення земельна ділянка по АДРЕСА_1 була надана у довгострокове користування відповідно до договору.

Рішенням Ківерцівської міської ради №34/33 від 10.03.2009 року ОСОБА_4 було передано безоплатно у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0689 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, відповідачу, а в подальшому 16 червня 2009 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку та проведено його реєстрацію в управлінні Держкомзему у Ківерцівському районі (а. с. 12, 13).

Відповідно до положень ст. ст.6, 33 Земельного кодексу України, Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок", Порядку передачі ділянок у приватну власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 року №10 і ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про нажите у шлюбі майно подружжя, а про одержання громадянином частки із земельного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимагаючи визнання незаконним рішення Ківерцівської міської ради №34/33 від 10.03.2009 року та скасування державного акту про право власності на земельну ділянку, позивач в обґрунтування своїх вимог покликалася виключно на ту обставину, що дана земельна ділянка була набута відповідачем під час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу в натурі в рівних частках.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що спірна земельна ділянка не являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в розумінні ст. 60 СК України, а тому з урахуванням закріпленого у ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства правомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3, вважаючи, що рішення Ківерцівської міської ради № 34/33 та державний акт серії НОМЕР_1 відповідають вимогам Закону.

Разом з тим за змістом ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України та з огляду на роз'яснення, викладені в п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", якщо на приватизованій одним із подружжя земельній ділянці знаходиться будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку між подружжям до особи, яка не мала право власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку будівлі, споруди.

Позивач у випадку поділу будинку в натурі не позбавлена можливості у передбачений законом порядок вирішити питання про визначення частки в земельній ділянці, яка необхідна для обслуговування належної частини житлового будинку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Рожищенського районного суду від 03 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: