Справа № 308/4645/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

31 липня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Бисаги Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи орган опіки та піклування ВК Чопської міської ради, приватні нотаріуси Ужгородського РНО ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання недійсними договорів іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Представник позивача ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 червня 2015 року яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі по тексту ПАТ «УкрСиббанк») про визнання недійсними договорів іпотеки відмовлено.

В апеляційній скарзі, просить рішення суду скасувати, як таке що винесене з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення даного позову. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дозвіл ВК Чопської міської ради надано лише 16.08.2007 року, тобто після укладення договору іпотеки від 13.08.2007 року. посилається на те, що право користування квартирою мали всі троє неповнолітніх дітей. Також посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки позивач ат його представник повторно не зявилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду, а тому суд повинен був або відкласти розгляд справи, або залишити позов без розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що 01 червня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 36/133/05-Р, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 90 000 доларів США.

Згідно п. 2.2 кредитного договору встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань позичальника в термін до 02 червня 2005 року між сторонами в нотаріальному порядку укладається договір іпотеки нерухомого майна.

02 червня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки за № 36/133/05-Р та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського нотаріального округу ОСОБА_4 за яким передано в іпотеку нерухоме майно домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Чоп, вул. Міксата, 6.

Окрім того, 13 серпня 2007 року між банком та позичальником укладено ще один кредитний договір № 0, за умовами якого банк передає позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США.

На забезпечення цього кредитного договору 13.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 0, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_5, за яким було передано в іпотеку домоволодіння, що розташоване у м. Чоп по вул. Міксата, 6.

Як вбачається з наданих позивачем свідоцтв про народження у нього є троє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, які зареєстровані та проживають в домоволодінні, що є предметом іпотеки.

В предявленому позові, позивач ставить вимоги про визнання недійсними вищевказаних договорів іпотеки, у звязку з тим, що такі укладені без згоди органу опіки та піклування.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 02.06.2005 року, суд першої інстанції виходив з того, що на той час ще не потрібна була згода органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки нерухомого майна право користування на яке мають неповнолітні діти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки необхідність отримання згоди органу опіки та піклування при переданні в іпотеку майна право користування на яке мають неповнолітні діти, введена ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», який набув чинності лише з 01.01.2006 року, а відтак його дія не поширюється на вказаний правочин (п.44 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

З приводу вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 13.08.2007 року колегія суддів констатує наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами по справі, 08.08.2007 року ОСОБА_3, звернувся з письмовою заявою до них щодо надання дозволу на продовження строку іпотеки приватного будинку № 6 по вулиці Міксата в місті Чоп, із загальною площею 288,5 кв.м., користувачами якого є малолітні діти. Однак виконавчий комітет Чопської міської ради відмовив йому у наданні дозволу на продовження строку іпотеки цього будинку для отримання кредиту в сумі 23 000 доларів США, в звязку з відсутністю довідки про доходи заявника.

В подальшому, рішенням Виконавчого комітету Чопської міської ради від 16.08.2007 року № 168 гр. ОСОБА_3, надано дозвіл на продовження строку іпотеки приватного будинку № 6 по вулиці Міксата в місті Чоп зі загальною площею 288,5 кв.м., користувачами якого є малолітні діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою збільшення суми за кредитним договором від 01.06.2005 року, за умови забезпечення вищезазначених дітей гр.. ОСОБА_3 правом користування квартирою № 22 по вул. Залізничників, 2, в місті Чоп, яка є власністю громадянки ОСОБА_10. Також зобовязали ОСОБА_3 здійснити всі можливі заходи по недопущенню наслідків невиплати взятого кредиту та забезпечити надання на адресу опікунської ради всіх платіжних документів по його сплаті.

Таким чином, дійсно на момент укладення договору іпотеки від 13.08.2007 року ще не було відповідної згоди органу опіки та піклування на його укладення.

Разом з тим, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відноситься справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ч.3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

В даному випадку колегія суддів враховує, що: 1) ОСОБА_3 передав будинок в іпотеку з метою отримання кредитних коштів і саме він в такому випадку повинен був надати банку відповідний дозвіл органу опіки та піклування; 2) даний будинок вже раніше передавався іпотеку тому ж банку за іншим кредитним договором; 3) перед укладенням договору іпотеки ОСОБА_3 свідомо звернувся до органу опіки та піклування щодо отримання згоди на його укладення, однак така згода не була отримана вчасно внаслідок неподання ОСОБА_3 довідки про доходи, тобто з його вини; 4) подальше отримання такої згоди органу опіки та піклування фантино підтвердило, що права дітей в даному випадку захищені; 5) ОСОБА_3 тривалий час (майже 8 років) безперешкодно користувався грошовими коштами, жодних претензій до банку, який діяв добросовісно, до предявлення даного позову не мав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що поведінка позивача, який, будучи іпотекодавцем, оспорює дійсність іпотечного договору на підставі неотримання згоди органами опіки та піклування є недобросовісною та підпадає під ознаки зловживання правом, що в свою чергу є підставою для відмови в задоволенні такої позовної вимог (ч.3 ст. 16 ЦК України).

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 13.08.2007 року через недобросовісність позивача.

Що стосується посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, то колегія суддів колегія суддів констатує, що рішення по суті було ухвалено в другому судовому засіданні. Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача та його представника про обидва судові засідання, а тому в суду першої інстанції не було підстав для залишення позову без розгляду. В такому випадку суд першої інстанції відповідно до ст. 169 ЦПК України повинен був відкласти розгляд справ, що ним зроблено не було.

Разом з тим, дане порушення судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи по суті, а тому не може бути підставою для зміни чи скасування судового рішення (ч.3 ст.309 ЦПК України).

За змістом ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 13, 16 ЦК України, ст.ст. 307, 308, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді