АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Пищиди М.М., при секретареві Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 30 грудня 2013 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» з позовом про стягнення з обох відповідачів 10 000грн. та про звернення стягнення на предмет застави автомобіль «MITSUBISHI», № AE 9137 CM у рахунок погашення заборгованості, яка станом на 12.03.2013р. складає 13 130,73 доларів США та складається з 9 456,13 доларів США заборгованості за кредитом, 1057,42 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 59,72 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1902,40 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязань, штрафів 31,28 доларів США та 623,78 доларів США.

Заочним рішенням Індустріального райсуду м. Дніпропетровськ від 10.06.2013р. позовні вимоги ПАТ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково та ухвалено звернути стягнення предмет застави належний ОСОБА_2 автомобіль «MITSUBISHI», № AE 9137 CM (а.с.34-36). Ухвалою того ж суду від 25.09.2013р. заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 10.06.2013р. скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку (а.с.48,49).

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 30.12.2013р. у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

16.09.2008р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір №DNC0A1, за умовами якого останній отримав кредит у загальному розмірі 11 283,15 дол. США. За п.16.3. частина кредиту у сумі 10947,59 доларів США надана для придбання автомобіля, частина у сумі 7,13 доларів США для оплати реєстрації автомобіля як предмета застави у державному реєстрі, частина у сумі 328,43 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. У п.16.1.6. встановлена процентна ставка у розмірі 16,92% річних. Погашення кредиту передбачено щомісячними платежами з кінцевим терміном повернення 13.09.2013р. За п.16.7. договору предметом застави є автомобіль «MITSUBISHI», модель: OUTLANDER, рік випуску 2004, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: JMBXRCU5W4U006217, реєстраційний номер AE9137CM, що належить на праві власності ОСОБА_2 з 12.09.2008р. За п.16.8.,16.9. вартість предмету застави склала 118580грн., а розмір забезпечених ним вимог 20 943,60 доларів США (а.с.11-17).

20.10.2010р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» укладено договір поруки, за яким останній надав поруку за виконання ОСОБА_2 кредитних зобовязань у межах 10 000грн. (а.с,9.10).

20.03.2012р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої п.17.1. (фактично п.16.1.) кредитного договору викладено у наступній редакції: загальний розмір кредиту 16509,36 доларів США, з яких 10947,59 доларів США - для придбання автомобіля, 7,13 доларів США для оплати реєстрації автомобіля як предмета застави у державному реєстрі, 328,43 доларів США на оплату винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Процентна ставка - 16,92% річних. Дата видачі кредиту - 16.09.2008р., кінцевий строк його погашення 13.03.2017р. (а.с.80,81).

21.03.2012р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким останній поручився за виконання ОСОБА_2 кредитного договору №DNC0A1, повернення кредиту у сумі 16509,36 доларів США у строк до 13.03.2017р., сплати відсотків у розмірі 1,41% на місяць та комісій винагород та пені (а.с.84).

За відомостями ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за ОСОБА_2 обліковується заборгованість, яка станом на 12.03.2013р. складає 13 130,73 доларів США та складається з 9456,13 доларів США заборгованості за кредитом, 1057,42 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 59,72 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1902,40 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязань, штрафів 31,28 доларів США та 623,78 доларів США (а.с.5-7). За наданими банком відомостями заборгованість за кредитом станом на іншу дату - 21.03.2014р. складає 4281,83 доларів США заборгованості за кредитом, заборгованість за відсотками 301,87 доларів США, прострочена заборгованість з комісії - 238,88 доларів США, 50,07 доларів США пені, 263,43 та 0,25 доларів США штрафів (а.с. 135-137).

Згідно наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписки про погашення кредиту у період з 16.09.2008р. по 09.09.2013р. ОСОБА_2 сплачено 7210,19 доларів США на погашення кредиту, 6388,02 доларів США на погашення відсотків, 2767,72 доларів США комісії та 4002,13 доларів США пені. Всього сплачено 20 754,16 доларів США (а.с.45). При цьому з даної виписки вбачається, що станом на 02.03.2012р. залишок по тілу кредиту складав 4726,89 доларів США, а прострочена сума залишку тіла кредиту 2872,04 доларів США. 22.03.2012р. вказана прострочена сума залишку тіла кредиту у розмірі 2872,04 доларів США сплачена. Проте за розрахунком банку станом на 22.03.2012р. залишок по тілу кредиту не зменшився, а навпаки збільшився та став складати 9953,10 доларів США. З 29.03.2012р. по 05.07.2013р. погашення по тілу кредиту склало суму 1040,03 доларів США, тобто, залишок по тілу кредиту станом на 05.07.2013р. за розрахунком банку мав складати 3686,86 доларів США. Однак за випискою вказаний залишок по тілу кредиту вказано банком у розмірі 8111,11 доларів США. Вказані відомості співпадають з наданим банком розрахунком заборгованості у цій частині (а.с.5-7,135-137). Вказаний у додатковій угоді сторін загальний розмір кредиту у сумі 16509,36 доларів США не відповідає дійсності, оскільки у цій же угоді датою видачі кредиту є 16.09.2008р., коли ОСОБА_2 видано кредит у сумі 11 283,15 дол. США. Доказів про видачу кредиту в іншому розмірі матеріали справи не містять.

У позові про звернення стягнення на предмет застави на погашення кредитної заборгованості складовою частиною такої заборгованості банк вказав комісію за користування кредитом. Проте з наведених вище та наданих банком виписок та розрахунків заборгованості вбачається, що за користування кредитом сплачено відсотки на загальну суму 6388,02 доларів США. Подвійна оплата за одну і ту ж послугу суперечить закону. ОСОБА_2 фактично сплачено у якості такої комісії суму 2767,72 доларів США. При цьому її сплата не передбачена ні основним договором, ні додатковим договором сторін. Про необхідність сплати щомісячної комісії у сумі 67,70 доларів США зазначається лише у графіку погашення кредиту, який є додатком №1 до додаткової угоди (а.с.82). Виходячи з її розміру вбачається, що під вказаною комісією малась на увазі щомісячна сплата банку винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,60% від суми виданого кредиту. Однак за умовою основного та додаткового договору за надання фінансового інструменту банком в момент видачі кредиту із його суми фактично вже утримана винагорода за надання фінансового інструменту у сумі 328,43 долари США. Більш того, з врахуванням вимог п.17 ст.1, п.4 ст.11 Закону України умова договору про надання споживчого кредиту, яка не передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною, оскільки кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є такою послугою. Тобто, фактично сплачена ОСОБА_2 сума у якості винагороди мала б бути зарахованою на погашення ним його основних зобовязань.

За відомостями банку ОСОБА_2 сплачено пеню у сумі 4002,13 доларів США та ще 1902,40 доларів США пені банком вказується у якості його заборгованості. У позовній заяві у якості заборгованості банком зазначені штрафи у сумі 31,28 доларів США та 623,78 доларів США. Між тим, згідно до положень п.13.10. кредитно-заставного договору сторін сплата неустойки передбачена у національній валюті гривні, а не в іноземній. Крім того нараховані банком штрафи за порушення позичальником виконання грошового зобовязання фактично є подвійною санкцію за те ж саме порушення - несвоєчасне сплати кредиту та відсотків, за яке банк нараховував ОСОБА_2 пеню.

Порядок звернення стягнення на предмет застави урегульовано діючим законодавством та договором сторін.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Положеннями п.11.1., 11.2.1., 11.2.6. кредитно заставного договору сторін передбачено, що у разі настання події дефолту банк реєструє у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави, надає позичальнику письмове попередження про настання події дефолту, заявляє вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі та виконання у повному обсязі усіх інших грошових зобовязань за кредитним договором, а у разі такого невиконання ініціює питання про звернення стягнення на предмет застави. За умовами додаткової угоди від 20.03.2012р. при порушенні позичальником строків погашення заборгованості (зазначених у графіку) понад 1460 днів щодо зобовязань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту порушення і, починаючи з 1461 дня порушення, заборгованість вважається простроченою (а.с.11-17,80,81).

З позовом про звернення стягнення на предмет застави банк звернувся 01.04.2013р., фактично лише через 375 днів після укладення додаткової угоди. Передбачена додатковою угодою від 20.03.2012р. умова про те, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту порушення позичальником строків погашення заборгованості, лише після якого заборгованість і вважається простроченою, банком не дотримано. Графіком погашення кредиту, передбаченим вказаною додатковою угодою сторін, з 26.03.2012р. щомісячний платіж ОСОБА_2 мав складати 313,31 доларів США (а.с.82). Проте вже на другий день після укладення цієї угоди 22.03.2012р. ОСОБА_2 одноразово сплачено суму 6012,62 доларів США, що відповідає більше як 19 майбутнім щомісячним платежам по 313,31 доларів США. Тобто, сплатою вказаної суми ОСОБА_2 фактично сплачені передбачені додатковою угодою щомісячні платежі по вересень 2013 року включно. Між тим, ОСОБА_2 вже 29.03.2012р. та по два рази кожного з наступних місяців продовжив вносити платежі у більшому, чим передбачено додатковою угодою, розмірі. Таким чином зазначені вимоги закону та умови додаткової угоди свідчать, що на час звернення банку до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет застави заборгованість ОСОБА_2 не вважалась простроченою. Сукупної вартості кредиту укладені з ОСОБА_2 основний та додатковий договори не містять. Між тим, розмір забезпечених предметом застави вимог складав 20 943,60 доларів США, а згідно банківської виписки ОСОБА_2 фактично сплачено 20 754,16 доларів США.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості відповідно до вимог ст.ст.589,590 ЦК України за їх безпідставністю.

Твердження ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі про неправильність рішення суду не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать наведеним обставинам та вимогам закону. Доводи апеляційної скарги перевірені та відповіді на них надано вище. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що предмет застави на час розгляду справи та вирішення питання про звернення стягнення на нього фактично відсутній. За наданими банком відомостями 28.08.2013р. належний ОСОБА_2 автомобіль «MITSUBISHI», AE 9137 CM, вилучено та передано представнику ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник банку у суді апеляційної інстанції підтвердив вказаний факт та вказав, що автомобіль дійсно продано банком іншій особі. Відповідно до вимог п.12.3.2. кредитно-заставного договору сторін протягом 10 днів з моменту продажу предмета застави, банк зобовязаний надати позичальнику письмовий звіт про результати продажу. Проте такого письмового звіту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_2 не направив, не надав він конкретних відомостей про продаж автомобіля та ціну продажу і на вимогу суду.

Таким чином рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 30 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5