АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8085/13-ц 22-ц/774/515/К/15
Справа № 214/8085/13 -ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/515/К/15 інстанції - Попов В.В.
Категорія 27 (4) Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Чорнобука В.І.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

за участю - позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, останній отримав кредит для придбання квартири АДРЕСА_1, за яким вона виступила поручителем. Починаючи з січня 2009 року вона повністю погасила кредит у розмірі 1762,38 доларів США, а також вплатила борг у розмірі 2300 доларів США, які відповідач позичав у ОСОБА_6, ОСОБА_7 на купівлю квартири. Оскільки рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2011 року вищезазначена квартира визнана їх спільним майном та визначено, що частки кожного з них становлять по 1/2, вважає, що відповідач повинен сплатити їй половину сплачених нею коштів. Тому просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 2034,19 доларів США, що за офіційним курсом становить 16259 грн. 28 коп., судовий збір в розмірі 229 грн. 41 коп., а також 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, стягнуто на її користь з ОСОБА_4 заборгованість в сумі 2 034,19 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитним договором в сумі 884,19 доларів США та за договором позики в сумі 1150 доларів США, що за офіційним курсом на момент пред'явлення позову становить 16 259 грн. 28 коп., а також судові витрати у розмірі 1729 грн. 41 коп.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2015 року заява ОСОБА_4 про перегляд вищезазначеного рішення суду залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд неправомірно розглянув справу за його відсутності та без його належного повідомлення про час та місце розгляду справи, дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог, не врахував, що позивач сплачувала кредит за їх сумісною домовленістю лише з лютого 2009 року по січень 2010 року, а весь інший час кредит сплачував він, а також залишив поза увагою, що договір позики між ним та батьками позивача - ОСОБА_7 ніколи не укладався, а наданий позивачем документ, на підтвердження отримання від них коштів на придбання квартири, не може бути визнаний ні розпискою, ні договором позики.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.11.2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2004 року, ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до кредитного договору №ДО13/11-04/007/04 від 18.10.2014 року, ОСОБА_4 став позичальником 5000 доларів США у Акціонерному поштово-пенсійному банку "Аваль", а поручителем за виконання даного договору стала ОСОБА_2 Також, цим же рішенням суду визначено, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4, частки співвласників у спільній сумісній власності подружжя складають по 1/2 частки кожного.

Позивач, як поручитель за кредитним договором №ДО13/11-04/007/04 від 18.10.2014 року, виконала зобов'язання перед Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та сплатила останньому заборгованість в сумі 1768, 38 доларів США за зазначеним кредитним договором.

25.09.2004 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, про що свідчить відповідна розписка, зі змісту якої слідує, що відповідач позичив у сім'ї ОСОБА_7 на купівлю житла 2 300 доларів США, якими частково сплатив заборгованість по кредиту в сумі 3200 грн. (а.с.106), а 15 жовтня 2010 року позивач повернула ОСОБА_6, ОСОБА_7 2 300 доларів США, що були взяті в борг ОСОБА_4 25.09.2004 року на покупку квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач як поручитель за кредитним договором №ДО13/11-04/007/04 від 18.10.2014 року виконала зобов'язання перед Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", з урахуванням, що 1/2 частика квартири АДРЕСА_1, яка була придбана за ці кредитні кошти належить позивачу, до якої перейшли всі права кредитора в цьому зобов'язанні, а також те, що позивачем виконано солідарний обов'язок перед ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за договором позики від 25.09.2004 року, укладеним з відповідачем під час їхнього шлюбу, та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 2034,19 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитним договором в сумі 884,19 доларів США та за договором позики в сумі 1 150 доларів США, що за офіційним курсом на момент пред'явлення позову становить 16259 грн. 28 коп.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Крім того, судом до спірних відносин застосовано матеріальні норми, які не підлягають застосуванню та не застосовано правові норми, які підлягають застосуванню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частинами 1, 2 статті 556 ЦК України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Тобто, якщо у зв'язку з невиконанням основного зобов'язання боржником кредитор звертається до поручителя, який виконає зобов'язання, поручитель за таких умов набуває всіх прав кредитора по цьому зобов'язанню. Це означає, що поручитель, як новий кредитор у зобов'язанні зберігає право вимоги до кредитора. Таким чином, у цілому зобов'язання не припиняється, в ньому лише змінюється кредитор, який має право безпосередньо звертатися до боржника.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 554, ст. 541 ЦК України боржник і поручитель, а так само особи, які разом поручилися за боржника, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Як убачається із ксерокопії додатку № 1 до кредитного договору від 18.10.2004 року, яким затверджено графік погашення кредиту, який було надано відповідачу на 84 місяця, кінцевий термін повернення кредиту зазначено 16 вересня 2011 року.

Згідно наявних в матеріалах справи довідок відділення "Гірник" ДОД АТ "Райффайзен Банк Аваль" ОСОБА_4 здійснював погашення кредиту згідно кредитного договору № Д013/11-04/007/04 від 18.10.2004 року з 18.10.2004 року по лютий 2009 року, ОСОБА_9, починаючи з лютого 2009 року здійснювала погашення цього ж кредиту відповідно до договору поруки від свого імені.

Починаючи з січня 2010 року до березня 2011 року щомісячні погашення кредиту здійснювалися від імені боржника ОСОБА_4

29 березня 2011 року ОСОБА_2 здійснила часткове погашення кредиту ОСОБА_4 в сумі 419,99 доларів США.

29 березня 2011 року відділенням банку було надано належним чином завірену заяву ОСОБА_4 щодо повного (дострокового) погашення кредиту від 18 жовтня 2004 року.

В судовому засіданні сторонами підтверджено, що кредитором ні до боржника, ні до поручителя не пред'являлися вимоги щодо дострокового погашення зобов'язань за кредитним договором у зв'язку з заборгованістю за кредитним договором.

Згідно квитанцій кредитні зобов'язання виконувалися боржником щомісячно відповідно до графіку в зазначені у довідках періоди. Позивачем здійснювалося часткове погашення кредитних зобов'язань відповідача у вищевказані періоди добровільно, на власний розсуд, що нею було підтверджено в судовому засіданні у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене та відсутність звернення кредитора до поручителя з вимогою про погашення заборгованості у зв'язку з невиконанням основного зобов'язання боржником, відсутність у поручителя документів, які йому повинен був вручити кредитор після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, та які підтверджують цей обов'язок боржника, колегія суддів вважає, що позивач за таких умов не набула всіх прав кредитора по кредитному зобов'язанню відповідача відповідно до ст. 556 ЦК України, як і право на зворотну вимогу до відповідача згідно ст. 544 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Надана позивачем розписка, яка не є позичальником, як і позикодавцем, від 24.04.2007 року, в якій зазначено про те, що 25.09.2004 року сім'я ОСОБА_7 дала нам гроші на купівлю житла в сумі 2300 доларів США. З 11.10.2004 року до 15.04.2007 року сплачував кредит в сумі 3200 доларів США ОСОБА_4. На особисті потреби сім'ї ОСОБА_10 дала 4 тисячі гривень, не може розцінюватися як доказ підтвердження укладення договору позики, тобто факту передачі грошей позивачу та відповідачу у борг, оскільки невідомо ким написана та підписана більше ніж через три роки після надання грошей, не містить зазначення кому було надано вказані гроші та зобов'язання їх повернення.

Відповідач, не спростовуючи того, що ОСОБА_6 - мати позивача, давала їх сім'ї 2300 доларів США на придбання квартири, заперечував факт передачі цієї суми їм з дружиною у борг, як і факт складання ним вищевказаної розписки.

На аркуші справи 107 тому 1 наявна копія розписки, виданої 15.10.2010 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 - батьками позивача, згідно якої вони 15.10.2010 року отримали від позивача ОСОБА_2 гроші в сумі 2300 доларів США, які були взяті у борг ОСОБА_4 25.09.2004 року.

Колегія суддів критично оцінює цю розписку, оскільки між першою та другою розпискою наявні протиріччя, такі як по першій гроші надавалися не конкретній одній особі, а "нам", і не у борг, а по другій - ОСОБА_4 у борг.

Крім того, позивач не змогла пояснити чому її батьки з 2008 року (часу розірвання шлюбу між сторонами) не зверталися до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, як і того чому саме вона після розлучення з чоловіком взяла на себе обов'язок повернення своїм батькам 2300 доларів США без пред'явлення цієї вимоги до ОСОБА_4

Так, відповідно до частин 2, 4 ст. 65 Сімейного Кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Положення цих норм стосується і укладених договорів позики одним із подружжя. Проте позови про повернення боргу в обов'язковому порядку пред'являється до обох з подружжя, оскільки вони відповідають перед кредитором в рівних долях. У даному випадку один із них повинен довести суду, що гроші, інше майно в сім'ю не поступало, або що гроші, інше майно в сім'ю поступало не за зобов'язаннями, зокрема за договором позики, а безоплатно.

Позивач самостійно та добровільно повернувши своїм батькам, після розлучення з чоловіком-відповідачем, 2300 доларів США наданих безоплатно на придбання квартири, з урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів не набула права зворотної вимоги (регресу) до відповідача згідно ст. 554 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням, відповідно до положень п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором позики.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанції в сумі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 08 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору у суді апеляційної інстанції в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: