Категорія 43 Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Копаничук С.Г.

Суддів: Стеблюк Л.П., Нікушина В.П.

при секретарі: Агєєвій Г.В.

за участю представника КЕВ м. Вінниці Томчук М.А., відповідачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом заступника військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці МО України до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку із наданням іншого жилого приміщення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду від 29.01.2015 року ,-

В с т а н о в и л а :
Заступник військового прокурору Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі КЕВ м. Вінниці звернувся до суду з зазначеним позовом ,посилаючись на те, що відповідачка ,як військовослужбовець, на підставі рішення засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 та спеціального ордеру №157 від 27.11.1999 року на сім`ю, в складі її і сина, отримала право проживання в кімнатах № АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що відповідачка на квартирному обліку не перебуває, одна займає дві кімнати №703 і №704 житловою площею - 25,28 кв. м. та зі звільненням її 15.09.2005 року з військової частини з переведенням за згодою в Управління МНС України у Вінницькій області, втратила право користування службовим приміщенням гуртожитку, на підставі ст.ст.47,48,114,124 ЖК України просить виселити її з наданням іншого житлового приміщення кімнати АДРЕСА_2 .

В ході розгляду справи позивач свої позовні вимоги змінив, просив виселити відповідачку з кімнати №704,залишивши в користуванні кімнату № НОМЕР_2 вказаного гуртожитку.

Рішенням Вінницького міського суду від 29.01.2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_3 із залишенням в користуванні іншого жилого приміщення - кімнати №703 цього ж гуртожитку .Стягнуто з відповідачки судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення ,яким в позові відмовити. Зазначила, що в гуртожиток вселились на підставі спеціального ордеру відповідно до рішення засідання житлової комісії в зв`язку з трудовими відносинами ,у них є договори найму вказаних приміщень і вони не розірвані і не скасовані ,а тому відсутні підстави для їх виселення.

Заперечуючи проти скарги представник позивача вважає рішення суду законним і обґрунтованим ,а доводи скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_4 є гуртожитком , який перебуває в повному господарському віданні Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Вінниці . ОСОБА_1 вселилась в кімнати гуртожитку №№703-704 , площами 12,64 кв. м. і 12,32 кв.м. гуртожитку на підставі спеціального ордеру №157 від 27.11.1999 року, виданого на сім`ю в складі неї та сина - ОСОБА_3 ,1980 року народження .Останній був зареєстрований в даному житловому приміщенні з 29.11.2000 року по 08.06.2005 року , в даний час є військовослужбовцем в /ч № НОМЕР_3 Національної гвардії України, проживає та зареєстрований із сім`єю в АДРЕСА_5 .Відповідачку наказом командира в /ч НОМЕР_1 №192 від 15.09.2005 року звільнено з в/ч з переведенням за згодою в Управління МНС України у Вінницькій області ,тобто з цього часу вона не являється військовослужбовцем. З 11.12.2006 року вона перебуває на квартирному обліку при Управлінні державної служби з надзвичайних ситуацій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із положень статей 125,127,132 ЖК України та Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями ,затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 року №737 й зазначав, що будівля, в якій мешкають відповідачі належить до житлового фонду що перебуває у віданні КЕВ, є гуртожитком, а відповідачка з 2005 року не являється військовослужбовцем, займає кімнати з перевищенням житлових норм , тому є підстави для задоволення позовних вимог.

Однак, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд належним чином не з`ясував всі обставини справи та не дав належну оцінку зібраним у справі доказам, а тому дійшов необґрунтованого висновку задоволення позову.

Відповідно до змісту ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим ,ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.214 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Постановляючи рішення по справі суд неналежним чином оцінив надані докази ,в результаті чого неповно встановив обставини ,що мають значення для розгляду справи , не взяв до уваги те ,що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Так, заявляючи позов про виселення відповідачки з підстав ст.ст.114,124 ЖК , позивач посилався на те, що вона є військовослужбовцем, житлове приміщення, котре вона займає, відноситься до службових і є гуртожитком.

Разом з тим, належних і допустимих доказів вказаному позивач не надав. Так ,з пояснень відповідачки та трудової книжки вбачається ,що на час вселення в спірні приміщення вона не являлась військовослужбовцем Збройних Силах України, а являлась медичним працівником і перебувала з військовою частиною в трудових відносинах.

Крім того, суд не врахував ,що при вирішенні спорів про виселення ,в тому числі з гуртожитків, необхідно визначити статус приміщення, яке займає відповідачка - службове житло, гуртожиток, а також правове становище відповідача та підстави зайняття цього приміщення ,що має значення для визначення спірних правовідносин і правових норм, що підлягають застосуванню.

Тому доводи апеляційної скарги щодо вірного визначення норм матеріального права, які мають застосовуватись , є обґрунтованими.

Згідно ст.303 ч.3 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

У п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що для з`ясування статусу спірного жилого приміщення необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача; чи побудований він як гуртожиток або спеціально для нього переобладнаний; чи є дозвіл санепідстанції на його заселення як гуртожитку; чи зареєстрований він як гуртожиток у виконкомі районної, міської, районної в місті Ради; чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку; чи укомплектований будинок (жиле приміщення) меблями, спеціальним устаткуванням, інвентарем, культурно-побутовими предметами, необхідними для проживання, занять і відпочинку громадян, чи є штати для обслуговування гуртожитку, як оплачується проживання і т. п. Судам слід враховувати, що гуртожитками є також спеціально побудовані підприємствами, установами, організаціями жилі будинки для малосімейних, щодо яких адміністрацією, органом громадської організації і профспілковим комітетом до початку будівництва прийнято рішення про їх використання як сімейних гуртожитків і вони зареєстровані у виконкомі як гуртожитки.
На час розгляду справи суд не з`ясував повністю статус спірного жилого приміщення, з якого виселяють відповідачку. Так , крім даних про знаходження будинку гуртожитку з 05.04.2007 року у віданні позивача (а.с.11-13) , останній не надав доказів і в матеріалах справи вони відсутні про те, чи зареєстрований він у виконкомі Вінницької міської ради як гуртожиток, чи має статус службового житлового приміщення .
Також не надані докази і судом не з`ясовано , хто є власником спірного жилого приміщення, так як відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Як убачається з пояснень представника позивача та індивідуальної картки обліку ,спірне жиле приміщення перебуває на балансі КЕВ м. Вінниці.

Однак ,зі змісту статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що балансоутримувач будівлі - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; а власник приміщення - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

За змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак ,в матеріалах справи відсутні дані про те, хто є власником спірного жилого приміщення ,а також відсутні дані про державну реєстрацію будівлі по АДРЕСА_4 .

Частина четверта статті 10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції зазначені вимоги процесуального закону не виконав, суд апеляційної інстанції, сприяючи здійсненню прав позивача, роз`яснив обов`язки надання доказів для всебічного і повного з`ясування обставин ,на які вони посилаються ,попередив про наслідки вчинення чи не вчинення ними процесуальних дій ,надав можливість позивачу надати відповідні докази щодо статусу та власності будівлі, що має значення для визначення спірних правовідносин і правових норм, що підлягають застосуванню.
Незважаючи на це, позивач відповідних доказів не надав.

За таких обставин ,інші доводи скарги перевірені бути не можуть ,а тому правового значення не мають.

Враховуючи викладене, відповідно до ст.309 ЦПК України, колегія суддів вважає ,що рішення суду постановлене при неповно встановлених та непідтверджених доказами обставинах ,якими обґрунтовувались вимоги, не можна визнати законним і обґрунтованим ,а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового , про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307,309,314,316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду від 29.01.2015 року скасувати.

В задоволенні позову військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі КЕВ м. Вінниці до ОСОБА_1 про виселення з гуртожитку із наданням іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/
Згідно з оригіналом: