Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/1933/15-ц
Провадження № 2/644/1131/15
РІШЕННЯ

іменем України

9 квітня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Шевченка С.В., за участю секретаря Костіна О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки по аліментам

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 подала в суд позов, в якому просила стягнути з відповідача 19513 грн. 95 коп. неустойки за прострочення сплати аліментів в період з 01.11.2013 року по 01.01.2015 року.

В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що 25.12.2013 року Фрунзенським районним судом міста Харкова було ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 30.10.2013 року у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, однак відповідач не сплачував аліменти, через що утворилась заборгованість за період з 30.10.2013 року по 22.12.2014 року в розмірі 7806 грн.

Відповідач подав письмові заперечення, в яких зазначав, що впродовж 2014 року перебував за межами України, через що не мав змоги отримати виклики державного виконавця, а також повідомити про своє місце роботи, в зв'язку з чим його вина в простроченні сплати аліментів відсутня. Крім того, ОСОБА_1 посилався на те, що з 2009 року по 2013 рік в добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, а заборгованість, яка виникла за 2013-2014 роки, погасив в квітні 2015 року.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.12.2013 року Фрунзенським районним судом міста Харкова було ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 з 30.10.2013 року, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів. З довідки державного виконавця вбачається, що в період з 30.10.2013 року по 22.12.2014 року ОСОБА_1 аліменти не сплачував, через що утворилась заборгованість в розмірі 7806 грн.

Відповідно до вимог ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Приходячи до висновку, що ОСОБА_2 має нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у виді неустойки (пені), суд виходить з того, що вина останнього у виникненні заборгованості зі сплати аліментів мала місце і підтверджується тим, що до січня 2014 року кошти на утримання дитини він сплачував добровільно, що підтверджується копіями відповідних квитанцій, а після отримання 08.01.2014 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова про стягнення аліментів припинив як сплату в добровільному порядку, так і за рішенням суду, при цьому відповідач не надав суду доказів, які б давали достатні підстави вважати про наявність об'єктивних причин, які перешкоджали належному виконанню аліментних обов'язків і призвели до утворення боргу. Посилання ОСОБА_2 на те, що він виїжджав з країни для розвитку свого бізнесу, по-перше - не підтверджені ніякими доказами, а по-друге - не є поважною причиною для не сплати аліментів. Також відповідачем не наведено доказів на підтвердження доводів щодо неможливості на протязі року з дня ухвалення рішення про стягнення аліментів повідомити органи ВДВС про наявність місця роботи і джерела отримання доходу.

Аналізуючи обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог і відповідач - в обґрунтування заперечень, а також приймаючи до уваги доведеність сторонами цих обставин, суд приходить до висновку, що з моменту отримання судового рішення про стягнення аліментів і до 01.01.2015 року в діях ОСОБА_2 мало місце пасивне ухилення від його виконання.

Поряд з цим, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме за період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року в сумі 14429 грн. 49 коп. (згідно розрахунку, виконаного позивачем, з яким суд погоджується), оскільки по грудень 2013 року включно ОСОБА_2 в добровільному порядку сплачував ОСОБА_1 кошти на утримання дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 61, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку по аліментам за період з 01.01.2014 року по 01.01.2015 року в сумі 14429 грн. 49 коп.

В решті вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя С.В. Шевченко