Провадження № 2/742/618/15
Єдиний унікальний № 742/1319/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., при секретарі Голушко Н.А., за участю представників сторін: позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасне повернення грошових коштів у сумі 4 968,50 грн., та 24081,30 грн. - інфляційних втрат. Позов мотивований тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 30.08.2012 з відповідача ОСОБА_4 стягнуто борг за договором позики в сумі 65976,17 грн. У зв?язку з примусовим виконанням рішення суду під час виконавчих дій лише 23.03.2015 було частково погашено борг в сумі 18262,20 грн. та ще залишилась заборгованість перед позивачем ОСОБА_3 - 47713,97 грн. Тому позивач просить застосувати вимоги ст.625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов"язання, стягнувши індекс інфляції за весь час прострочення з 24.09.2012 та 3% річних від простроченої суми.

Позивач із своїм представником у судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача у суді позов визнав лише в частині стягнення 3 % річних у сумі 4968,50 грн., у решті - подав письмове заперечення через неправомірність вимог про інфляційні втрати, бо індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики, індексації не підлягає.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 30.08.2012 із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто борг за договором позики (7000,00 доларів США) еквівалентно гривні, в тому числі, пеню та 3% річних і судові витрати в сумі 65976,17 грн. (а.с.

Дане заочне рішення суду набрало законної сили 24 вересня 2012 року (а.с.

За результатами проведених виконавчих дій у примусовому порядку 23.03.2015 на користь стягувача перераховано 18262,20 грн. та станом на 30.03.2015 заборгованість ОСОБА_4 становила 477134,97 грн. (а.с.

Проте постановою держвиконавця від 07.04.2015 відповідне виконавче провадження було закінчено у зв?язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду (а.с.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За таких обставин коли відповідач прострочив виконання грошового зобов?язання, то позивач, як кредитор, має право на отримання компенсації (плати) - три проценти річних за користування утримуваними коштами боржником у сумі 4968,50 грн. з 24.09.2012 по 31.03.2015, що вбачається з відповідного розрахунку, та з чим повністю погоджується сторона відповідача (а.с. 8).

Тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З приводу вимог позивача щодо стягнення інфляційних втрат, то необхідно вказати наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 року № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Нормами Закону від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, необхідно враховувати, що ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривні, а не в доларах США, як це визначено в договорі позики від 20 жовтня 2010 року (а.с.

Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

За наведених вище обставин, у задоволенні вимог позивача про стягнення інфляційних втрат необхідно відмовити.

Частково задовольняючи позовні вимоги, згідно ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пов?язані зі сплатою судового збору в розмірі - 243,60 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 15, 60, 84, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 - 4968,50 грн., як три процента річних за прострочення виконання грошового зобов?язання та 243,60 грн. на відшкодування судових витрат, а всього - 5212 (п?ять тисяч двісті дванадцять) грн. 10 коп.

У решті - в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О.Ільченко