Ухвала

іменем україни

21 квітня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Печерського району м. Києва про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька,

в с т а н о в и в:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5. в якому просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дітям: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди батька ОСОБА_5. та дозволити виготовити для цього необхідні документи, до 16 років.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керуючись ч. 3 ст. 313 ЦК України, ст. 154 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, вірно виходив із того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо неможливості отримання нотаріальної згоди відповідача на виїзд дітей, крім того не вказує тривалість виїзду, країну та мету.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Печерського району м. Києва про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О. Кузнєцов

і кримінальних справ