Справа №359/3921/15-ц
Провадження №2/359/1474/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

за участю представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства обслуговування по-вітряного руху України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимуше-ного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

В травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що він працював в ДП «Украерорух» на посаді інженера 2-ї категорії відділу захис-ту обєктів від актів незаконного втручання служби безпеки. Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №170/о від 2 квітня 2015 року позивач звільнений з роботи у звязку із скоро-ченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. ОСОБА_4 вважає, що вивільнення його з роботи проведено з численними порушеннями закону. Так, 17 січня 2015 року ДП «Украеро-рух» вручив позивачу попередження про скорочення посади, яку він займав. Однак відпові-дач не надав ОСОБА_4 перелік вакантних посад, які відповідали його кваліфікаційному рів-ню. Ця обставина свідчить про те, що ДП «Украерорух» не виконав вимогу, передбачену ч.3 ст.492 КЗпП України. Позивач працює на підприємстві майже 14 років. За цей час він закін-чив факультет післядипломного навчання Національного авіаційного університету та здобув кваліфікацію інженера з компютерних систем. Однак відповідач не врахував ці обставини та не забезпечив переважне право ОСОБА_4 на залишення на роботі. Ця обставина свідчить про те, що ДП «Украерорух» порушив вимоги, передбачені ст.42, ч.2 ст.492 КЗпП України. Крім того, позивач є членом ППО «Інформаційно-технічних фахівців». Він був звільнений з роботи без згоди цієї профспілкової організації. Ця обставина свідчить про те, що відповідач не виконав вимоги, передбачені ст.43 КЗпП України. З метою відновлення законності та права на працю ОСОБА_4 просить суд скасувати наказ т.в.о. директора ДП «Украерорух» №170/о від 2 квітня 2015 року, поновити позивача на посаді інженера 2-ї категорії відділу захисту обєктів від актів незаконного втручання служби безпеки ДП «Украерорух» з 2 квіт-ня 2015 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та мо-ральну шкоду в розмірі 25000 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_1 підтримують по-зов та просять суд задовольнити його.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позову. В об-ґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що позивач неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. Крім того, 27 лютого 2015 року ОСОБА_4 подав заяву, в якій він просив призначити його на посаду провідного інженера-програміста відділу під-тримки програмного забезпечення в службі інформаційних технологій. Під час співбесіди було зясовано, що рівень знань і навиків позивача не відповідає посадовій інструкції. З огля-ду на ці обставини представник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задово-ленні позову.

Представник ППО «Інженерно-технічних фахівців» ОСОБА_5 підтримує позов та просить суд задовольнити його. Він посилається на те, що ДП «Украерорух» не звертався до цієї профспілкової організації з запитом або поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_4 з роботи. Крім того, рішенням ППО «Інженерно-технічних фахівців» від 7 липня 2015 року відповідачу відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача з роботи у звязку з тим, що ДП «Украерорух» не дотримався вимог, передбачених ст.ст.42, 494 КЗпП України. Тому представник ППО «Інженерно-технічних фахівців» ОСОБА_5 просить суд задоволь-нити позов.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 працював в ДП «Украерорух» на посаді інженера 2-ї кате-горії відділу захисту обєктів від актів незаконного втручання служби безпеки. Ця обставина підтверджується копією трудової книжки, виданої на імя позивача (а.с.8).

Наказом в.о. генерального директора ДП «Украерорух» №255 від 19 вересня 2014 року введена в дію оновлена організаційна структура підприємства. Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №328 від 19 листопада 2014 року введений в дію новий штатний розпис служ-би безпеки, згідно з яким посада інженера 2-ї категорії відділу захисту обєктів від актів не-законного втручання скорочена.

Наказом т.в.о. директора ДП «Украерорух» №170/о від 2 квітня 2015 року (а.с.10) ОСОБА_4 звільнений з роботи у звязку із скороченням штату, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персо-нально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згідно з ч.3 цієї статті одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує праців-никові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Встановлено, що 17 січня 2015 року ДП «Украерорух» вручив позивачу попередження (а.с.9) про скорочення посади, яку він займав. Одночасно з попередженням відповідач вру-чив ОСОБА_4 перелік всіх без виключення посад, які були вакантні на той час (а.с.73-87).

З огляду на це суд критично оцінює доводи позивача про те, що ДП «Украерорух» не дотримався вимог, передбачених ч.1, ч.3 ст.492 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.492 КЗпП при вивільненні працівників у випадках змін в органі-зації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.42 цього Кодексу при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімей-ним при наявності двох і більше утриманців; особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації тощо.

Встановлено, що 27 лютого 2015 року ОСОБА_4 подав заяву (а.с.13), в якій він просив призначити його на посаду провідного інженера-програміста відділу підтримки програм-ного забезпечення в службі інформаційних технологій. З копії службової записки №3.6.7-57/1 від 5 березня 2015 року (а.с.42) вбачається, що з позивачем проводилась співбесіда, в ході якої було зясовано, що рівень його знань і навиків не відповідає посадовій інструкції (а.с.43-46).

Однак з копії трудової книжки, виданої на імя ОСОБА_4 (а.с.8), вбачається, що він працював в ДП «Украерорух» майже 14 років. Протягом цього часу позивач закінчив факультет післядипломного навчання Національного авіаційного університету та здобув кваліфікацію інженера з компютерних систем. Це підтверджується копією диплому про перепідготовку серії 12ДСК №192301 від 31 травня 2011 року (а.с.40) та копією додатку до нього (а.с.41).

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ДП «Украеро-рух» враховував ці обставини та вирішував питання про забезпечення переважного права ОСОБА_4 на залишення на роботі.

З огляду на це суд вважає, що відповідач не дотримався вимог, передбачених ч.1, ч.2 ст.42 та ч.2 ст.492 КЗпП України.

З копій наказів №56/о від 31 січня 2013 року (а.с.34-35), №574/о від 23 жовтня 2013 року (а.с.33) та №595/о від 31 жовтня 2013 року (а.с.36-38) вбачається, що позивач тричі при-тягувався до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.3 цієї статті суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ДП «Укр-аерорух» враховував випадки притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності при вирішенні питання про звільнення його з роботи.

З огляду на це суд вважає, що копії наведених наказів не стосуються предмета доказу-вання та є неналежними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, перед-бачених п.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою вибор-ного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Встановлено, що ОСОБА_4 є членом ППО «Інженерно-технічних фахівців». Ця об-ставина підтверджується копією довідки голови цієї профспілкової організації №ІТФ-55 від 29 квітня 2015 року (а.с.14).

З копії іншої довідки голови ППО «Інженерно-технічних фахівців» №ІТФ-53 від 28 квітня 2015 року (а.с.15) вбачається, що ДП «Украерорух» не звертався до цієї профспілкової організації з запитом або поданням про надання згоди на звільнення позивача з роботи.

Рішенням ППО «Інженерно-технічних фахівців» від 7 липня 2015 року (а.с.98) відпо-відачу відмовлено у наданні згоди на звільнення ОСОБА_4 з роботи у звязку з тим, що ДП «Украерорух» всупереч ст.42 КЗпП України не забезпечив переважне право позивача на за-лишення на роботі та не дотримався ст.494 КЗпП України.

З огляду на це суд вважає, що звільнення ОСОБА_4 з роботи проведено з порушенням ст.43 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави пра-цівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч.2 цієї статті при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який роз-глядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього за-робітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачува-ної роботи, але не більш як за один рік.

Встановлено, що звільнення позивача з роботи проведено з порушеннями вимог, перед-бачених ст.ст.42, 43 та 492 КЗпП України.

З огляду на це суд вважає, що з метою відновлення законності та порушеного права на працю належить скасувати наказ т.в.о. директора ДП «Украерорух» №170/о від 2 квітня 2015 року та поновити ОСОБА_4 на посаді інженера 2-ї категорії відділу захисту обєктів від актів незаконного втручання служби безпеки ДП «Украерорух» з 2 квітня 2015 року.

Крім того, з довідки головного бухгалтера ДП «Украерорух» №7.1.1-525 від 8 квітня 2015 року (а.с.16) вбачається, що розмір середньоденного заробітку позивача становить 379 гривень 31 копійку. Середня кількість його робочих днів за лютий та березень 2015 року ста-новила 21,5 дня ((25 + 18) : 2). Розмір середнього заробітку ОСОБА_4 за 1 місяць становить 8155 гривень 17 копійок (379,31 * 21,5). З дня звільнення його з роботи до ухвалення рішен-ня суду минуло 3,5 місяця.

З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 28543 гривень 10 копійок (8155,17 * 3,5).

Відповідно до ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлено, що у звязку зі звільненням з роботи ОСОБА_4 зазнав душевних пере-живань. У такий спосіб йому заподіяна моральна шкода. З огляду на глибину та тривалість страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, розмір моральної шкоди, запо-діяної позивачу, становить 1000 гривень. Підстави для визначення моральної шкоди в біль-шому розмірі відсутні.

З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_4 належить стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішен-ня, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Встановлено, що на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_4 звільнений від оплати судового збору. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час ви-мушеного прогулу обкладаються судовим збором в розмірі 1% від стягнутих грошових кош-тів. Ці вимоги задоволені: з відповідача стягнуті грошові кошти в розмірі 29543 гривень 10 копійок (28543,10 + 1000).

З огляду на це суд вважає, що з ДП «Украерорух» в дохід держави належить стягнути судовий збір в розмірі 295 гривень 43 копійок (29543,10 : 100%).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218 та п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до Державного підприємства обслуговування по-вітряного руху України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимуше-ного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ т.в.о. директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №170/о від 2 квітня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 з посади інженера 2-ї категорії відділу захисту обєктів від актів незаконного втручання служ-би безпеки.

Поновити ОСОБА_4 на посаді інженера 2-ї категорії відділу захис-ту обєктів від актів незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства об-слуговування повітряного руху України з 2 квітня 2015 року.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в роз-мірі 28543 гривень 10 копійок.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення моральної шкоди у більшому роз-мірі відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді інженера 2-ї категорії відділу захисту обєктів від актів незаконного втручання служби безпеки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в дохід держави судовий збір в розмірі 295 гривень 43 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_6