Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання кредитних договорів недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом у якому просить визнати недійсним з моменту укладання кредитний договір № 055-2008-2090 від 18.06.2008 року та кредитний договір № 055-2008-2091 від 18.06.2008 року.

Вимоги мотивує тим, що 18.06.2008 року між нею та ПАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір № 055-2008-2090 відповідно до якого банк зобов'язується надати кредит у розмірі 116 302,00 дол. США зі строком користування коштами до 10.06.2013 року зі сплатою 7,5 % річних за користування кредитом у період з 28.06.2008 року по 10.06.2013 року та 12,45 % річних з 11.06.2013 року по 10.03.2018 року. Також укладено кредитний договір № 055-2008-2091 відповідно до якого банк зобов'язується надати кредит у розмірі 9 859,00 дол. США зі строком користування до 10.06.2038 року зі сплатою 13,75 % річних за користування кредитом.

На момент укладення договорів банк діяв в особі спеціаліста зі споживчого кредитування Київського відділення № 21 ОСОБА_2, який в свою чергу діяв на підставі довіреності від 28.03.2008 року виданої у порядку передоручення та зареєстрованої в реєстрі за № 1754 та посвідченої приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.С. На думку позивача ОСОБА_2 не мав достатніх повноважень на укладення кредитних договорів через що вони мають бути визнані недійсними.

Крім цього, позивач зазначає, що банк видавав кредит не в іноземній валюті, а у грошовій одиниці - гривні, так як кредитні кошти були надані на придбання квартири, яка є предметом іпотеки та купувалася за ціною 612 070 грн., також сплата відсотків за користування кредитом можлива лише у грошовій одиниці України (а.с. 52-57).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позов та викладені у заяві обставини.

Представник відповідача Дудник О.С. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та надуманість.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як убачається із матеріалів справи, 18.06.2008 року між ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1) та ВАТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір № 055-2008-2090, відповідно до умов якого банк надає кредит у розмірі 116 302,00 дол. США зі строком користування коштами до 10.06.2038 року зі сплатою 7,5 % річних за користування кредитом у період з 18.06.2008 року по 10.06.2013 року та 12,45 % річних з 11.06.2013 року по 10.06.2038 року (а.с. 10, 84-89).

Між сторонами також 18.06.2008 року укладено кредитний договір № 055-2008-2091, відповідно до умов якого банк надє кредит у розмірі 9 859,00 дол. США зі строком користування до 10.06.2038 року зі сплатою 13,75 % річних за користування кредитом (а.с. 103-108).

Позивач просить визнати недійсними вищевказані кредитні договори від 18.06.2008 року з посиланням на те, що спірні правочини були укладені не уповноваженим представником відповідача, а саме укладалися спеціалістом зі споживчого кредитування Київського відділення № 21 ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Доводи позивача про те, що спеціаліст із споживчого кредитування ОСОБА_2 не мав достатніх повноважень на укладення кредитних договорів не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються письмовими доказами. Так, відповідно до п. п. 12.6.2; 12.6.4 Статуту ВАТ «Банк Універсальний» у редакції на час спірних правовідносин, голова правління банку, серед іншого, видає довіреності на право вчинення дій і представництво від імені банку; має право делегувати (на час відпустки, хвороби чи відрядження) свої повноваження іншому члену правління банку.

Як убачається із пункту 1.3 нотаріально посвідченої довіреності від 28.03.2008 року виданої ВАТ «Універсал Банк» в особі члена правління ОСОБА_7, ОСОБА_2 уповноважено від імені ВАТ «Універсал Банк» укладати договори з надання кредитів (у національній валюті і іноземній валюті) юридичним та фізичним особам на підставі і умовах визначених рішенням головного кредитного комітету ВАТ «Універсал Банк», або кредитних груп по прийняттю кредитних рішень ВАТ «Універсал Банк».

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Судом встановлено, що відповідачем схвалено укладені представником ВАТ «Універсал Банк» з позивачем кредитні договори, за якими останній були перераховані кредитні кошти, що унеможливлює визнання спірних правочинів недійсними.

Також в підтвердження вимог позивач посилається на те, що банком було здійснено операцію по виплаті кредитних коштів у національній валюті України - гривні.

При цьому суд враховує наступні обставини.

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори, або утримуватись від їх укладення і визначати зміст договорів на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

В судовому засіданні встановлено, що на момент укладення оспорюваних кредитних договорів позивач погодилася зі усіма їхніми умовами, у тому числі з валютою кредитування та валютою виконання зобов'язання, що підтверджується її підписами.

Відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства і відповідно до статі 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 533 Цивільного кодексу України також передбачено, що використання іноземної валюти та платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлений Законом України «Про банки та банківську діяльність», на підставі якого діяв банк при укладенні кредитних договорів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент, а статтями 47, 49 даного закону визначено, що банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України; операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

З вищенаведеного убачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

За нормою ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банком є юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії Національного банку України здійснювати у сукупності такі операції: залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача про отримання кредитних коштів у гривнях спростовується матеріалами справи, оскільки із виписок по особовому рахунку від 18.06.2008 року убачається, що кошти у розмірі 9 859 дол. США та 116 302 дол. США на виконання умов пунктів 2.1.3 кредитних договорів були перераховані на відкритий позичальнику поточний рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 122, 123).

Також позивачем суду не було доведено обставин відсутності у ПАТ «Універсал Банк» ліцензії та письмового дозволу на здійснення валютних операцій.

За викладених обставин позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3, 192, 202, 203, 215, 533, 627, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 169, 208, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» про визнання кредитних договорів недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя