Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2015 Справа №607/8180/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», ОСОБА_2, з участю третіх осіб Підволочиської районної державної нотаріальної контори, виконавчого комітету Скалатської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», ОСОБА_2, з участю третіх осіб Підволочиської районної державної нотаріальної контори, виконавчого комітету Скалатської міської ради про визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 23.10.2006 року між його сином ОСОБА_3 та ПАТ «Укрінбанк» був укладений кредитний договір №132/06-ф.

24.10.2006 року між його дружиною ОСОБА_2 та ПАТ «Укрінбанк» було укладено іпотечний договір за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку житловий будинок що знаходиться по вул. Полуботка, 34 в м. Скалаті з метою забезпечення виконання зобовязань передбачених Кредитною угодою. В будинку по вул. Полуботка, 34 в м. Скалаті проживає позивач із дружиною ОСОБА_2 та їх син із сімєю: дружиною ОСОБА_4, дочкою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_1, які є внуками позивача.

Позивач вказав, що одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 СК України є відмова від майнових прав дитини до яких відноситься, зокрема, і право користуватися жилим приміщенням, оскільки відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сімї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, а тому іпотечний договір не міг укладатись без попередньої згоди органів опіки та піклування.

Рішенням №77 від 23.10.2006 року виконавчий комітет Скалатської міської ради за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_6, вирішив надати згоду від імені малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, для застави житлового будинку по вул. Полуботка, 34 в м. Скалаті, що належить на правах власності ОСОБА_2.

Позивач вказав, що така згода була надана за його та його дружиною заявою, а не за заявою батьків малолітніх дітей в той час, як право на отримання такого дозволу надається виключно батькам дітей.

15.04.2014 року ухвалою Вищого адміністративного суду України залишено без змін постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 року, якою рішення №77 від 23.10.2006 року Виконавчого комітету Скалатської міської ради було визнано недійсним та скасовано.

Скасування судом Рішення органу опіки та піклування означає відсутність дозволу органу опіки і піклування на укладення Іпотечного договору, як одного з необхідних елементів укладання договору, предметом іпотеки якого виступає будинок у якому проживають неповнолітні діти.

У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України та ст. З Конвенції про права дитини повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позивач вказав, що відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Із вказаних підстав позивач просить визнати недійсним договір іпотеки від 24.10.2006 року, який укладений між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2, оскільки останній порушує права неповнолітніх дітей.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі. Вказав, що позивач як дід, вправі звертатись з позовом до суду за захистом прав та інтересів внуків, права яких порушено, оскільки передано в іпотеку житловий будинок у якому вони зареєстровані та проживають не за заявою батьків та без згоди органу і піклування, що є підставою для визнання недійсним спірного іпотечного договору.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась. Від представника ОСОБА_2 подане письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності із вказівкою на те, що ОСОБА_2 не заперечує щодо задоволення позову.

Представник відповідача ПАТ «Укрінбанк» в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних з підстав їх необґрунтованості та неправомірності. Вказав, що власником житлового будинку, який переданий в іпотеку є відповідач у справі ОСОБА_2, яка мала право розпорядитись належним їм майном на власний розсуд. Враховуючи, що неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не мали майнових прав на предмет іпотеки, а тому посилання позивача на порушення прав неповнолітніх дітей при укладенні іпотечного договору не заслуговують на увагу та не можуть слугувати підставами для визнання недійсним іпотечного договору. В останнє судове засідання представник ПАТ «Укрінбанк» не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник Підволочиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав письмові пояснення у яких заперечив щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду про той самий предмет із тих самих підстав, оскільки 13.06.2012 року у справі № 2-237/12 було ухвалено рішення, яким відмовлено у позові щодо визнання договору іпотеки недійсним за безпідставністю позовних вимог. Крім цього, згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України особа має право в порядк, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, в той час як позивач ОСОБА_1, діючи від власного імені, не може бути позивачем у даній справі, оскільки він не був стороною правочину та не був і не є співвласником нерухомого майна, так як житловий будинок, який є предметом іпотеки, був подарований ОСОБА_2 та згідно ст.. 57 СК України є її особистою приватною власністю. Із вказаних підстав представник Підволочиської державної нотаріальної контори просить закрити провадження у справі.

Представник виконавчого комітету Скалатської міської ради в судове засідання не зявився, про день тат час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, заслухавши пояснення представників та третіх осіб, встановив наступні обставини справи.

24.10.2006 року між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір за яким забезпечуються вимоги Позичальника ОСОБА_3, що випливають із Кредитного договору № 132/06-ф від 23.10.2006 року укладеного між Позичальником та Іпотекодержателем, додаткових угод до нього укладених протягом строку його дії.

Згідно пункту 1.2 Іпотечного договору Іпотекодавець з метою забезпечення виконання передбачених Кредитною угодою зобовязань передає в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями, що розміщений за адресою: Тернопільська область Підволочиський район місто Скалат вулиця Полуботка (вул. Ювілейна), 34.

Згідно пункту 2.2 договору Іпотеки предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування від 19.07.1996 року.

Згідно даних будинкової книги прописки громадян, що мешкають в будинку № 34 по вул. Полуботка в м. Скалаті в зазначеному будинку прописані ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що доводиться наявними у справі копіями свідоцтв про їх народження.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.04.2014 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року, якою скасовано постанову Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 вересня 2012 року та прийнято нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 залишено без змін. Колегія суддів погодилась із висновками суду апеляційної інстанції, яка скасувала постанову Підволочиського районного суду від 26.09.2012 року та прийняла нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 шляхом визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Скалатської міської ради № 77 від 23.10.2006 року, яким задоволено прохання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від імені малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про надання згоди від імені малолітніх дітей для застави житлового будинку по вул. Полуботка, 34 в м. Скалаті, що належить на праві власності ОСОБА_2

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про задоволення позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення № 77 від 23.10.2006 року виконавчий комітет Скалатської міської ради порушив права малолітніх дітей позивача, онуків власниці житла.

Судами встановлено, що згідно з заявою адресованої опікунській раді, ОСОБА_2 та ОСОБА_6, від імені своїх малолітніх онуків ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9 просили дати згоду на заставу житлового будинку з метою одержання кредиту.

Відповідно до протоколу № 3 засідання опікунської ради при виконкомі Скалатської міської ради від 11 жовтня 2006 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_6 рекомендовано виконавчому комітету Скалатської міської ради винести рішення про надання згоди від імені малолітніх онуків про надання під заставу житлового будинку, з метою одержання кредиту.

Згідно даних будинкової книги ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9, а також їх батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_10. Власником будівлі у м. Скалаті по вул. Полуботка, 34 є ОСОБА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно положень частини 3 ст. 17 вказаного Закону - батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до положень ч.2 ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ст. 258 СК України передбачено, що баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

За вказаних обставин справи суд вважає, що при укладенні 24.10.2006 року між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 іпотечного договору предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, що розміщений за адресою: Тернопільська область Підволочиський район місто Скалат вулиця Полуботка (вул. Ювілейна), 34 були порушені права неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9, які були зареєстровані у вказаному будинку та проживали у ньому разом із батьками, оскільки вказаний житловий будинок, в якому були зареєстровані та проживали неповнолітні діти, був переданий в іпотеку без згоди органу опіки та піклування та їхніх батьків за відсутності у неповнолітніх іншого житла, що порушило їх право на користування житловим будинком, який переданий в іпотеку. Укладення спірного іпотечного договору суперечило вимогам ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», якою визначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, а органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла, що є підставою для визнання вказаного іпотечного договору недійсним, відповідно до положень частин 1, 6 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Твердження представника ПАТ «Укрінбанк» про те, що неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не мали майнових прав на предмет іпотеки, а тому посилання позивача на порушення прав неповнолітніх дітей при укладенні іпотечного договору не заслуговують на увагу та не можуть слугувати підставами для визнання недійсним іпотечного договору судом до уваги не беруться, оскільки неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були зареєстровані у житловому будинку № 34 по вул. Полуботка в м. Скалаті та проживали у ньому разом із батьками та бабою ОСОБА_2, а тому мали право як члени сімї власника та наймачів (батьків) користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, однак із укладенням спірного іпотечного договору позбавлялись такого права.

Твердження представника Тернопільської районної державної нотаріальної контори про те, що позивач ОСОБА_1 не вправі звертатись в суд із позовом про визнання недійсним спірного іпотечного договору оскільки він не був стороною цього договору судом до уваги не береться, так як позивачем подано позов в інтересах неповнолітніх онуків, відповідно до положень ст. 258 СК України, якою передбачено, що баба і дід мають право на самозахист внуків; баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень

Клопотання представника Підволочиської державної нотаріальної контори про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України в звязку із набранням законної сили рішення суду про той самий предмет і з тих самих підстав до задоволення не підлягає, оскільки рішенням Підволочиського районного суду від 13 червня 2012 року, яке ухвалено в цивільній справі № 2-237/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ПАТ «Український інноваційний банк», з участю третіх осіб державного нотаріуса Підволочиської державної нотаріальної контори, органу опіки та піклування Підволочиської РДА та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 з урахуванням того факту, що рішенням виконкому Скалатської міської ради № 77 від 23 жовтня 2006 року відповідачці ОСОБА_2 власнику будинку, було надано згоду на укладення від імені малолітніх дітей згоди для застави житлового будинку по вул. Полуботка, 34 в м. місті Скалаті Підволочиського району Тернопільської області, в той час як при розгляді даної справи позивач ОСОБА_1, який є дідом неповнолітніх дітей, в обґрунтування заявлених позовних вимог вказав ту обставину, що рішення виконавчого комітету Скалатської міської ради № 77 від 23.10.2006 року, яким задоволено прохання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від імені малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про надання згоди від імені малолітніх дітей для застави житлового будинку по вул. Полуботка, 34 в м. Скалаті, що належить на праві власності ОСОБА_2 скасовано, згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2013 року, яка залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 квітня 2014 року.

За таких обставин суд вважає , що рішення Підволочиського районного суду від 13 червня 2012 року в цивільній справі № 2-237/12 ухвалено не із цих самих підстав, які наведені у позовній заяві ОСОБА_6.

Посилання позивача на той факт, що ОСОБА_2 не мала права без його згоди передавати у заставу житловий будинок № 34 по вул. Полуботка в м. Скалаті судом до уваги не береться, оскільки вказаний житловий будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_2, так як набутий нею на підставі договору дарування, а тому остання вправі самостійно та на власний розсуд розпорядитись вказаним житловим будинком.

На підставі викладеного, керуючись ч. 7 ст. 7, ч.2 ст. 177, ст. 258 СК України, ч.3 ст. 17, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», частинами 1, 3 ст. 29, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212- 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір, який укладений 24.10.2006 року між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_2 та посвідчений 24 жовтня 2006 року державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, за яким забезпечено вимоги позичальника ОСОБА_3, що випливають із Кредитного договору № 132/06-ф від 23.10.2006 року укладеного між акціонерним товариством «Український інноваційний банк» та ОСОБА_3.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в користь ОСОБА_1 243,60 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Копію рішення направити особам, які брали участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_8