АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1066/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 23 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, вивчивши матеріали справи,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 8 січня 2013 р. звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В позовній заяві вказувала, що відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 425122 від 24 вересня 2007 р. та серії ЧР № 078991 від 30 грудня 2003 р. вона є власником двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 1,11га та 2,32 га, розміщених на території Руськополянської сільської ради Черкаського району.

21 квітня 2000 р. між сторонами був укладений договір оренди земельної частки (паю) розміром 2,29 умовних кадастрових гектарів.

Позивачка зазначала також, що 30 грудня 2003 р. вона отримала державний акт про право власності на земельну ділянку площею 2,32 га, тобто земельна частка (пай) площею 2,29 умовних кадастрових гектарів перестала існувати як об'єкт права власності та замість цього вона стала власником закріпленої на місцевості земельної ділянки.

24 вересня 2007 р. вона отримала у власність другу земельну ділянку площею 1,11 га., що посвідчено відповідним державним актом.

Договорів оренди щодо обох ділянок позивачка з відповідачем не укладала, хоча фактично він ними користувався.

Термін дії договору оренди земельної частки (паю) закінчився 31 грудня 2011 р. і позивачка розраховувала, що відповідач поверне землю у її володіння, однак цього не сталось.

Позивачка звернулася письмово до відповідача, заперечуючи відносно подальшого використання ним її землі. Однак, в письмовій відповіді від 14 листопада 2012 р. № 71/01-24 СТОВ «Зоря» повідомило, що у 2004 році між нею та товариством укладений договір оренди землі з строком оренди на 15 років, тобто до 2019 року.

На неодноразові звернення позивачки із заявами до товариства щодо видачі їй примірника зазначеного договору оренди землі а також будь-яких інших договорів щодо обох належних їй земельних ділянок, відповідач не реагував.

Також позивачка зверталася до ЧМВВ ЧРФ ДП «Центр ДЗК» з заявою про видачу їй копії договору оренди щодо належної їй земельної ділянки. Згідно отриманої відповіді від 24 грудня 2012 р. № 27-010/6, у даного органу відсутня інформація щодо передачі в оренду СТОВ «Зоря» належних позивачці земельних ділянок.

Позивачка посилалася на те, що її підпис на договорі оренди може бути підробленим, оскільки вона не ставила підпис на договорі оренди землі та навіть не знала про його існування. На другу земельну ділянку площею 1,11 га договору немає взагалі.

Тому позивачка просила суд визнати недійсним договір оренди, укладений між ОСОБА_7 та СТОВ «Зоря» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:004:0154. Витребувати з незаконного володіння СТОВ «Зоря» на користь ОСОБА_7 земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0154 площею 2,32 га та земельну ділянку з кадастровим номером :03:004:0253 площею 1,11 га, які розташовані на території Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області.

4 лютого 2013 р. ОСОБА_7 уточнила позовні вимоги вказавши, що додатковою підставою для визнання договору недійсним є невідповідність його вимогам ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а саме: відсутність декількох істотних умов та обовязкових додатків до договору.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2013 року позов було задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 1 березня 2004 р. між ОСОБА_7 та СТОВ «Зоря» та зареєстрований Черкаською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» 30 грудня 2004 р. у Державному реєстрі земель за № 44.

Витребувано у СТОВ «Зоря» та повернуто ОСОБА_7, належні їй відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 425122 земельну ділянку площею 1.11 га кадастровий номер :03004:0253, та відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЧР № 078991 земельну ділянку площею 2.32 га кадастровий номер :03004:0154, що розташовані на території Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області та призначених для введення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнуто з СТОВ «Зоря» на користь ОСОБА_7 судовий збір, сплачений нею при подачі позовної заяви до суду 107 грн. 30 коп.

Представник СТОВ «Зоря» подав апеляційну скаргу на вказане рішення в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Справа переглядалася в апеляційному порядку і рішенням судової колегії в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 5 червня 2014 р. апеляційна скарга СТОВ «Зоря» була задоволена частково, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 серпня 2013 року змінено.

Рішення суду в частині визнання недійсним договору оренди землі від 1 березня 2004 р., що укладений між ОСОБА_7 і СТОВ «Зоря» було скасовано і в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь СТОВ «Зоря» судові витрати в сумі 4 974 грн.

В решті рішення залишено без змін.

Однак, за касаційною скаргою ОСОБА_7 ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 жовтня 2014 р. рішення Черкаського районного суду від 14 серпня 2013 р. та рішення колегії суддів апеляційного суду від 5 червня 2014 р. скасовано і справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 1 березня 2004 р. між ОСОБА_7 та СТОВ «Зоря», зареєстрований Черкаською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» 30 грудня 2004 р. у Державному реєстрі земель за № 44.

Витребувано у СТОВ «Зоря» та повернуто ОСОБА_7, належні їй відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЯБ № 425122 земельну ділянку площею 1.11 га кадастровий номер :03004:0253, та відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ЧР № 078991 земельну ділянку площею 2.32 га кадастровий номер :03004:0154, що розташовані на території Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнуто з СТОВ «Зоря» на користь ОСОБА_7 судовий збір, сплачений нею при подачі позовної заяви до суду 107 грн. 30 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду директор СТОВ «Зоря» подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема, вказував, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовну заяву, оскільки згідно висновку додаткової комісійної почеркознавчої експертизи від 20 січня 2014 р. підписи від імені ОСОБА_8 в графах «Орендодавець» в оригіналах двох договорів оренди від 1 березня 2004 р. і в графах «передав» в двох актах прийому-передач і земельної ділянки виконані самою ОСОБА_8

Згідно із повторним висновком судово-почеркознавчої експертизи від 29 квітня 2014 р. підписи в графі «Орендодавець» в двох примірниках договору оренди землі від 1 березня 2004 р., укладеному між ОСОБА_8 і СТОВ «Зоря» та підписи в графі «передав» в двох примірниках акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду СТОВ «Зоря» виконані самою ОСОБА_8

Отже доводи позивачки про не підписання нею договору оренди не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній доказами.

Також в апеляційній скарзі зазначалось, що 21 квітня 2000 р. між СТОВ «Зоря» та ОСОБА_9 було укладено договір оренди земельної частки (паю) на строк до 31 грудня 2011 р.

ОСОБА_9 померла. Частину її земельної ділянки площею 1,11 га. успадкувала позивачка, про що в 2007 році отримала державний акт.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень ЗК України, сільськогосподарське підприємство має переважне право на оренду земельних ділянок у громадян, з якими було укладено договори оренди земельних часток (паїв), на строк, що обумовлений у договорі оренди земельної частки (паю), або, за погодженням сторін, на інший строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Зважаючи на ці положення закону, після переходу прав на земельну частку (пай) та в подальшому отримання позивачкою державного акту на землю, СТОВ «Зоря» мало право на використання цієї земельної ділянки до закінчення строку договору найму земельної частки (паю), тобто до 31 грудня 2011 р., що фактично і відбувалося. Позивачка проти цього не заперечувала продовжуючи отримувати орендну плату.

Після закінчення строку оренди СТОВ «Зоря» продовжив користуватися земельною ділянкою. Протягом одного місяця, з 1 січня 2012 р. по 31 січня 2012 р., позивачка не надсилала листів-повідомлень про припинення договору оренди, у зв'язку з чим договір був продовжений на той самий строк 12 років, тобто до 31 грудня 2023 р. і на тих самих умовах.

Протягом усього часу до початку судового спору у 2013 році позивачка отримувала орендну плату за обидві земельні ділянки (2,32 та 1,11 га.), що свідчить про відсутність її заперечень щодо укладення договору оренди земельної ділянки площею 2,32 га та продовження дії договору оренди земельної ділянки площею 1,11 га.

Орендна плата за 2013 - 2014 роки (під час розгляду судового спору) позивачці нараховувалася за обидві земельні ділянки та перераховувалася їй поштовим переказом. Однак позивачка ухилялася від її отримання.

Вказані обставини підтверджуються довідкою СТОВ «Зоря», листами СТОВ «Зоря», поштовими квитанціями та повідомленнями, а також повідомленнями про повернення переказів.

Також апелянт вказував, що позовна заява подана до суду з пропуском встановленого законом строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення проти доводів апеляційної скарги позивачки та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду повинно бути змінено, скасовано в частині задоволення позову про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 1 березня 2004 р., укладеного між ОСОБА_10 та СТОВ «Зоря» та в частині витребування у СТОВ «Зоря» земельної ділянки за вказаним договором, розміром 2,32 га., з ухваленням в цій частині вимог позивача нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Визнаючи недійсним договір оренди земельної ділянки від 1 березня 2004 р., укладений між ОСОБА_7 та СТОВ «Зоря», суд виходив з того, що цей договір не містить таких істотних умов, як: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); існуючі обмеження (обтяження щодо використання земельної ділянки); визначення сторони, яка несе ризик випадкового

пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частин, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для визнання договору оренди недійсним.

Однак, колегія суддів з висновками суду щодо невідповідності вказаного договору вимогам ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» в повній мірі погодитися не може.

Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало чинності.

Підставами неясності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 16, 18, 19 Закону України "Про оренду землі" договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" ( в редакції, що діяла на час укладення договору оренди) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації й на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України та ст. 18 Закону України "Про оренду землі" є укладеним із моменту його державної реєстрації.

Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, а відповідно до Указу Президента України від 17 лютого 2003 року "Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру" на Державний комітет України по земельних ресурсах покладено обов'язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, а також договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Колегією суддів в ході розгляду справи встановлено, що в ході повторного розгляду справи за позовом ОСОБА_7 до СТОВ «Зоря» про визнання договору недійсним, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, після скасування Вищим спеціалізованим судом України рішення Черкаського районного суду від 14 серпня 2013 р. та рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 5 червня 2014 р., ОСОБА_7 20 листопада 2014 р, подала суду заяву щодо уточнення позовних вимог, в якій просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, розміром 2,32 га від 1 березня 2004 р. тільки з підстав невідповідності його вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», тому колегія суддів розглядає справу у межах змінених позовних вимог ОСОБА_7

З матеріалів справи вбачається, що в договорі оренди земельної ділянки від 1 березня 2004 р. та в додатках до нього містяться усі, передбачені ст. 15 ЗК України «Про оренду землі», істотні умови.

Так, дійсно у тексті самого договору оренди земельної ділянки від 1 березня 2004 р., що був укладений між ОСОБА_7 та СТОВ «Зоря», не зазначено розмір земельної ділянки, що передається в оренду.

Проте, розмір земельної ділянки у 2,32 га зазначено у Державному акті на право власності ОСОБА_7 на цю земельну ділянку серії ЧР № 078991 від 30 грудня 2003 р. та в Акті прийому-передачі земельної ділянки в оренду ТОВ «Зоря» на період з 1 березня 2004 р. по 31 грудня 2019 р., що підписаний позивачкою, які, відповідно до п. 23, що входить до Прикінцевих положень договору від 1 березня 2004 р., є невідємною частиною цього договору.

У зазначених документах та в самому договорі містяться і дані про місце розташування даного обєкта оренди.

Договір також містить істотні умови: про строк дії договору, розмір, форму та порядок виплати орендної плати, використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, про збереження та повернення земельної ділянки.

Вказаний договір зареєстрований у встановленому законом порядку, набрав чинності, позивачці за цим договором нараховувалась та виплачувалась орендна плата, розмір якої ОСОБА_7 не оспорювала.

Доводи позивача про те, що зазначений договір не містить такої істотної умови як визначення особи, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди, що є підставою для визнання такого договору недійсним, колегія суддів не може прийняти до уваги.

Загальною нормою - ст. 323 ЦК України та спеціальною нормою - ст. 11 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди несе орендодавець, якщо інше не передбачено договором оренди землі. У разі прострочення установлених договором землі строків передачі об'єкта оренди, ризик його випадкового знищення або пошкодження у цей період несе сторона, яка допустила прострочення його передачі.

Таким чином, питання ризику знищення чи пошкодження об'єкту оренди врегульовано законом.

Оспорюваний договір, стосовно вищезазначеного, застережень не має, однак відсутність такого застереження не призвело до порушення прав позивача, оскільки відносини щодо визначення особи, яка має зобов'язання щодо ризику випадкового знищення або пошкодження об'єкта оренди, врегульовані законом.

Крім того, позивачка та її представник в ході розгляду справи не надали суду належних та переконливих доказів про те, що відсутністю у договорі оренди земельної ділянки від 1 березня 2004 р. істотних умов, на які вони посилаються, дійсно порушуються права та законні інтереси позивачки, оскільки відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, площею 2,32 на, що укладений між ОСОБА_7 та СТОВ «Зоря» 1 березня 2004 р. з підстав невідповідності вимогам ст. 15 ЗУ «Про оренду землі».

Враховуючи наведене вище не підлягає до задоволення і вимога ОСОБА_7 про витребування вказаної земельної ділянки, розміром 2,32 га з чужого незаконного володіння СТОВ «Зоря», яке використовує дану земельну ділянку відповідно до договору оренди земельної ділянки на законних підставах.

В іншій частині рішення суду колегія суддів знаходить законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Судом в ході розгляду справи було встановлено, що 21 квітня 2000 р. між ОСОБА_11 і СТОВ «Зоря» було укладено договір оренди земельної ділянки (паю), розміром 2,29 умовних кадастрових гектарів, на строк до 31 грудня 2011 р.

Після смерті ОСОБА_11 1,11 га вказаної земельної ділянки успадкувала позивачка, про що свідчить видане їй свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 березня 2004 р.

24 вересня 2007 р. ОСОБА_7 отримала державний акт про право власності на вказану земельну ділянку.

До закінчення строку договору оренди, що був укладений із ОСОБА_11, тобто до грудня 2011 р., позивача не ставила перед орендарем питання про повернення їй земельної ділянки, площею 1,11 га.

Після закінчення дії попереднього договору, відповідачем СТОВ «Зоря» не було виконано вимоги ст. ст. 31, 32, 33, 34 Закону України «Про оренду землі» та не переукладено договір оренди з новим власником земельної ділянки, яка на відміну від попереднього власника вже мала державний акт на право власності на цю земельну ділянку.

Тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що вказаною земельною ділянкою відповідач користується без законних підстав і ухвалив рішення про витребування та повернення даної земельної ділянки ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» задовольнити частково, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння змінити.

Скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 1 березня 2004 р., укладеного між ОСОБА_7 та СТОВ «Зоря» та в частині витребування у СТОВ «Зоря» земельної ділянки за вказаним договором, розміром 2,32 га.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_10 та СТОВ «Зоря» 1 березня 2004 р. та витребування земельної ділянки, розміром 2,32 га з чужого незаконного володіння відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :