У х в а л а

27 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 22 січня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

17 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 25 грудня 2013 року, задоволено позов ОСОБА_5, постановлено стягнути з нього на користь позивачки 303 506 грн 50 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, зокрема статті 1212 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів заявник наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 3 грудня 2014 року, від 24 грудня 2014 року, від 18 лютого 2015 року,

від 4 березня 2015 року та постанову Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що відповідач без достатньої правової підстави набув кошти позивачки, у зв'язку із чим вони підлягають стягненню на користь останньої.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 грудня 2014 року, від 24 грудня 2014 року, від 18 лютого 2015 року, від 4 березня 2015 року суд касаційної інстанції, виходив із того, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна, або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України

від 2 жовтня 2013 року (справа№6-88цс13) суд виходив із того, що оскільки доказів визнання укладеного правочину недійсним або його розірвання не надано, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Однак у справі, у якій ОСОБА_4 просить переглянути рішення суду касаційної інстанції, судами було встановлено, що відповідач збагатився за рахунок позивачки поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. В судовому порядку відповідач не довів, що кошти, які він безпідставно отримав від ОСОБА_5, були передані йому в рахунок оплати по догляду за матір'ю позивачки.

Порівняння вищенаведених судових рішень касаційного суду із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема