АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6643/15 Справа № 185/2497/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненковій Л.А., Глущенко Н.Г. при секретареві Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 6 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 6.05.2015р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину та застосування наслідків його недійсності. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Звернувшись у березні 2015 року до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що 30.01.2007р. за усною угодою передав ОСОБА_3 у борг 120 000 доларів США з умовою повернення їх на його першу вимогу. На підтвердження факту укладення угоди ОСОБА_2 посилався на закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3, на притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, покази свідка, відомості про отримання ним від ОСОБА_3 грошових переказів. Просив визнати укладену усно угоду недійсною у звязку з недотриманням передбаченої законом письмової форми її укладення, застосувати наслідки недійсності цієї угоди та зобовязати ОСОБА_3 повернути решту боргу у сумі 2 910800грн.

У числі наявних у матеріалах справи доказів дійсно не малось доказів, які б містили письмово зафіксований зміст угоди обома її сторонами, зокрема, щодо предмету та інших суттєвих її умов. Відповідно до положень ч.1 ст.205, ст.207, п.3 ч.1 ст.208, ст.1047 ЦК України договір позики належить вчиняти у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) лише вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому передбачена у ч.4 ст.203 ЦК України вимога до форми правочину у разі її недодержання не є підставою для його недійсності. Зокрема, ч.1 ст.218 ЦК України прямо передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність. Тобто, порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише у разі, коли це прямо передбачено законом. Між тим, договір позики законодавцем до таких правочинів не віднесено.

За тією ж вказаною правовою нормою (ч.1 ст.218 ЦК України) доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, крім свідчень свідків, можуть лише заперечення однією з сторін факту вчинення правочину. Однак ОСОБА_2, як позикодавець, не лише не оспорював факту вчинення договору позики, а й взагалі не зазначав про порушення укладеним договором його особистих чи майнових прав. Тобто, вимога ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним знаходиться у протиріччі з викладеними ним у позовній заяві дійсними обставинам та наданими письмовими доказами, з яких вбачається, що приводом для його звернення до суду став факт не повернення ОСОБА_3 позичених грошей. Саме для повернення позики, ОСОБА_2 і обрав шлях застосування наслідків недійсного правочину - реституції. Таким чином вбачається, що зазначені у позовній заяві обставини не відповідають обраному ОСОБА_2 способу захисту його права.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та про застосування наслідків його недійсності є обґрунтованим.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на незаконність судового рішення безпідставні та суперечать встановленим обставинам та вимогам закону. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про необхідність врахування наданих письмових доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки останні фактично не доводять недійсність договору позики.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 6 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5