УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Колодійчук В.М., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило суд ухавлити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на користь банку кредитну заборгованість, яка становить 25 108 грн 38 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 травня 2006 року між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, який складався із заяви ОСОБА_2, Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За умовами укладеного договору банк надав ОСОБА_2 на платіжну картку грошові кошти у вигляді кредитного ліміту, сума якого визначена у 5 тис. грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яку остання добровільно не погашає, у зв'язку з чим банк був вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2014 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 663 грн 78 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2014 року.

Постановою Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 30 січня 2014 року скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 04 лютого 2015 року залишено без змін рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2013 року.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі, судом першої інстанції здійснено вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови в позові із врахуванням заяви відповідача про це.

Крім того, правовий висновок судів першої та апеляційної інстанції не суперечить судовій практиці викладеній Верховним Судом України, згідно якої, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк»у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук