Провадження № 2/760/5183/15
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 липня 2015 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Шевченко Л. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності кредитного договору,

в с т а н о в и в:

16.06.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ЗАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності кредитного договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовна заява передана судді 18.06.2015.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2015 зазначена позовна заява залишена без руху з підстав її невідповідності вимогам, встановленим статтею 119 ЦПК, зокрема щодо змісту позовних вимог; ціни позову щодо вимог майнового характеру; викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

У пункті 7 постанови № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що «позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладенні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину».

Так, звернувшись до суду, позивач просить визнати кредитний договір №002/970/2007 від 23.10.2007 недійсним; до відносин споживання фінансової послуги за кредитним договором №002/970/2007 від 23.10.2007 застосувати реституцію; зобов'язати АТ «ОТП Банк» відшкодувати ОСОБА_1 збитки за завданою йому шкодою у розмірі надмірно виконаного ОСОБА_1 грошового зобов'язання (ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 533 ЦК України).

Заявляючи вимогу про визнання кредитного договору недійсним, позивач обґрунтовує її, посилаючись на статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якими передбачено підстави для визнання договору недійсним, та на статтю 652 ЦК, якою врегульовані підстави для розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Визнання договору недійсним і розірвання договору - це дві взаємовиключні вимоги, які передбачають настання різних наслідків.

Зокрема, частина перша статті 216 ЦК передбачає, що «у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування».

У той же час у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частини друга, четверта статті 653 ЦК).

Таким чином, позивачеві належить визначитися зі змістом своїх позовних вимог, обґрунтувати обставини позову відповідно до змісту позовних вимог, зазначивши відповідні правові підстави.

Заявляючи такі позовні вимоги, як застосування реституції до відносин споживання фінансової послуги за кредитним договором №002/970/2007 від 23.10.2007; зобов'язання АТ «ОТП Банк» відшкодувати ОСОБА_1 збитки за завданою йому шкодою у розмірі надмірно виконаного ОСОБА_1 грошового зобов'язання, позивач взагалі проігнорував вимоги цивільного процесуального законодавства щодо викладу обставин, якими обґрунтовуються ці вимоги та зазначення доказів, що підтверджують ці обставини.

Зокрема, позивач не вказав що саме має повернути кожна із сторін правочину другій стороні, які збитки йому завдані, який розмір надмірно виконаного ним грошового зобов'язання. При цьому позивач не навів відповідні розрахунки, не зазначив належні докази на підтвердження цих обставин.

Крім того, вимоги про застосування реституції та відшкодування шкоди є вимогами майнового характеру. Для вимог майнового характеру характерне зазначення в позовній заяві ціни позову. За правилами частини першої статті 80 ЦПК у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог - загальною сумою всіх вимог.

У позовній заяві позивач не зазначив ціну позову, а натомість процитував статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою від 22.06.2015 про залишення позовної заяви без руху позивачу було запропоновано усунути недоліки шляхом подання нової, належним чином оформленої позовної заяви.

Строк для усунення недоліків був встановлений у три дні з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивач отримав вищезазначену ухвалу 21.07.2015. Отже строк для усунення недоліків закінчився 24.07.2015. Станом на день постановлення цієї ухвали позивач недоліки позовної заяви не усунув.

Частина друга статті 121 ЦПК передбачає «якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві».

Таким чином, позовну заяву належить визнати неподаною та повернути позивачеві.

Керуючись статтями 119, 121 ЦПК, суддя

у х в а л и в:

Позовну ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків недійсності кредитного договору вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз'яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Л. В. Шевченко