Справа №592/5969/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Труханова Л. М.
Номер провадження 22-ц/788/1973/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 серпня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та інфляційних витрат за несвоєчасну виплату заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «Ідея Банк» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та інфляційних витрат за несвоєчасну виплату заробітної плати задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 72168,51 грн. та інфляційні витрати за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 32511,49 грн., а всього 104680 грн.

Стягнуто з ПАТ «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1046,80 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Ідея Банк», посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом вимог матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що суд не врахував існування між сторонами спору з приводу розміру заборгованого заробітку, який розглядався судами різних інстанцій більше ніж два роки.

Вважає, що відсутні будь-які підстави для стягнення інфляційних втрат, оскільки банк виконав постанову державного виконавця про виплату позивачу заборгованості по заробітній платі негайно після її отримання, непрострочивши грошового зобов'язання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював в ПАТ «Ідея Банк» з 15 березня 2012 року по 11 вересня 2013 року директором регіонального сектору теренової віндикації відділу віндикації Департаменту віндикації. При звільненні позивачу не була повністю виплачена заробітна плата.

Рішенням Ковпаківського районного суду Сумської області від 19 червня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 42000 грн., яка утворилась за період роботи позивача з 03 вересня 2012 року по 11 вересня 2013 року (а.с.12).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 07 серпня 2014 року рішення Ковпаківського районного суду Сумської області від 19 червня 2014 року було скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року, рішення Апеляційного суду Сумської області від 07 серпня 2014 року скасовано, а рішення Ковпаківського районного суду Сумської області від 19 червня 2014 року залишено без змін (а.с.17-19).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем не була виплачена належна йому заробітна плата в розмірі 42000 грн., тому стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку з 12 вересня 2013 року по 30 червня 2015 року та інфляційні витрати за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існував спір з приводу розміру належних ОСОБА_3 сум, який був вирішений на користь позивача (а.с. 12, 17-19).

Всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідач не довів відсутності своєї вини в затримці остаточного розрахунку при звільненні.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про наявність вини відповідача у невиплаті позивачу заборгованості по заробітній платі при його звільненні, а тому відповідно до ч.2 ст. 117 КЗпП України правильно поклав на нього обов'язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. Доводи апеляційної скарги про протилежне є безпідставними.

Визначаючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд обґрунтовано керувався положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 та роз'ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці ", навівши у рішенні відповідні розрахунки, які відповідачем не оспорюються.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі №6-43 цс14, установлена частиною другою статті 625 ЦК України відповідальність боржника за прострочення грошового зобов'язання не застосовується до трудових відносин, які виникли у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні працівника з роботи та несвоєчасною виплатою заробітної плати, оскільки такі відносини врегульовані нормами трудового права.

Тому, посилання ПАТ «Ідея Банк» на цю норму та на відсутність підстав для стягнення з нього інфляційних витрат є недоречним, оскільки суд першої інстанції, стягуючи інфляційні витрати, обґрунтовано керувався положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни та скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -