Справа №336/8171/14-ц
Провадження №2/336/150/2015
20 квітня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумова О.О.,
при секретарі Сергієнко С.О.,
за участю прокурора Мороз А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Наталя Олександрівна про визнання договору дарування недійсним, -
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, який уточнила під час розгляду справи, в якому зазначила, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належала їй на праві власності. Вона є людиною похилого віку, інвалідом II групи, в зв'язку з чим потребує сторонньої допомоги. Дітей у неї не має. У 2006 році вона познайомилася з ОСОБА_2 та почала з нею спілкуватися. Дізнавшись, що у неї не має дітей та її нікому доглянути до смерті, ОСОБА_2 запропонувала допомогу, на що вона погодилася та 02.08.2006 року оформила заповіт, згідно з яким все належне майно заповіла ОСОБА_2.
12.02.2008 року вона оформила спадщину після смерті чоловіка та отримала свідоцтво на спадщину за заповітом, видане П'ятою державною нотаріальною конторою. Зазначена квартира стала повністю належати їй. Після цього ОСОБА_2 почала говорити, що заповіт є ненадійним документом та бажала щоб їй було подаровано квартиру за те, що вона за нею доглядає та буде робити це до самої її смерті. При цьому ОСОБА_2 її впевнила, що вона буде за нею доглядати, а у разі необхідності надавати і матеріальну допомогу. 29.05.2008 року між нею та відповідачкою був укладений договір дарування спірної квартири. Після укладення вказаного договору вона продовжувала, як і раніше, проживати у вказаній квартирі та нести всі витрати щодо її утримання, сплати комунальних послуг, а ОСОБА_2 продовжувала допомагати та виконувати свою обіцянку. Згодом поведінка ОСОБА_2 стала змінюватись, вона стала рідше приходити та на нетривалий час. У 2014 році відповідачка стала зовсім рідко навідуватися, посилаючись на свою зайнятість. Позивач зазначає, що за допомогою (викликати швидку, купити ліки, продукти) вона постійно звертається до сусідів.
Оскільки відповідачка практично перестала надавати допомогу, у серпні 2014 року вона звернулася до неї з проханням розірвати договір дарування, але йти до нотаріуса відповідач відмовилася, заявивши, що їй нічого не потрібно. Позивач вказує, що укладаючи зазначений договір дарування, вона була впевнена, що дарує ОСОБА_2 свою квартиру за те, що та буде їй допомагати, догляне її до смерті і тільки після цього буде мати право розпоряджатися квартирою, насправді мала на меті укладення договору довічного утримання, оскільки в силу похилого віку та за станом здоров'я потребує сторонньої допомоги, іншого житла у неї не має і вона не збиралася передавати у власність свою квартиру просто так. Позивач просить суд визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 29.05.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру; поновити реєстрацію права власності на зазначену квартиру.
Представник позивача в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позові, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, також зазначила, що ініціатором договору дарування була саме відповідач, яка обіцяла допомагати а оскільки позивач була самотня, повірила в допомогу відповідача.
Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.
Відповідач, відповідно до ч.5 ст.77 ЦПК України, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи знаходяться конверти з відмітками листоноші «за закінченням терміну зберігання».
Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Третя особа, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, заяв, клопотань до суду від неї не надходило.
У відповідності до ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши надані письмові докази у сукупності, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі.
Судом встановлено, згідно свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 24 грудня 1997 року, квартира, розташованая за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_4 (а.с.5, 9).
Згідно заповіту від 02.08.2006 року, ОСОБА_1 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_2 (а.с.6).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).
29.05.2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною Н.О., за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОП ЗМБТІ та інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.01.2015 року власником спірної квартири є ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 29.05.2008 року (а.с.11, 50).
За довідкою від 02.10.2014 року, в зазначеній квартирі зареєстрована одна позивач (а.с.13), яка є інвалідом другої групи (а.с.18) та відповідно наданих суду квитанцій, особисто оплачує комунальні послуги за квартиру (а.с.63-69).
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивача. Відповідач обіцяла доглядати її сусідку, але з 2014 року вона її не бачила. Позивач постійно їй скаржиться, що відповідач не доглядає за нею. Також зазначила, що особисто чула, як відповідач обіцяла утримувати і доглядати за ОСОБА_1 Їй відомо, що позивач не влаштовувало оформлення саме договору дарування, але остання погодилась на умови відповідача.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивача. Відповідача бачила на поминках чоловіка позивача. Відповідач вмовляла її сусідку, щоб та оформила на неї договір дарування квартири, за це вона обіцяла доглядати за позивачем.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що позивач є його рідною сестрою. Вона подарувала квартиру ОСОБА_2, щоб та доглядала за нею, оскільки остання обіцяла це робити. Зазначив, що іншого житла у його сестри не має.
Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі,правочин повинен бути направлений на реальне настання наслідків,обумовлених ним.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).
З роз'яснень, які викладено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 № 9 вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст.717 ЦК Україниза договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Виходячи зі змісту ст.ст.203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, що вплинуло на її волевиявлення, оскільки позивач як особа похилого віку, інвалід другої групи, яка за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу квартири у власність ОСОБА_2 лише за умови утримання і укладаючи спірний договір дарування мала на меті відчуження на користь відповідача квартири, яка є її єдиним житлом лише за умови довічного утримання і помилялась щодо правової природи правочину, прав і обов'язків, які виникають після його укладення між нею та відповідачем.
На підставі вищевказаного та керуючись положеннями Узагальнення Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та про можливість їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 203,215,717,ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кузьміна Наталя Олександрівна про визнання договору дарування недійсним, - задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 29.05.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 1038.
Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2, проведену на підставі договору дарування від 29.05.2008 р, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кузьміною Н.О..
Поновити реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1, на ? частину квартири на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого Шевченківською районною радою м. Запоріжжя 24.12.1997 року та на ? частину квартири на підставі свідоцтва на спадщину за заповітом, виданого 12.02.2008 року П'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя О.О.Наумов