Справа № 450/2090/14 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/3744/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Павлишина О.Ф.

за участі секретаря: Щербая В.П.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ «Акціонерна страхова компанія» «Дністер» - Товариства з Обмеженою відповідальністю «Юридично-консалтингова компанія «Дністер» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія» «Дністер» до ОСОБА_3, Львівської обласної дирекції Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про відшкодування завданої шкоди, -

встановила:

25 липня 2014 року ПАТ «Акціонерно страхова компанія "Дністер» звернулося з позовом, який в процесі судового розгляду уточнили до ОСОБА_3, Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», в якому просило суд стягнути з ОСОБА_3 страхове відшкодування у вигляді матеріальної шкоди (збитків) заподіяної, як власнику транспортного засобу у розмірі 83, 00 грн. - оплата за довідку ДАІ, 400, 00 грн. оплата за експертизу транспортного засобу та стягнути з Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» заподіяну матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 32 696 грн. 92 коп. та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у розмірі 243, 60 грн. та витрати на юридичні послуги у розмірі 1 487, 20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.07.2011 року страховиком отримано повідомленні від власника застрахованого автомобіля, про те, що 28.07.2011 року трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля, яким керував ОСОБА_4 та автомобіля марки ВАЗ 21072 під керуванням ОСОБА_3, внаслідок якої застрахований автомобіль зазнав пошкоджень. Винуватцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3, який своїми діями завдав позивачу матеріальну та моральну шкоду, власнику транспортного засобу, а саме 34 667, 12 грн. (32696, 92 грн. - сума страхового відшкодування, 83, 00 грн. - оплата за довідку ДАІ, 400 грн. оплата за експертизу, 1 487, 20 грн. юридичні послуги).

02.08.2011 року, спеціалістом ПАТ АСК «Дністер» складено протокол огляду пошкодженого транспортного засобу від 02.08.2011 року, якому вказано пошкодженні частини транспортного засобу. Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 26 965, 05 грн. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ВЕ №1738715, виданий НАСК Оранта строком на рік, на підставі якого ОСОБА_3 застрахував свою відповідальність за шкоду заподіяну майну третім особам під час експлуатації наземного транспортного засобу, а страхова компанія відповідно взяла на себе обов'язок відшкодовувати шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди третім особам з вини страхувальника, просив задовольнити позов.

Оскарженим рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «АСК «Дністер» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Дністер» заподіяну майнову шкоду в розмірі 483,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представника ПАТ «Акціонерна страхова компанія» «Дністер» - Товариство з Обмеженою відповідальністю «Юридично-консалтингова компанія «Дністер».

В апеляційній скарзі зазначає, що при ухваленні рішення судом було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, не враховано вимоги ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» та ст.20 Закону України «Про страхування». Вказує, що позивач не зобов'язаний подавати докази про те чи відповідач у встановлений законом строк повідомив про настання дорожньо-транспортної пригоди НАСК «Оранта». Крім того, суд не дочекався відповіді від оператора стільникового зв'язку про деталізацію розмов відповідача ОСОБА_3, що підтвердило або спростувало повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду працівників НАСК «Оранта». Зазначає, що твердження суду про те, що представник позивача не надав суду жодного доказу на підтвердження оплати витрат позивача на правову допомогу згідно кошторису до договору №2/2014 від 05.05.2014 року не відповідають дійсності, так як в матеріалах справи є виписка з банку про те, що кошти поступили на розрахунковий рахунок ТзОВ ЮКК «Дністер».

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що 28.07.2011 року о 16 год. 30 х. на 550 км + 65 м. автодороги Київ-Чоп, Пустомитівського району, Львівської області, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, виїжджаючи на головну дорогу, не виконав вимогу дорожнього-знаку 2.1 «Дати дорогу», внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який рухався по головній дорозі, завдавши матеріальних збитків, чим порушив п.п. 2.1. дод. 1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.09.2011 року, винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_3 та притягнено такого до адміністративної відповідальності.

Позивачем було здійснено запит з метою з'ясування, обставин дорожньо-транспортної пригоди, на що він одержав довідку від МВС України Батальйон ДПС ДАІ для обслуговування доріг державного значення при ГУМВС України у Львівській області № 8849767, вартість якої 83, 00 грн., що стверджується платіжним дорученням № 74 від 28.07.2011 року та здійснив проплату за проведення звіту № 05/08/11 про оцінку автомобіля НОМЕР_3 від 23.09.2011 року, що стверджується платіжним дорученням № 1350 від 05.10.2011 року.

Також позивачем проведено 400 грн. оплати за проведення звіту № 05/08/11 про оцінку автомобіля.

При таких обставинах судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача заподіяну майнову шкоду в розмірі 483,00 грн.( 400 грн.+ 83, 00 грн.= 483,00 грн.)

Рішення суду в цій частині сторони не оскаржили.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не представлено доказів того, що НАСК «Оранта» у встановлений законом строк була повідомлена про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.07.2011 року за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21072» д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Інфініті», д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4

При цьому суд прийняв до уваги те, що згідно довідки Львівської обласної дирекції НАСК «Оранта» від 01.12.2014 року № 8-05/452, вбачається, що страхувальник ОСОБА_3 не повідомляв страхову компанію НАСК «Оранта» про настання дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 28.07.2011 року.

З такими висновками суду судова колегія не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 27 Закону від 7 березня 1996 р. № 85/96-ВР «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Встановлено, що транспортний засіб ОСОБА_4 було застраховано позивачем згідно договору про страхування наземного транспорту № 075-3202/060-11 від 18.02.2011 року. На підставі цього договору та страхового акту № 32-233-11-01/11 від 06.10.2011 року про вартість відновлювального ремонту завданого власнику транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 26 965, 05 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням № 1367 від 07.10.2011 року та 5 731, 87 гривень було зараховано в рахунок суми несплаченого річного страхового платежу, що підтверджується довідкою про зарахування в рахунок суми несплаченого річного страхового платежу №167-02/2012 від 24.02.2012 року.

Згідно полісу № ВЕ/1738715 обов'язкового страхування цивільно, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3, була застрахована у НАСК «Оранта».

Суд вказав, що згідно ст. 33.1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів" разі настання дорожньо-транспортної пригоди водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також, що відповідно до абзацу 4 п. 16 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику про дорожньо-транспортну пригоду, шкода відшкодовується завдавачем шкоди, та прийшов до висновку, що немає підстав для задоволення позовних вимог до ПАТ «АСК «Дністер».

Однак поза увагою суду залишилась та обставина, що ПАТ АСК «Дністер» належно було повідомлено про дорожньо-транспортну пригоду та здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 у розмірі 26 965, 05 грн. і позов пред'явлено на підставі ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування».

При цьому відбулася заміна кредитора - страхувальник ОСОБА_4 передав страховикові ПАТ АСК «Дністер», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, а оскільки відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в страховій компанії НАСК «Оранта», тому позов подано до двох відповідачів.

Строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг в даній справі почався від дня настання страхового випадку 28 липня 2011 року, а позов подано 25 липня 2014 року, про що представник позивач представив в засіданні судової колегії квитанцію про відправлення позовної заяві по пошті. Таким чином позов подано вчасно до спливу вказаного строку.

Попередньо 24.02.2014 року позивачем була направлена НАСК «Оранта» претензія на підставі ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону «Про страхування» № 85/96-ВР, яка не задоволена (а.с.64-65).

ОСОБА_3 застрахував свою відповідальність за шкоду заподіяну майну третім особам у НАСК «Оранта» та указані правовідносини виникли після прийняття Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (ст. 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст. 38).

Згідно із пп. 33.1.2. п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року ) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абз. "ґ " пп. 38.1.1. п. 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в пп. 33.1.4, п. 33.1 ст. 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, відповідні зміни до абз. "ґ " пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу ст. ст. 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів п. 33.1 ст. 33 та підпунктів п. 38.1 ст. 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Отже, зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (ст. 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (ст. 38).

Верховним Судом України у постанові № 6-1 цс 14 від 12 лютого 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, висловлена правова позиція про те, що неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

За таких обставин висновки суду про безпідставність заявлених вимог до страхувальника НАСК «Оранта» не узгоджуються з вимогою про відшкодування сплачених страхових сум у порядку ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування».

Крім того, у ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наведено вичерпний перелік підстав відмови у виплаті страхового відшкодування і серед них немає такої як невиконання страхувальником своїх обов'язків, визначених цим Законом.

У пп «ґ» п. 38.1 цього Закону України визначено право позивача на відшкодування шкоди, оскільки він виплатив страхове відшкодування.

Отже, НАСК «Оранта», як страховик ОСОБА_3, повинна відшкодувати в порядку суброгації у межах ліміту виплачене позивачем страхове відшкодування і її відносини зі своїм страхувальником, який його не повідомив про страховий випадок, знаходяться поза межами цих вимог.

Таким чином позов в частині стягнення матеріальної шкоди з НАСК «Оранта» підлягає задоволенню.

Встановлено, що згідно кошторису до договору № 2/2014 від 05.05.2014 року, позивач сплатив представнику за надання правової допомоги 1487,20 грн., про що представив кошторис та виписки з банку про те, що кошти поступили на рахунок, які є доказом на підтвердження оплати вказаних коштів (а.с.43-45). Відтак, витрати позивача на правову допомогу підлягають стягненню з НАСК «Оранта».

При таких обставинах рішення суду слід скасувати і постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

З НАСК «Оранта» підлягає стягненню в користь позивача заподіяна матеріальна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32 696 грн. 92 коп., а також судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. (а.с.140) та 1487 грн. 20 коп. витрат за юридичні послуги.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Акціонерна страхова компанія» «Дністер» - Товариства з Обмеженою відповідальністю «Юридично-консалтингова компанія «Дністер» - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 березня 2015 року в частині відмови у стягненні з НАСК «Оранта» матеріальної шкоди скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з НАСК «Оранта» ( м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, ) в користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія» «Дністер» заподіяну матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 32 696 ( тридцять дві тисячі шістсот дев'яносто шість) грн. 92 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з НАСК «Оранта» ( м. Київ, вул. Здолбунівська, 7Д, ) в користь Публічного акціонерного товариства«Акціонерна страхова компанія» «Дністер» судовий збір в розмірі 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. та 1487 ( одну тисячу чотириста вісімдесять сім ) грн. 20 коп. витрат за юридичні послуги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

Павлишин О.Ф.