Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 328/131/15-ц № пр. 2/328/139/15 Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.В.
Справа №22-ц/778/2273/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (надалі - ТОВ "ЛК "Еталон") про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

16 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати договір фінансового лізингу № 001416 від 31.10.2014 року, що укладений між ним - ОСОБА_2 та ТОВ "ЛК "Еталон" недійсним; стягнути на його користь з відповідача сплачену ним комісійну винагороду лізингодавця за організаційні заходи, в розмірі 31 500,0 грн., судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 31.10.2014 року між ним та ТОВ "ЛК "Еталон" укладений договір фінансового лізингу № 001416, згідно якого, предметом лізингу за цим договором є трактор МТЗ 1025.

Відповідно до умов вищезазначеного договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

В усній формі представник відповідача роз'яснив, що спочатку він повинен в обов'язковому порядку сплатити (внести) передплату в сумі 31 500,0 грн., після чого протягом декількох днів ТОВ "ЛК "Еталон" передасть йому в користування предмет лізингу. Оскільки сільськогосподарська техніка йому була вкрай необхідна, для здійснення певних видів робіт, він змушений був погодитися на умови відповідача та сплатити так звану "передоплату" за трактор у вищевказаній сумі. Як виявилося пізніше, сплачені ним, грошові кошти в розмірі 31 500,0 грн. виявилися комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, що суперечить першочерговим поясненням представника відповідача, що нібито сплачені ним кошти є передплатою за договором.

Договором передбачена така умова (комісійна винагорода), але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, або ж надати текст договору відповідному фахівцю на аналіз, адже він зовсім не розуміє певні терміни, оскільки є фермером, а не юристом, а тому навіть при детальному вивченні договору навряд чи зміг би помітити невигідні для себе пункти та в повному обсязі зрозуміти умови договору.

Вважає, що представниця ТОВ "ЛК "ЕТАЛОН" не надала йому достовірної інформації, завіривши його що всі істотні умови договору вона йому пояснила, постійно спонукавши його до як найшвидшого підписання договору, мотивуючи це тим, що на неї чекають інші особи, що також хочуть укласти договір лізингу. Після підписання договору та сплати вищевказаних грошових коштів, ОСОБА_2 почав чекати на обіцяну йому техніку, але не дочекавшись її, через місяць змушений був зателефонувати відповідачу. В ТОВ "ЛК "Еталон" в телефонній розмові його повідомили, що відмовляються передати йому предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено сплату 50 % від вартості предмету лізингу, а сплачена сума в розмірі 31 500,0 грн., є комісією за організацію та оформлення договору.

Після вивчення змісту договору відповідним фахівцем, його повідомили, що сплачені ним кошти ("передплата") не повернуться, можливості розірвати договір немає, оскільки правочин не передбачає можливості його розірвання з ініціативи лізингоодержувача, що вважає порушенням своїх прав, як споживача.

У підпункті 8.2.1 пункту 8.2 договору зазначено, що перший лізинговий платіж складається, в тому числі, з комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням цього договору (комісія за організацією), вважає таким, що порушує принцип добросовісності, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору, виконаній послузі.

Пункти 8.3, 8.8, 8.13 Договору, де передбачено, що лізингові платежі можуть корегуватися, п. 8.13 Договору де вказано, що розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку, вважає такими, що порушують права споживача. Предмет лізингу, лізингові платежі визначені у національній валюті України, еквівалент у іноземній валюті не визначається, а тому прив'язка до зміни курсу долара США чи євро, по відношенню до гривні не ґрунтується на законодавчих нормах. Курсова різниця між українською гривнею та іноземною валютою може впливати на вартість предмета лізингу і, як наслідок, на винагороду. Однак зарахування курсової різниці між національною та іноземними валютами до складу винагороди, суперечить правовій природі договору фінансового лізингу.

ТОВ "ЛК "Еталон" залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розмір предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови, надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови Договору.

Окрім того, договором передбачено право ТОВ "ЛК "ЕТАЛОН" змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте, таке право (в жодному випадку) не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у п. 8.14 договору передбачено, що за дострокову сплату платежів, лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.п. 8.14, 12.2, 12.3, 12.7, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу та пені. При цьому, будь-якого захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань ТОВ "ЛК "ЕТАЛОН" умовами договору не передбачено.

Позивач вважає, що в даному випадку забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін договору.

Вважає, що п. 8.10 договору таким, що порушує його права, оскільки лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу, незалежно від причин виникнення такої перерви.

Згідно п. 12.11 договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання передачі предмета лізингу, комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

При цьому, вказаний пункт договору суперечить положенням п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки надання можливості лізингодавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від лізингодавця у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою.

Також, вказує, що укладений сторонами договір не містить всіх істотних умов, а саме - предмет договору (лізингу).

Позивач вважає, що всупереч вимогам Закону України "Про фінансовий лізинг" та нормам ЦК України, як і в договорі так і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету в обсягах, визначених законом. Так, у зазначених договірних документах, предметом лізингу визначено: "МТЗ 1025", що не може вважатися предметом договору лізингу, оскільки він не визначений індивідуальними ознаками (не вказано який це саме транспортний засіб і чи це взагалі транспортний засіб, стан (новий, чи бувший у використанні), його пробник, модель, комплектацію рік випуску, колір тощо).

У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу.

Стосовно процедури та часу передачі предмету лізингу, то вони в договорі визначені неоднозначно, пунктами 5.1, 5.2 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів, з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення даного договору (10% від вартості предмету лізингу), лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними в додатку № 1 до даного договору, авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Позивач вважає, що укладений договір фінансового лізингу не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відповідач включив у нього умови, які є несправедливими та які суперечать вимогам Закону України "Про захист прав споживачів". Договір також суперечить положенням ЦК України.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ "ЛК "Еталон" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

14.04.2015 року відповідач ТОВ "ЛК "Еталон" поштою подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу позивача (а.с.85-114).

У судове засідання 23.04.2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.82-84) апелянт - позивач ОСОБА_2 та представник відповідача ТОВ "ЛК "Еталон" не з'явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання цих осіб та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника апелянта - позивача ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.115) ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта - позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача ОСОБА_2 у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10-11,15, 57-60,64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України та виходив із того, що договір фінансового лізингу, укладений між ТОВ "ЛК "Еталон" та ОСОБА_2, вчинений з дотриманням норм ЦК України, Законів України "Про фінансовий лізинг" та "Про захист прав споживачів"; містить основні істотні умови, встановлені законом; вчинений у письмовій формі, а тому не може бути визнаний судом недійсним у встановленому законом порядку; позивачем не надано належних і допустимих доказів, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, та які доводять обґрунтованість його позовних вимог, як споживача; правові підстави для визнання умов зазначеного договору недійсними (нікчемними) та повернення сплачених коштів відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 31 жовтня 2014 року між ТОВ "ЛК "ЕТАЛОН", як лізингодавцем, та ОСОБА_2, як лізингоодержувачем, був укладений договір фінансового лізингу № 001416 (а.с.12-17) із додатками № 1, № 2 та № 3 (а.с.18-19).

Відповідно до ст. 6 ч. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору а.с.18) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу (надалі - "акт приймання-передачі") за формою, встановленою лізингодавцем (п. 1.2. договору).

Згідно із п. 1.3 договору замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3 до цього договору а.с.19) та сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу.

Лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб (надалі -ТЗ) та продавця (постачальника) ТЗ і несе пов'язані з цим ризики, Продавцем (постачальником) ТЗ є особа, що, як правило, зазначається у специфікації (надалі - "продавець"). В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмові заяву із зазначенням назви продавця (постачальника) (п. 1.4 договору).

В розділі 2 договору визначено терміни, які використовуються в договорі, зокрема предметом лізингу - є ТЗ, зазначений в п.3.1 даного договору фінансового лізингу (автомобіль, сільськогосподарська техніка, навісне обладнання, механізми та ін.); призначення предмета лізингу - межі застосування предмета лізингу, які технічно та юридично погоджені з лізингодавцем та лізингоодержувачем у цьому договорі; авансовий платіж - це сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі вказаному в додатку № 1 до даного договору, сплачена лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця до дати передачі предмета лізингу; графік сплати періодичних лізингових платежів - додаток № 2 до цього договору (а.с.18), в якому визначається строк лізингу, графік платежів (розмір лізингових платежів після отримання предмету лізингу, періодичність сплати лізингових платежів); специфікація - додаток № 3 до цього договору (а.с.19), в якому визначаються детальні особливості предмету лізингу (марка, модель, рік, випуску, колір, вартість та інше); комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату за організацію та оформлення даного договору лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору тощо.

Згідно із п. 3.1. договору предметом лізингу по даному договору є: МТЗ 1025.

Вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в додатку № 1 до даного договору (а.с.18), який є його невід'ємною частиною (п. 3.2 договору).

Індивідуальні ознаки предмету лізингу (МТЗ 1025), зазначеного у договорі, визначені - в п. 3.1 договору, в додатках № 1, № 2 та № 3 до договору (а.с.18-19), які є його невід'ємною частиною (п. 3.2 договору).

Ч. 1 ст. 3 Закону України "Про фінансовий лізин" встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживча річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Додатком № 3 від 31 жовтня 2014 р. до договору (специфікація) зазначена марка та модель предмету лізингу (а.с.19).

В п. 3.6 договору передбачено, що підписуючи цей договір, лізингоодержувач підтверджує, що його повідомили та попередили про всі особливі властивості ТЗ, які можуть бути небезпечними для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача та третіх сторін, навколишнього середовища або призвести до пошкодження ТЗ під час його використання і в подальшому візьме на себе всю відповідальність за будь-яку шкоду фізичним, юридичним особам, будь-яким іншим установам внаслідок використання, зберігання, володіння або інших дій з ТЗ.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що відповідно до пункту 8.2.1 спірного договору лізингові платежі складаються із :

а) комісійної винагороди лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується, як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору;

б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується, як авансовий платіж, який визначається у додатку №1 до даного договору;

в) комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в Додатку № 1 до даного договору.

Пунктами 8.2.2, 8.2.3, 8.2.4 спірного договору визначені періодичний авансовий платіж та другий лізинговий платіж за формулами.

У додатку №1 (а.с.18) до укладеного договору зазначена вартість предмета лізингу - 315 000,00 грн., відсоток платежів, сума виплат 315 000,00грн. щомісячний платіж 26 250,00 грн., комісія за організацію (10%) 31 500,00 грн., комісія за передачу ( 3%) 9 450,00 грн.

У додатку № 2 до спірного договору зазначено вартість предмета лізингу - 315 000,00 грн., авансовий платіж 50%, сума лізингу 157 500,00 грн., викупна вартість 4 725,00 грн., відсоткова ставка 12,50%, комісія 5,00%, період лізингу 60 міс., та щомісячний платіж 3 956,75 грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу комісію за передачу предмету лізингу в сумі 9 450,00 грн. (а.с. 18 на зворотній сторінці).

Договір фінансового лізингу № 001416 від 31 жовтня 2014 року вчинений у письмовій формі відповідно до ст. 6 ч. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

ОСОБА_2 підписано кожен аркуш спірного договору, в якому передбачені усі істотні умови, а також додатки до договору (а.с.12-17).

Крім того, 31 жовтня 2014 року, в день підписання договору, ОСОБА_2 також написав заяву (а.с.42) про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору фінансового лізингу № 001416 від 31.10.2014 року в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера-консультанта, а також отримав свій примірник договору разом з додатками №№ 1, 2, 3, а також ОСОБА_2 31 жовтня 2014 р. підписав заяву (для фізичної особи) на отримання фінансового лізингу (а.с.43).

Також судом встановлено, що на виконання умов договору фінансового лізингу позивач 31 жовтня 2014 року сплатив ТОВ "ЛГ "Еталон" 31 500,0 грн. (а.с.20), зазначивши, призначення платежу оплата згідно договору № 001416. Так, позивачем сплачено комісію за організацію, згідно п. 8.2.1а ст. 8 спірного договору.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі встановленій законом.

Волевиявлення позивача на укладання саме такого договору не спростоване, оскільки його підпис на кожній сторінці договору свідчить про те, що він знав та свідомо допускав настання прав і обов'язків згідно з умовами договору.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України є договір, який в силу вимог статті 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

За статтями 1 та 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" N 723/97-ВР від 16 грудня 1997 року фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Господарська діяльність, що регулюється договором лізингу, здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Згідно із ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" не містить приписів щодо вичерпного переліку зазначених у ній лізингових платежів та диспозитивно унормовує правовідносини сторін договору фінансового лізингу щодо можливості визначення складу лізингових платежів при його укладенні на власний розсуд.

Комісія за організацію в сумі 31 500,0 грн., що сплачена позивачем (а.с.20) відповідно до умов договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами договору.

Тому запровадження підпункту 8.2.1а пункту 8.2. ст. 8 спірного договору - комісії за організацію не тягне за собою визнання договору недійсним, а, тим більше, визнання недійсним в цілому.

Зазначені положення ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Що узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 22.11.2010 року зі справи N 14/80-09-2056.

Відповідно до положень ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно п. 8.3 спірного договору сторони домовилися, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

Коригування розмірів лізингових платежів, у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується і частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавцю в частині витрат на фінансування предмету лізингу (п. 8.8. договору).

Згідно із п. 8.13 спірного договору, в період строку дії даного договору розмір лізингової плати може індексуватись в залежності від: а) зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; б) збільшенням та/або зменшенням податків, зборів та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; в) переоцінки викупної (залишкової) вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; г) збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та/чи механізмів; в зв'язку зі збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмету лізингу, згідно умов договору поставки на момент проведення повного розрахунку лізингодавця з продавцем за придбання предмета лізингу.

ТОВ "ЛК "Еталон" укладає договори фінансового лізингу і надає послуги непрямого лізингу у відповідності до ст. 806 ЦК України, ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" та відповідно купує предмет лізингу до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, що підтверджується укладеним додатком № 3 до договору (специфікація а.с.19).

За договором, що укладено з ТОВ "ЛК "Еталон", предметом лізингу є транспортні засоби (ТЗ): автомобіль, сільськогосподарська техніка, навісне обладнання, механізми тощо, які купуються останнім у офіційних дилерів таких транспортних засобів в Україні. Враховуючи те, що більшість транспортних засобів купуються та завозяться офіційними дилерами на територію України із-за кордону, то відповідно в разі зміни курсу валюти, за яку їх було придбано, змінюється й вартість ТЗ у гривнях на території України, що відповідно відображається й на ціні предмету лізингу.

Враховуючи те, що згідно із додатком № 1 до договору "графік сплати першого лізингового платежу" (а.с.18) - сплата авансового платежу (50 % вартості предмета лізингу) розраховується на 12 місяців, а замовлення (п. 1.3) та передача (п. 5.1) лізингодавцем предмета лізингу відбувається після сплати лізингоодержувачем авансового платежу, який може бути сплачений як одноразово, так і рівними частинами щомісяця на протязі одного року, а тому положення про індексацію лізингових платежів було включено у договір для того, щоб лізингоодержувач мав на увазі, що вартість предмету лізингу до моменту придбання його лізингодавцем може бути змінена з незалежних від ТОВ "ЛК "Еталон" поважних причин. Це підтверджується й наявністю в положеннях договору пункту 5.4, що передбачає зміну вартості предмета лізингу, а тому вищевказані твердження позивача є безпідставними, так як ТОВ "ЛК "Еталон" ніяким чином не може впливати на збільшення чи зменшення валютного курсу на ринку України, та відповідно й на вартість предмета лізингу.

Водночас відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Ч.ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами ст. 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Так, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Відтак, коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Положеннями чинного законодавства сторонам надано право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що поряд із застосуванням індексації суми зобов'язання дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

Умови договору фінансового лізингу відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (ст. 627 ЦК України) та положенням щодо вільного встановлення у договорі ціни як його умови (ст. 632 ЦК України).

Визначення (обчислення) лізингових платежів у іноземній валюті та з урахуванням "коефіцієнту корегування", в основу якого покладено курс гривні стосовно долара США, не суперечать ні чинним приписам ЦК України, ані положенням постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.98 року N 1998 "Про удосконалення порядку формування цін".

Що узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 року у справі N 32/242-32/243-32/244-32/245.

За змістом ст. 524, 533, 627, 628 ЦК, ст. 16 Закону від 16 грудня 1997 р. N 723/97-ВР "Про фінансовий лізинг" положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у разі зміни Національним банком України (далі - НБУ) курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Що узгоджується із правовою позицією, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 7 жовтня 2014 року у справі № 910/763/13/3-133гс14.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами частин першої та третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" вказує, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Наявність умислу є необхідною умовою для визнання договору недійсним з підстав обману (ст. 229 ЦК України).

За договором лізингу (ст. 806 ЦК України) одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Укладений сторонами правочин передбачає одержання споживачем необхідного йому товару, визначає умови (схему фінансування тощо), за яких такий товар може бути одержаний ( у тому числі закріплює відповідні права та обов'язки сторін), тощо до такого правочину не може бути застосовано визначення "пірамідальної схеми".

В матеріалах справи відсутні докази і позивач таких не надав, що під час укладення договору фінансового лізингу відповідач ТОВ "ЛК "ЕТАЛОН" вчинив дії, які можливо кваліфікувати як прояв недобросовісної конкуренції, чи вчинив дії або бездіяльність, що ввели позивача в оману або були агресивними.

Тому суд першої інстанції правильно вважав безпідставними посилання позивача на нікчемність договору фінансового лізингу, як укладеного із застосуванням нечесної підприємницької практики.

Суд першої інстанції також правильно критично оцінив доводи позивача про те, що у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання, оскільки останні мають характер розмірковування та не на чому не базуються.

Волевиявлення позивача на укладання саме такого договору не спростоване, оскільки його підпис на кожній сторінці договору (а.с.12-17) свідчить про те, що він знав та свідомо допускав настання прав і обов'язків згідно з умовами договору.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Для кваліфікацій умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше - умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге - умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє - умови договору завдають шкоди споживачеві.

Суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відсутність одночасно зазначених ознак "несправедливих умов договору".

Позивач сплатив лише комісію за організацію та оформлення даного договору та не вчиняв інших дій, передбачених умовами договору, для досягнення мети, направленої на придбання трактору МТЗ 1025. В такому разі відповідач позбавлений можливості приступити до виконання своїх договірних обов'язків, а отже, стверджувати про наявність недобросовісності з боку відповідача (при невиконанні своїх обов'язків) неможливо.

Також відсутній дисбаланс договірних прав та обов'язків, так як, за договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 ст. 5 спірного договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (дев'яноста) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

З аналізу умов договору суд першої інстанції правильно не вбачав істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, а отже, твердження про завдання шкоди позивачу є безпідставним та недоведеним.

Відповідно до ст. 6 ч. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користуватись предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагорода лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, сплачена позивачем сума, яка передбачена умовою договору в розмірі 31 500,0 грн. не входить до авансового платежу, а є комісією за організацію даного договору і лізингоодержувачу не повертається.

Що стосується доводів позивача про недотримання в договірних умовах права лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу, то вони є неспроможними.

Згідно ст. 806 ЦК України, - за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Підписаний між позивачем і відповідачем договір є договором фінансового лізингу. Доказом того, що укладений між сторонами договір за видом є договором непрямого лізингу є заява на отримання фінансового лізингу, а також підписаний додаток № 3 до договору (специфікація) (а.с.19), в якому вказаний предмет лізингу визначений позивачем.

В пункті 1.4 договору прямо вказано про те, що лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ (транспортний засіб) та продавця (постачальника) ТЗ і несе пов'язані з цим ризики. В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника).

Враховуючи відсутність такої заяви лізингоодержувача у додатках до договору вбачається, що позивач не скористався наданим правом обрати продавця (постачальника) предмету лізингу, а тому твердження про недотримання в договірних умовах права лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу є безпідставними.

Умовами договору чітко передбачено, що лізингодавець зобов'язаний придбати обраний клієнтом товар та здійснити всі необхідні дії щодо його реєстрації та страхування, і, після сплати лізингоодержувачем всіх передбачених договором платежів, передати його у користування та володіння лізингоодержувачу.

Ст. 8 вищезазначеного договору чітко визначено поняття "лізингові платежі" та вказані відповідні конкретні формули, на підставі яких були враховані конкретні суми.

Договором фінансового лізингу чітко передбачено, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що в разі такої зміни між сторонами має бути підписана обов'язкова додаткова угода до договору, а також акт коригування вартості предмета лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

П. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Отже, законодавством передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів лізингу в односторонньому порядку, тобто, передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору.

Відповідно до п. 12.11 ст. 12 Договору - у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу. Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Згідно із ст. 808 ЦК України право вибору продавця предмета лізингу належить як лізингодавцю, так і лізингоодержувачу.

Між ТОВ "ЛК "ЕТАЛОН" та ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо предмета договору, додержано усіх істотних умов визначених Законом.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України спірний договір лізингу є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

При вищевикладених обставинах, суд першої інстанції правильно вважав безпідставними доводи позивача про несправедливість оспорюваних умов договору лізингу та їх невідповідність положенням Закону України "Про захист прав споживачів".

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, а також представником останнього у судовому засіданні, та яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Відповідач ТОВ "ЛК "Еталон" позов позивача у цій справі не визнав з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов (а.с.35-41).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову до відповідача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи та досліджених судом першої інстанції; рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Крім того, суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

Так, встановлено, що позивач ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції у цій справі.

В силу вимог ст. 88 ч. 4 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Відповідачем ТОВ "ЛК "Еталон" не було надано суду першої інстанції у матеріали цієї справи доказів понесення ним будь-яких судових витрат у цій справі при розгляді останньої судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

ОСОБА_2 також був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Відповідачем ТОВ "ЛК "Еталон" не було надано апеляційному суду у матеріали цієї справи доказів понесення ним будь-яких судових витрат у цій справі при розгляді останньої судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303 ч. 1, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.