Справа № 336/2052/15-ц
Пр. № 4-с/336/30/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби та Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за спожиті послуги у сумі 3027 грн. 03 коп.

В заяві зазначив, що всупереч вимог ст. 104 ЦПК України про наявність судового наказу від 20.11.2014 року про стягнення з нього зазначеної суми він не був повідомлений вчасно, тому не мав можливості вчасно подати заяву про його скасування. Дізнався про наявність виконавчого провадження лише 10 березня 2015 року від посадових осіб товариства з обмеженою відповідальністю «Безпека-Комплекс», у трудових відносинах з яким перебуває. У звязку з викладеним вважає, що постанови державних виконавців про відкриття провадження, про його закінчення та направлення до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції підлягають скасуванню.

В судовому засіданні заявник підтримав вимоги заяви, просить про ухвалення рішення на його користь.

Державні виконавці Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, дії яких оскаржуються, проти задоволення скарги заперечують.

Державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_2 пояснила, що на підставі постанови від 16 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 336/7909/13-ц, провадження № 2-н/336/702/2013, про стягнення з боржника на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за отримані послуги у сумі 3027 грн. 03 коп., який виданий Шевченківським районним судом 20 листопада 2014 року. 23 січня 2015 року нею винесено постанову про стягнення судового збору, копію якої, як і копію постанови про відкриття провадження, направлено боржникові. 27 січня 2015 року винесені постанови про накладення арешту на майно боржника, а також про закінчення виконавчого провадження у звязку із направленням виконавчого документа за належністю, а саме: до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, за місцем роботи боржника.

Державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 пояснила, що 2 березня 2015 року нею було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання згаданого виконавчого документа у звязку з його направленням за місцем роботи боржника.

Державні виконавці зазначили, що їхні дії основані на законі, порушень законодавства про виконавче провадження не містять, тому вони просять у задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що 19 листопада 2013 року суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя виданий наказ про стягнення з заявника на користь концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за спожиті послуги у сумі 3027 грн. 03 коп., а також 114 грн. 70 коп. судового збору (а. с. 18, справа № 336/7909/13-ц, провадження № 2-н/336/702/2013). 6 грудня 2013 року боржником подано заяву про скасування судового наказу (а. с. 21), яка ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2013 року залишена без руху, а 10 березня 2014 року повернута боржникові як неподана (а. с. 23-27). 22 квітня 2014 року боржником знову подано заяву про скасування наказу, яка ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 червня 2014 року залишена без задоволення (а. с. 29-52). Ухвала суду від 11 червня 2014 року в апеляційному порядку заявником не оскаржувалася.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.

Відповідно до ст. ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, забезпеченням чого є широкий спектр прав при здійсненні виконавчого провадження.

Як випливає із змісту наведених положень закону, метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

Вирішуючи заяву на користь державних виконавців, суд виходить з того, що саме виконання рішення суду є завданням діяльності органів державної виконавчої служби, і на тлі цих засад не може погодитись з твердженнями боржника про необхідність скасування постанов посадових осіб державної виконавчої служби, оскільки не може констатувати вчинення ними порушень законодавства при вчиненні виконавчих дій.

Доводи боржника про необізнаність про наказ спростовуються матеріалами цивільної справи про видачу судового наказу від 19.11.2013 року, з яких, як зазначено, випливає, що боржник не лише достеменно знав про наявність судового рішення, але й двічі скористався правом на його оскарження шляхом подання заяв про скасування судового наказу.

Інших наказів про стягнення з заявника заборгованості на користь будь-яких осіб в 2013-2014 роках Шевченківським районним судом м. Запоріжжя не видавалось, а його посилання в заяві на наказ від 20.11.2014 року є неспроможними, оскільки, як встановлено судом, в цей день наказів щодо стягнення з заявника заборгованості не виносилось, а ця дата зазначена як дата видачі стягувачеві наказу від 19.11.2013 року в справі № 336/7909/13-ц, провадження № 2-н/336/702/2013.

При вирішенні скарги, не погоджуючись з твердженнями заявника про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження з виконання наказу, що, на його думку, не набрав законної сили, через невідповідність цих тверджень фактичним обставинам, суд в усякому випадку не вбачає порушень в діях державних виконавців з виконання судового рішення, що предявлене до виконання і має виконуватись відповідно до вимог Конституції і законів України.

Оскільки, як встановлено судом, дії посадових осіб відділів державної виконавчої служби право заявника не порушили, суд не вбачає підстав для задоволення заяви.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 3, 4, 383-387, 293, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державних виконавців Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів після її винесення, а особами, у чию відсутність винесено ухвалу, - в той же строк з моменту отримання ними копії ухвали.

Суддя О.В. Щаслива