АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7996/14-ц 22-ц/774/554/К/15
Справа № 212/7996/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/554/К/15 інстанції - Чайкін І.Б.
Категорія № 32 (4) Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Братіщевої Л.А.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

за участю - позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Колесніченко Інни Володимирівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - ПАТ "Кривбасзалізрудком") про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві, посилаючись на те, що в період часу з жовтня 1946 року по листопад 1962 року її батько ОСОБА_4 працював на шахті "Новая" у відділі капітального будівництва рудоуправління ім. К. Лібнехта об'єднання "Кривбасруда", правонаступником якого є відповідач, на робочих професіях. Тривала праця на підземних роботах в умовах впливу шкідливих факторів викликала у її батька захворювання на сідеросілікоз, емфізема легень другої стадії, ЛН - другого ступеню, яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням. Відповідно до довідки МСЕК від 16.03.1993 року ОСОБА_4 було встановлено 45 % втрати працездатності на безстроковий термін та було визнано інвалідом 3 групи. ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер. Відповідно до висновку МСЕК від 19.06.2013 року встановлено причинний зв'язок смерті її батька з професійним захворюванням, отриманим на роботі у відповідача. Просила суд стягнути з відповідача на її користь 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю батька.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Кривбасзалізрудком" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що суд не оцінив глибину її моральних страждань, завданих смертю батька, як і не врахував, що відповідно до ч. 4 ст. 43 Конституції України, ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст.. 153 КЗпП України роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_2.

В період часу з жовтня 1946 року по листопад 1962 року ОСОБА_4 працював на шахті "Новая" у відділі капітального будівництва рудоуправління ім. К. Лібнехта об'єднання "Кривбасруда", правонаступником якого є ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", на робочих професіях.

Тривала праця на підземних роботах в умовах впливу шкідливих факторів викликала у ОСОБА_4 захворювання на сідеросілікоз, емфізема легень другої стадії, ЛН - другого ступеню, яке за результатами розслідування було визнано професійним захворюванням.

Відповідно до довідки МСЕК від 16.03.1993 року ОСОБА_4 було повторно встановлено 45 % втрати працездатності на безстроковий термін та було визнано інвалідом 3 групи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до довідки про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або каліцтвом серії АА № 0000016 від 19 червня 2013 року, встановлений причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з професійним захворюванням від 08.10.1962 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що смертю її батька ОСОБА_4 внаслідок професійного захворювання їй завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що перед смертю батька вона була свідком його страждань і мук, а після смерті перенесла тяжку моральну втрату.

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що професійне захворювання ОСОБА_4, що було спричинене незабезпеченням відповідачем безпечних і нешкідливих умов праці до 1962 року та яке, в свою чергу, призвело до смерті ОСОБА_4, виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року, яким було визначене право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення (повністю чи частково) позовних вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснено в п. 11 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Таким чином, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв'язку та вини заподіювача.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Як зазначають частини 1, 3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці": роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Згідно копії свідоцтва про народження (а.с. 8), ОСОБА_4 є батьком позивачки ОСОБА_2.

У зв'язку зі смертю батька позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона втратила рідну, добру, турботливу людину, у зв'язку з чим така втрата є для позивача неймовірно болісною. За життя батько позивача надавав їй моральну та матеріальну підтримку. Крім того, перед його смертю позивач була свідком його страждань і мук. Внаслідок викладеного позивач зазнала тяжкої моральної травми. Отже, смерть батька вимагає від неї додаткових зусиль на організацію свого життя.

У зв'язку з чим, та враховуючи наявність доказів причинно-наслідкового зв'язку між смертю батька позивача та встановленням йому професійного захворювання, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2

Висновки суду першої інстанції про те, що на позивача не розповсюджуються вимоги ст. 1168 ЦК України та ст. 153 КЗпП України, оскільки професійне захворювання її батька виникло до набрання законної сили діючими ЦК України та КЗпП України, є помилковими, оскільки предметом спору є завдання моральної шкоди саме з 2013 року, тобто у зв'язку зі смертю батька позивача 13 листопада 2013 року.

Разом з тим, визначаючи розмір моральної шкоди, слід взяти до уваги роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Внаслідок смерті батька, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнає у зв'язку зі смертю рідної людини, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума в розмірі 7000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 7000 грн., стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави 243 грн. 60 коп., та 121,80 грн. судового збору. У решті позову позивачу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2015 року скасувати та ухвали нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_2 7000 (сім тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції в сумі 365,40 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: