УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С.,Маляренка А.В.,Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_8, малолітньої доньки ОСОБА_9, ОСОБА_10, третя особа - Орган опіки і піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення з предмета іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк» (далі - ПАТ «Фідокомбанк»), яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Престиж» (далі − ВАТ «АКБ «Престиж», відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» та публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерстебанк»), звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 02 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 14-71/734, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 950 000 доларів США.

22 жовтня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, за умовами якого передано в іпотеку земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0457 га, що розташована по АДРЕСА_1, та житловий будинок зі спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 341,60 кв. м, житловою площею 226,70 кв. м, які належать на праві власності ОСОБА_7

У зв'язку з порушенням ОСОБА_6 зобов'язань за вказаним кредитним договором ПАТ «Ерсте Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно та виселення. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2011 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки скасовано та задоволено позов ПАТ «Ерсте Банк» і звернуто стягнення на заставне майно. У решті рішення залишено без змін.

13 липня 2011 року апеляційним судом м. Києва постановлено додаткове рішення про звернення стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, укладеним 02 лютого 2007 року між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_6 в сумі 6 683 132 грн 24 коп., що еквівалентно 843 893,76 доларам США, на предмет іпотеки: земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0457 га, що розташована по АДРЕСА_1, та житловий будинок зі спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 341,60 кв. м, житловою площею 226,70 кв. м, які належать на праві власності ОСОБА_7

З урахуванням наведеного банк просив виселити відповідачів з указаного житлового будинку без надання іншого житла зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року, позовні вимоги задоволено частково. Виселено без надання іншого житла відповідачів з будинку АДРЕСА_1. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, керувався тим, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Такий висновок судів є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які правильно застосовані з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 02 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 14-71/734, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 950 000 доларів США.

22 жовтня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, за умовами якого передано в іпотеку земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0457 га, що розташована по АДРЕСА_1, та житловий будинок зі спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 341,60 кв. м, житловою площею 226,70 кв. м, які належать на праві власності ОСОБА_7

Відповідно до довідки форми № 3 від 20 травня 2013 року № 1177, що надана Відокремленого структурного підрозділу «Відрадненський», в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, проживають та зареєстровані ОСОБА_7 (реєстрація від 18 серпня 2009 року), ОСОБА_6 (реєстрація від 04 лютого 2010 року), дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстрація від 18 серпня 2009 року); дочка ОСОБА_10., ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстрація від 18 серпня 2009 року); дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстрація від 18 серпня 2009 року).

11 вересня 2012 року банк звернувся до відповідачів з письмовою вимогою про добровільне звільнення займаного житлового будинку протягом одного місяця з дня отримання вимоги. Вимога була вручена відповідачам особисто 09 жовтня 2012 року, що підтверджується підписом ОСОБА_6

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно з вимогами ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідно до п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі − Постанова) при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою ст. ст. 9, 109 ЖК України, ст. ст. 39−40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як роз'яснено у п. 44 Постанови, у зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

З матеріалів справи убачається, що на час укладання оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_7 була власником будинку АДРЕСА_1 (п. 1.2 договору іпотеки) і мала право розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, оскільки згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Станом на 22 жовтня 2007 року у спірному будинку відповідачі не були зареєстровані (а. с. 79).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, врахував, що ОСОБА_7, підписуючи договір іпотеки, зазначила, що предмет іпотеки знаходиться у її власності, прав щодо нього третіх осіб немає (п. 2.1.1 договору), та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про відсутність згоди органів опіки і піклування на виселення малолітніх та неповнольтньої дітей є безпідставними, оскільки згода органів опіки і піклування вимагається при укладенні договорів щодо майна, право власності або право користування яким мають неповнолітні діти, а не на стадії їх виконання, зокрема виселення з іпотечного майна.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька А.В. Маляренко О.В. Умнова І.М. Фаловська