АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015р. по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

встановила:

у листопаді 2014р. позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору страхування, укладеного між ПАТ СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_1 у вигляді полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів № АС/9914738.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 30 серпня 2014р. на вул. Академіка Глушкова у м. Києва з вини ОСОБА_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої були пошкоджені автотранспортні засоби. Про настання дорожньо-транспортної пригоди ПАТ СК «Інтер-Поліс» повідомив ОСОБА_1, надавши поліс № АС/9914738, проте, згідно з інформацією з бази даних позивача та МТСБУ вказаний поліс не є укладеним та страховий платіж не оплачено.

Позивач вважав, що оскільки страховий платіж внесений не був, договір страхування є недійсним відповідно до положень ст.ст. 983 та 988 ЦК України.

Рішенням суду від 12 лютого 2015р. позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки укладений ним договір страхування повністю відповідає вимогам закону, а відсутність даних про надходження страхового платежу не є підставою для визнання його недійсним.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на неповно встановлені судом обставини справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянти та позивач, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційних скарг (с.с.90, 94), у судове засідання не з'явилися, клопотання про перенесення судового розгляду не подали, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судове засідання у їх відсутність.

№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/5420/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Сальникова Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
- 2 -

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано доказів укладення договору страхування з позивачем та внесення страхового платежу.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, і не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічне поняття наведене і у статті 979 ЦК України.

Крім того, у статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Уповноважений орган має право встановлювати додаткові вимоги до договорів страхування життя та договорів страхування майна фізичних осіб.

Істотні умови договору страхування зазначені у статті 982 ЦК України, якими є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

З наданого відповідачем полісу № АС/9914738 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що 15 лютого 2014р. між ПАТ СК «Інтер-Поліс» та ОСОБА_1 був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 1.8. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Наданий відповідачем Поліс відповідає вимогам Закону України «Про страхування» стосовно форми та змісту договору страхування, а також містить всі істотні умови договору страхування, які визначенні у статті 982 ЦПК України, зокрема містить предмет договору, розмір страхової суми та страхового платежу. Крім того, у Полісі зазначено, що страховий

- 3 -

платіж у сумі 620грн. сплачено страхувальником 15 лютого 2014р. об 11год. 40хв. (с.с.42).

Також у підтвердження оплати страхового платежу відповідачем суду була надана розписка страхового агента ОСОБА_6 про отримання грошових коштів у сумі 620грн. у рахунок оплати страхового платежу (с.с.48).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв, як належні, надані відповідачем докази, помилково пославшись на те, що вони не відповідають вимогам ст.ст. 58 та 59 ЦПК України, при цьому, не обґрунтувавши у чому полягає неналежність та недопустимість цих доказів.

При цьому суд першої інстанції не врахував, що позивачем надані відповідачем докази належним чином спростовані не були, так як не надано документів, які б свідчили, що ОСОБА_6 не є страховим агентом, який має повноваження на укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності від імені позивача, як страховика, що йому не видавався бланк Полісу за номером АС/9914738, яким підтверджено укладення договору страхування із відповідачем, і він не мав повноважень на отримання від страхувальників страхових платежів та вчинення у Полісі відмітки про оплату страхового платежу .

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням

МТСБУ.

Відповідачем суду першої інстанції наданий звіт (реєстр) укладених договорів (полісів) страхування за період 18 березня 2014р. по 4 квітня 2014р., у якому під номер 88 зазначено укладення договору з ОСОБА_1 та видачу Полісу № АС/9914738 (с.с.49). Даний звіт підписано 1 квітня 2014р. ОСОБА_7, як повіреним, та 4 квітня 2014р. ОСОБА_8, як довірителем, а позивачем не спростовано, що вказані особи не мають таких повноважень і не мають будь-яких відносин із ПАТ СК «Інтер-Поліс».

При цьому, законодавець поклав обов'язок саме на страховика подавати інформацію про укладені договори до централізованої бази даних, тому твердження позивача про відсутність у базі даних СК «Інтер-Поліс» та МТСБУ відомостей про укладення договору страхування з ОСОБА_1 не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Позивачем у позовній заяві не зазначено, а судом під час судового розгляду не встановлено, якому саме нормативному акту не відповідає укладений між позивачем та відповідачем договір страхування, який підтверджується Полісом АС/9914738.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Законодавець не пов'язує у випадку укладення договору страхування момент укладення цього договору з моментом передання грошей - страхового платежу, як у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Договір страхування є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилкового ототожнені поняття укладення договору та набрання ним чинності, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його укладення. Отже, умови для визнання договору недійсним, повинні існувати саме на момент його укладення, і не пов'язані із подальшим виконанням договору, зокрема, внесенням страхового платежу.

Статтею 983 ЦК України визначено, що договір страхування набирає чинності з

- 4 -

моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин, твердження позивача про не внесення відповідачем страхового платежу не можуть бути підставою для визнання договору страхування недійсним, оскільки договір страхування є укладеним з моменту досягнення його сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо внесення першого страхового платежу стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання договору страхування недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, не оцінені надані сторонами докази, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним доводи апелянта ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права (ст.127 ЦПК), так як матеріалами справи підтверджується, що 28 листопада 2014р. судом за місцем реєстрації відповідача були направлені копія ухвали про відкриття провадження у справі, позовна заява та додані до неї матеріали (с.с.17), які 17 грудня 2014р. були повернені суду без вручення за закінченням терміну зберігання (с.с.32), тому дії судді по врученню відповідачу даних матеріалів у приміщенні суду не є порушенням норм процесуального права, а також не є підставою для відводу судді.

Також колегія суддів вважає правомірним відмову суду першої інстанції у прийнятті, як зустрічної, позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ СК «Інтер-Поліс» про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача, оскільки дана позовна заява не пов'язана із первісним позовом і їх спільний розгляд не є доцільним.

Не знайшло свого підтвердження і посилання апелянта ОСОБА_2 про неналежне його повідомлення про судовий розгляд справи, призначений на 12 лютого 2015р., оскільки в матеріалах справи містить повідомленням про вручення ОСОБА_2 27 січня 2015р. поштового відправлення (с.с.39).

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: