Справа № 2/489/933/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

28.04.2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді - Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

позивачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошових коштів.

Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1999 р. по 2012 р. За час спільного проживання ними було придбано квартиру АДРЕСА_1. Право власності на вищезазначене майно зареєстроване за відповідачем. Однак оскільки вищезазначене нерухоме майно було придбано сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі, позивачка вважає, що має право власності на частку даної квартири. При цьому позивачка ОСОБА_2 посилалась на те, що на її утриманні знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_3, на утримання якої з відповідача на її користь було стягнуто аліменти. Проте відповідач свої обов'язки щодо сплати аліментів не виконує, в зв'язку з чим станом на 01.01.2015 р. заборгованість з аліментів склала 11 765 грн. 33 коп. Посилаючись на вищевикладене позивачка вважає, що їй, з урахуванням інтересів дитини, повинно належати 2/3 частки спірної квартири, а відповідачу - 1/3 частка. До того ж позивачка ОСОБА_2 зазначала, що з метою здійснення ремонту в спільній квартирі відповідачем в інтересах сім'ї було отримано кредит, який починаючи з часу припинення подружніх стосунків вона сплачує самостійно. Всього нею було оплачено в рахунок погашення кредиту 6 813,45 дол. США, половину з яких вона бажає стягнути з відповідача.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить суд: поділити майно, набуте нею та ОСОБА_1 під час шлюбу, а саме квартиру АДРЕСА_1, визнавши право власності за нею на 2/3 частки зазначеної квартири, а іншу 1/3 частину залишити відповідачу; стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/2 частину грошових коштів, сплачених нею за рахунок погашення заборгованості по кредитному договору в сумі 3 406,72 дол. США, що еквівалентно 55 870 грн. 21 коп.

В подальшому позивачка ОСОБА_2 збільшила позовні вимоги, а саме зазначала, що вона в повному обсязі погасила залишок заборгованості за кредитним договором, яка склала 1 400 дол. США, що еквівалентно 32 917 грн. 52 коп., та відповідно просила стягнути з відповідача на її користь також зазначену суму.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився , повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи ПАТ "Кредобанк" в судове засідання не з`явився , повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. Від нього на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності.

Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.11.1999 р., який був розірваний 27.03.2012 р. відповідно до Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

За час перебування у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали квартиру АДРЕСА_1.

Згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до Договору купівлі - продажу від 12.02.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В., покупцем за вищевказаним договором є відповідач - ОСОБА_1

Відповідно о ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 просить суд при розподілі майна подружжя відійти від рівності часток подружжя, враховуючи, що відповідач має заборгованість з аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої доньки.

Разом з тим, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) передбачено Сімейним кодексом України, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 30 % від усіх видів його доходу.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню. А саме за позивачкою необхідно визнати право власності на 1/2 частку кв. АДРЕСА_1.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

30.04.2008 р. між ВАТ "Кредобанк" та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 158Ф-08, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 15 000 дол. США для здійснення ремонту у кв. АДРЕСА_1. Тобто вказані кошти були отримані відповідачем в кредит в інтересах подружжя - на облаштування спірної квартири. Дата остаточного повернення кредиту - 29.04.2018 р.

Згідно Договору іпотеки від 30.04.2008 р. ОСОБА_1 передав в іпотеку ВАТ "Кредобанк" вищезазначену квартиру в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором. При цьому заставна вартість квартири була визначена сторонами в сумі 160 393 грн. 50 коп.

У відповідності до пояснень ПАТ "Кредобанк", станом на 12.01.2015 р. заборгованість відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складала 1 355,29 дол. США, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 1 301,68 дол. США, прострочена заборгованість по відсоткам - 51,73 дол. США, пеня - 1,85 дол. США.

Проте, відповідно до квитанції від 03.04.2015 року, позивачкою сплачено в рахунок погашення кредиту 1400,18 доларів США.

З пояснень позивачки та матеріалів справи (копій квитанцій) вбачається, що з часу припинення подружніх відносин з відповідачем вона особисто, за власні кошти здійснювала погашення кредиту, всього на суму 6 813,45 дол. США + 1 400,18 дол. США, що разом складає 8 213,63 дол. США.

Оскільки вказані кошти були оплачені позивачкою в інтересах подружжя - в якості погашення кредиту, отриманого відповідачем для здійснення ремонту в спільній квартирі, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/2 від вказаної суми, а саме 4106,82 долара США, що еквівалентно, станом на 28.04.2015 року, 94000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 801 грн. 97 коп. (відповідно до вартості 1/2 частки спірної квартири) та 940 грн.00 коп., що разом складає 1741 грн. 97 коп.

На підставі ст. ст. 60, 69, 70, 72 СК України, ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4106,82 долара США, що еквівалентно, станом на 28.04.2015 року, 94000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 1741 грн. 97 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: