Справа №485/1446/15-ц 21.10.2015 21.10.2015 21.10.2015
Справа №485/1446/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2426/15 Суддя першої інстанції: Квєтка І.А.
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Кутової Т.З., Маляренко І.Б.,

із секретарем судового засідання - Лівшенко О.С.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 її представника - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4 його представника - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 1 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності

в с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та визнання права власності.

Позивачка зазначала, що з 11 жовтня 2003 року по 27 липня 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від подружнього життя мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За період шлюбу за спільні кошти 11 листопада 2004 року була придбана квартира АДРЕСА_1

Посилаючись на викладене, на те, що вказана квартира є спільною сумісною власністю, а дійти згоди щодо її поділу добровільно не має можливості позивачка, остаточно уточнивши позов, просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею та за відповідачем права власності по 1/2 частки вказаної квартири.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 1 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 11 жовтня 2003 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27 липня 2010 року було розірвано (а.с.5,6).

За час подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.7).

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 11 листопада 2004 року у період шлюбу сторони придбали трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.20).

Право власності на вказану квартиру зареєстровано 16 грудня 2004 року Снігурівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_4 (а.с.18-19).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності, оскільки після розірвання шлюбу минуло п'ять років не заслуговують на увагу.

За положеннями статті 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Як встановлено судом, в спірній квартирі сторони проживали після розірвання шлюбу з листопада 2010 року по жовтень 2014 року, а відтак з цього часу позивачка дізналася про порушення свого права власності на квартиру.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність коштів у позивачки на придбання квартири, оскільки на цей період вона не працювала та навчалася у навчальному закладі є безпідставні, оскільки виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі презюмується законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким, чином, апеляційна скарга відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 1 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: