Справа № 404/8847/14-ц
Номер провадження 2/404/344/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі

головуючої судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Палій М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Прокурора м. Кіровограда до Кіровоградської міської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та договору оренди землі, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним рішення Кіровоградської міської ради від 02.07.2009 № 2174 «Про передачу ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_1 та визнати недійсним договір оренди землі від 09.03.2010 № 17 (державна реєстрація договору від 06.05.2010 НОМЕР_1, державна реєстрація права оренди від 05.07.2013 рішення НОМЕР_2), укладений між Кіровоградською міською радою та ОСОБА_2.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала та в обґрунтування позову зазначила, що Рішенням Кіровоградської міської ради від 02.07.2009 № 2149 «Про передачу ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_1 затверджено проект землеустрою та надано в оренду земельну ділянку на АДРЕСА_1 терміном на 49 років загальною площею 0,25 га (в тому числі по угіддях,:0,25 га- земель вулиць, набережних, площ) під розміщення водної станції по рятуванню людей за рахунок земель житлової та громадської забудови.

На підставі зазначеного рішення між відповідачами укладено договір оренди землі від 09.03.2010 № 17 (державна реєстрація договору від 06.05.2010 НОМЕР_1, державна реєстрація права оренди від 05.07.2013 рішення НОМЕР_2).

Стверджує, що вказане рішення є незаконним та підлягає визнанню недійсним оскільки згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вона відводиться за рахунок земель прибережної захисної смуги р. Інгул та розташована на відстані 2,7 та 3,4 метри від водного дзеркала.

Відповідно до ст. 60 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів. Вказана норма також дублюється в ст. 88 Водного кодексу України(в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин).

Згідно ст. 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті, серед іншого, прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Отже, вказаними нормами Закону імперативно визначено, що землі прибережних захисних смуг можуть належати виключно до земель водного фонду.

Однак, всупереч зазначеним приписам законодавства, Кіровоградської міською радою спірним рішенням встановлена категорія земель для вказаної земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Статтею 21 Земельного кодексу України встановлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для: визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Таким чином, оскільки земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги р. Інгул і, відповідно, належить до земель водного фонду, рішення про надання її в оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови прийнято з порушенням 58, 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України просить визнати недійсним.

Відповідно до ст. 61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Аналогічні вимоги щодо режиму використання земельних ділянок прибережних захисних смуг передбачено також ст. 89 Водного кодексу України та Порядком користування землями водного фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 № 502.

Отже, надання земель прибережних захисних смуг для будівництва будь-яких інших споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних прямо заборонено Законом, а водна станція по рятуванню людей не є такими спорудами, а тому рішення про надання в оренду земельної ділянки прибережної захисної смуги для розміщення водної станції є таким, що суперечить ст. 61 Земельного кодексу України, ст. 89 Водного кодексу України та підлягає визнанню недійсним.

Наявність рішення уповноваженого органу про надання земельної ділянки є обов'язковою передумовою укладення договору оренди землі, що перебуває у державній і комунальній власності . Відсутність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки, а, так само, і визнання його недійсним, є підставою для визнання недійсним договору оренди землі.

Таким чином, договір оренди землі від 09.03.2010 № 17 укладено на підставі рішення, що підлягає визнанню недійсним, а тому він також підлягає визнанню недійсним.

Крім того, пунктом 3 спірного рішення встановлено розмір щорічної орендної плати на рівні 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно до ч. 10 ст. 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом її відведення здійснюється, серед іншого, надання земельної ділянки особі у користування з визначенням категорії земель та її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, встановлення обґрунтованих граничних термінів забудови земельної ділянки.

Однак, всупереч вказаним вимогам Конституції та Законів, між Відповідачами укладено договір оренди землі, в якому орендна плата встановлена в розмірі З % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Оскільки рішенням про надання в оренду земельної ділянки однією з умов її надання визначено розмір орендної плати на рівні 10 %, а при укладенні договору оренди дана умова виконана не була, то в силу вимог ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України договір оренди землі від 09.03.2010 № 17 підлягає визнанню недійсним.

Пунктом 4 спірного рішення встановлено, що договір оренди земельної ділянки має бути укладений протягом 6 місяців з дати прийняття рішення. У разі не укладання договору в зазначений термін, дане рішення втрачає силу.

Однак, договір оренди землі укладено лише 09.03.2010, тобто через З місяці після того, як рішення втратило чинність.

Стверджується, що на час укладення між сторонами договору оренди земельної ділянки, рішення про надання її в оренду втратило свою чинність внаслідок його невиконання у встановлений строк, а тому договір оренди землі підлягає визнанню його недійсним як такий, що укладено за відсутністю обов'язкового рішення про надання земельної ділянки.

Таким чином, в силу вимог ст. 144 Конституції України, ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, ст. Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі від 09.03.2010, зареєстрований у Кіровоградській регіональній філії Державного підприємства Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України 06.05.2010 за НОМЕР_1 має бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки 02 липня 2009 року Рішенням Кіровоградської міської ради № 2174 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 49 років під розміщення водної станції по рятуванню людей площею 0,25 га та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки. Передано ОСОБА_2 земельну ділянку на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 49 років ( в тому числі по угіддях: 0,25 га- земель вулиць, набережних, площ) під розміщення водної станції по рятуванню людей за рахунок земель житлової та громадської забудови. Що земельна ділянка площею 0,25 га виділялась не із земель житлової та громадської забудови ( в тому числі по угіддях: 0,25 га- земель вулиць, набережних, площ), а із земель прибережної захисної смуги.

Відповідно до ст. 88 Водного Кодексу України, (в редакції станом на 2008 рік) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Аналогічна вимога закріплена у Постанові Кабінету Міністрів України N 486 від 08.05.1996 р. « Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них».

Прокуратурою м. Кіровограда не надано до матеріалів справи жодних документів, які б підтверджували факт встановлення, закріплення меж земель водного фонду та встановлення прибережної захисної смуги р. Інгул.

Додатковим доказом безпідставності посилання позивача на відведення земель водного фонду є те, що підчас виготовлення проекту землеустрою останній було доповнено викопіюванням з генерального плану забудови м. Кіровограда з нанесенням меж прибережної захисної смуги.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років гр. ОСОБА_2 було погоджено та отримано позитивні висновки Кіровоградської міської ради, управління земельних ресурсів у м. Кіровограді, управління містобудування та архітектури, Державної санітарної служби, відділу регулювання природокористування та екологічних програм держуправління, Кіровоградського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства та інших, жодних зауважень та заперечень по даному проекту отримано не було.

Дана позиція підтверджена Ухвалою суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі N 6-46555св13 від 29.01.2014р.

Стверджується, що посилання прокурора на те, що земельна ділянка для розміщення водної станції відведена із земель водного фонду із зміною її цільового призначення на землі житлової та громадської забудови безпідставні та необгрунтовані.

Рішенням Кіровоградської міської ради № 2174 від 02.07.2009 року пунктом 3 було встановлено розмір орендної плати на рівні 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а у договорі прописано орендна плата у розмірі 3% (розділ 4 договору № 17 від 09.03.2010 року) не є порушенням діючого законодавства та визнання договору оренди землі № 17 від 09.03.2010 року недійсним.

Стаття 123 та 124 Земельного кодексу України не містить вимог щодо визнання недійсним умов укладеного договору оренди землі, а тому не тягне за собою наслідків передбачених статтями 203,215 ЦК України щодо визнання договору оренди недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зважаючи на вищевикладене, та те, що відповідно до вимог статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Фактом передання майна свідчить підписаний відповідачем акт прийому-передачі, які є невідємною частиною договору, що відповідно до статті 642 ЦК України вважається прийняттям пропозиції, в даному випадку укладення договору оренди землі.

Договір оренди земельної ділянки із відповідачем було укладено з дотриманням вимог діючого законодавства України, а саме, було дотримано вимоги щодо порядку та форми укладання договору оренди, який було укладено у письмовій формі та за згодою сторін з подальшою державною реєстрацією, стаття 14 Закону України «Про оренду землі».

Укладений договір оренди землі між Кіровоградською міською радою та відповідачем, відповідає всім вимогам діючого законодавства про оренду землі та землю, має всі істотні умови договору, які передбачено статтями 14, 15 закону.

На адресу Кіровоградської міської ради від гр. ОСОБА_2 було направлено, а останньою прийнято пропозицію стосовно зниження рівня орендної плати з 10 до 3%. В обгрунтування зниження розміру орендної плати гр. ОСОБА_2. додатково було взято на себе зобов'язання стосовно співпраці по облаштуванню благоустрою міста, а саме, взято зобов'язання на безоплатній основі привести у порядок занедбаний сквер, що знаходиться рядом з 21-ю школою.

З цих підстав відповідач та його представник просять в задоволенні позову прокурора відмовити, при цьому просять суд застосувати наслідки пропуску строку на звернення до суду , оскільки всі рішення суду Кіровоградською міською радою приймаються за участі прокурора, та отримання ним даного рішення.

Представник відповідача Кіровоградської міської ради в судовому засіданні відмовився висловлювати правову позицію КМР щодо позову , залишивши вирішення даного питання на розсуд суду.

Судом встановлено наступні факти.

02 липня 2009 року Рішенням Кіровоградської міської ради № 2174 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 49 років під розміщення водної станції по рятуванню людей площею 0,25 га та акт визначення розміру збитків для відшкодування власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки. Передано ОСОБА_2 земельну ділянку на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 49 років ( в тому числі по угіддях: 0,25 га- земель вулиць, набережних, площ) під розміщення водної станції по рятуванню людей за рахунок земель житлової та громадської забудови. Земельна ділянка площею 0,25 га виділялась не із земель житлової та громадської забудови ( в тому числі по угіддях: 0,25 га- земель вулиць, набережних, площ), а із земель прибережної захисної смуги.

Відповідно до ст. 88 Водного Кодексу України, (в редакції станом на 2008 рік) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Аналогічна вимога закріплена у Постанові Кабінету Міністрів України N 486 від 08.05.1996 р. « Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них».

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Прокуратурою м. Кіровограда не надано до матеріалів справи жодних документів, які б підтверджували факт встановлення, закріплення меж земель водного фонду та встановлення прибережної захисної смуги р. Інгул.

Додатковим доказом безпідставності посилання позивача на відведення земель водного фонду є те, що підчас виготовлення проекту землеустрою останній було доповнено викопіюванням з генерального плану забудови м. Кіровограда з нанесенням меж прибережної захисної смуги.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 49 років гр. ОСОБА_2 було погоджено та отримано позитивні висновки Кіровоградської міської ради, управління земельних ресурсів у м. Кіровограді, управління містобудування та архітектури, Державної санітарної служби, відділу регулювання природокористування та екологічних програм держуправління, Кіровоградського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства та інших, жодних зауважень та заперечень по даному проекту отримано не було.

Дана позиція підтверджена Ухвалою суду Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі N 6-46555св13 від 29.01.2014р.

Посилання прокурора на те, що земельна ділянка для розміщення водної станції відведена із земель водного фонду із зміною її цільового призначення на землі житлової та громадської забудови безпідставні та необгрунтовані.

Твердження , що законодавцем визначено, що землі прибережних захисних смуг можуть належати виключно до земель водного фонду не грунтується на законі. У контексті аналізу норм, що діяли на час розглядуваних правовідносин, слід відзначити, що земельні ділянки, на яких встановлюються прибережні захисті смуги відповідно до ч.4 ст . 88 Водного Кодексу України можуть відноситись до всіх категорій земель, які передбачені ст. 19 Земельного Кодексу України . Дане питання і по даний час не є законодавчо врегульоване , відповідно до вказаної ч.4 ст. 88 Водного Кодексу України (в редакції на час виникнення правовідносин) зазначено , що в межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Так відповідно до Генплану м. Кіровограда в межах визначених прибережної захисної смуги знаходяться житлові масиви АДРЕСА_1 ( а.с. 29), що свідчить про те, що спірна земельна ділянка на час винесення оспорюваного рішення віднесена до земель житлової та громадської забудови.

Окрім того, судом встановлено, що жодних будівель на вказаній земельній ділянці не збудовано, відповідно до повідомлень Головного управління МНС України в Кіровоградській області , зазначено, що діючими будівельними нормами не виключається можливість розміщення водно-рятувальної станції на АДРЕСА_1 ( а.с. 29 друга стор.) при умові розробки проектної документації та надання її на відповідну експертизу. Проект відведення погоджено відповідними контролюючими організаціями ( а.с. 27 друга сторона).

Посилання прокурора м. Кіровограда на те, що Рішенням Кіровоградської міської ради № 2174 від 02.07.2009 року пунктом 3 було встановлено розмір орендної плати на рівні 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а у договорі прописано орендна плата у розмірі 3% (розділ 4 договору № 17 від 09.03.2010 року) не є порушенням діючого законодавства та визнання договору оренди землі № 17 від 09.03.2010 року недійсним.

Стаття 123 та 124 Земельного кодексу України не містить вимог щодо визнання недійсним умов укладеного договору оренди землі, а тому не тягне за собою наслідків передбачених статтями 203,215 ЦК України щодо визнання договору оренди недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до вимог статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Фактом передання майна свідчить підписаний відповідачем акт прийому-передачі, які є невідємною частиною договору, що відповідно до статті 642 ЦК України вважається прийняттям пропозиції, в даному випадку укладення договору оренди землі.

Договір оренди земельної ділянки із відповідачем було укладено з дотриманням вимог діючого законодавства України, а саме, було дотримано вимоги щодо порядку та форми укладання договору оренди, який було укладено у письмовій формі та за згодою сторін з подальшою державною реєстрацією, стаття 14 Закону України «Про оренду землі».

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі

Відповідно до ч.1 ст.792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату, що і було зроблено відповідачем підписавши акт прийому передачі земельних ділянок.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно статті 4 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» об'єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є, зокрема, забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Посилання прокурора на укладення договору оренди після спливу строку , визначеного в рішенні Кіровоградської міської ради як на підставу для визнання недійсним рішення та договору оренди є безпідставним , оскільки згідно заяви ОСОБА_2 від 24.12.09 року ( а.с. 60) ним всі документи було подано вчасно для виготовлення та підписання договору оренди.

Невідповідність розміру орендної плати , визначеної у рішенні Кіровоградської міської ради зазначеному у договорі оренди не є підставою для визнання рішення та договору не дійсними.

Крім того, в судовому засіданні відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску позовної даності та відмови в задоволенні позову.

Суд дійшов висновку, щодо пропуску прокурором строку позовної давності , що відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України , є підставою для відмови у позові, оскільки зазначення прокурором , що про оспорювані рішення і договір оренди прокуратура дізналася лише отримавши відповідь від ДП «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 06.10.14 року є безпідставним. При прийнятті рішень міською радою участь прокурора на сесії є обов»язковою, як і направлення до прокуратури копії відповідного рішення.

Таким чином , позов прокурора є безпідставним та необгрунтованим , поданим після спливу позовної давності у зв»язку з чим задоволенню не підлягає повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Керуючись ст. 121, 144 Конституції України, ст.ст. 2,4, 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст.ст. 58, 60, 124Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України, (в редакції на час виникнення правовідносин) ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст.11,60, 88, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Прокурора м. Кіровограда до Кіровоградської міської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та договору оренди землі, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда