Категорія 43Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючої: Шемети Т.М.

суддів: Матківської М.В., Марчук В.С.

за участю: представника позивача адвоката Путіліна Є.В., представника відповідачів адвоката Усова Ю.В., третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та виконавчого комітету Вінницької міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним свідоцтва про право власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 поданою його представником Путіліним Євгеном Вікторовичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом та, уточнивши позовні вимоги (а.с.133-135), просив визнати незаконним та скасувати п. 1.14.2. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.06.2006 року № 1318 «Про надання дозволу на перепланування квартир», визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.06.2006 року № 1254 в частині приватизації ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в рівних частках 11/20 частки квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане 08.06.2006 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради ОСОБА_6 та ОСОБА_8.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_5 через свого представника Путіліна Є. В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив зазначене рішення скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду суперечать фактичним обставинам справи, а також судом не надано оцінки доказам у справі в їх сукупності: він як співвласник не давав згоди на приватизацію відповідачами частки квартири, в результаті якої вони приватизували не лише виділену їм кімнату, але й частину приміщень: коридор, кухню та ін., які були в їх спільному користуванні.

В судовому засіданні Апеляційного суду представник позивача Путілін Є.В. подану апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, представник відповідачів Усов Ю.В. проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що приватизація відбулася у відповідності до закону, іншого способу приватизувати комунальну квартиру ніж той, який був обраний відповідачами, - немає. Перепланування ж квартири дійсно було зроблено без дозволу міської ради, однак потім узаконено, що не забороняється. Третя особа ОСОБА_4 вважає, що рішення суду першої інстанції вірне, а апеляційну скаргу слід відхилити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції , відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що між позивачем та відповідачами було встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та з 1992 році їх особові рахунки були розділені, ОСОБА_9 не був членом сім'ї відповідачів, а тому його згоди на приватизацію закон не передбачав. Суд також дійшов висновку, що рішення виконкому щодо перепланування кватири прийнято відповідно до закону та не порушує будь-чиїх прав, зазначивши, що вчинене воно було не відповідачами по справі.

Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на нормах закону і встановлених обставинах по справі.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

· в червні 1988 року на квартиру АДРЕСА_1 було видано ордер на вселення ОСОБА_5 зі складом сім'ї ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_10 - донька (а.с.11);

· рішенням Замостянського районного народного суду м. Вінниці від 13.04.1992 року було змінено умови договору житлового найму квартири та розділено особові рахунки між ОСОБА_9 з виділом їй кімнати площею 13, 8 кв.м. та ОСОБА_5 з виділом йому кімнати площею 11,4 кв.м., кухня, коридор, ванна і туалет залишені в спільному користуванні (а.с.12-13);

· рішенням виконкому Вінницької міської ради від 08.06.2006 року № 1318 надано дозвіл збільшити загальну площу квартири за рахунок площі коридору загального користування ОСОБА_8 по АДРЕСА_1: житлова площа до перепланування 13,8 кв.м., житлова площа після перепланування 13,8 кв.м., загальна площа до перепланування 23, 7 кв.м., загальна площа після перепланування 26,2 кв.м.. (а.с.83);

· рішенням виконкому Вінницької міської ради від 08.06.2006 року № 1254 вирішено оформити право приватної (спільної) власності на квартири з безоплатною передачею у власність громадян: АДРЕСА_1 що складається з 1 кімнати ОСОБА_6, яка проживає та прописана в цій квартирі з 1988 року, склад сім'ї 2 особи, в тому числі донька (а.с.146);

· На підставі рішення виконкому № 1254 від 08.06.2006 року було видано Свідоцтво про право власності на житло серії НОМЕР_1, згідно якого 11/20 квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (по ?).

Порядок приватизації житла, що перебуває у державній власності, врегульовано законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Порядок приватизації квартир, що відносяться до державного житлового фонду, регулюється Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", зокрема ст. 8 цього Закону.

Приватизацією є відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно із ст. 8 цього Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 2 вказаного Закону, однією з умов можливості здійснити громадянином приватизацію є використання квартири на умовах найму.

Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер (ст. 61 ЖК України).

Підставою для видачі ордера є спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затверджене виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради народних депутатів, який і видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (ст. 58 ЖК України)

В розглядуваній справі відповідачі вселилися в квартиру на підставі ордеру (а.с.11), рішенням суду було встановлено порядок користування кватирою та розділено особові рахунки між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 (а.с.12-13), що також було встановлено і рішення Замостянського районного суду від 05.07.2005 року , яке набрало законної сили 03.11.2005 року після перегляду справи в апеляційному порядку та яке залишено без змін апеляційним судом Львівської області як судом касаційної інстанції Ухвалою від 11.01.2008 року (а.с.14-15, 170-175).

Отже, в спірній квартирі було розділено особові рахунки, тобто і позивач ОСОБА_5, і відповідач ОСОБА_6 були наймачами квартири АДРЕСА_1: ОСОБА_5 - наймач кімнати площею 11.4 кв.м., а ОСОБА_6 - наймач кімнати площею 13,8 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.12.2004 року (а.с.160 - 163), яке набуло законної сили 25.01.2005 року було визнано неправомірними дії начальника ТОВ «Житлосервіс» щодо відмови в оформленні та видачі, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 документів на приватизацію.

Таким чином, і позивач, і відповідач з членом своєї сім'ї - відповідачем ОСОБА_8(донькою) як наймачі вправі приватизувати свою частку квартири, що й було зроблено відповідачкою ОСОБА_6, процес приватизації був здійснений у відповідності з законом та дотриманням процедури (а.с.146 - 149).

Разом з тим, позивач ОСОБА_5 на сьогодні не скористався своїм правом на приватизацію частки квартири та не позбавлений такого права.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

В розглядуваній справі, як уже зазначалося вище, позивач ОСОБА_5 не позбавлений права на приватизацію частини квартири, що перебуває у його користуванні, в позові він не навів, які його права чи інтереси порушені тим, що відповідачі використали своє право на приватизацію, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Вірно відмовив суд і в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування п. 1.14.2. рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 08.06.2006 року № 1318 «Про надання дозволу на перепланування квартир».

Слід зазначити наступне: суд правильно встановив, що перепланування (збільшення загальної площі квартири за рахунок приєднання частини загального коридору) було проведено не відповідачами по справі, що підтверджено Постановою № 88 адміністративної комісії при виконкомі Замостянської районної ради м. Вінниці від 11.05.2006 року, яким було встановлено, що переобладнання квартири було зроблено не ОСОБА_6, в зв'язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 150 КУпАП, було відносно неї закрито (а.с.150). Дане переобладнання було узаконене ОСОБА_6: вказане переобладнання було виявлено після написання 25.04.2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заяви на приватизацію(а.с. 147), що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення від 10.05.2006 року (а.с.149), за результатами якого було винесено вже згадану вище постанову № 88 від 11.05.2006 року (а.с.150), після чого нею 16.05.2006 року було написано заяву на узаконення такого перепланування (а.с. 112). За результатами розгулу цієї заяви рішенням виконкому Вінницької міської ради від 08.06.2006 року № 1318 надано дозвіл збільшити загальну площу квартири за рахунок площі коридору загального користування ОСОБА_8 по АДРЕСА_1: житлова площа до перепланування 13,8 кв.м., житлова площа після перепланування 13,8 кв.м., загальна площа до перепланування 23, 7 кв.м., загальна площа після перепланування 26,2 кв.м.. (а.с.83). Вказане рішення прийнято у відповідності до вимог закону, переобладнання не порушує будь-чиїх прав та інтересів, що доведено також і згодою мешканців під'їзду, в якому розташована спірна квартира (а.с.120), оскільки переобладнання, як уже зазначалося вище, полягало у збільшенні загальної площі квартири за рахунок приєднання частини загального коридору

Таким чином, розглядаючи справу за апеляційною скаргою на оскаржуване рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин. Судом першої інстанції виконані вимоги ст. 212 ЦПК України, судове рішення мотивовано, наведене в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовує, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 подану його представником Путіліним Євгеном Вікторовичем відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: Т.М.Шемета

Судді: В.С.Марчук

М.В.Матківська