Справа № 339/789/13-ц
Провадження № 22-ц/779/693/2015
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною ОСОБА_2 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Підберезької сільської ради, Болехівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Підберезької сільської ради Болехівської міської ради та просила надати додатковий строк для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтувала ти, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті діда ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Зі слів позивача, подати заяву про прийняття спадщини до Долинської державної нотаріальної контори в зазначений строк вона не мала можливості, оскільки перебувала за межами України з 2010 по 2013 в Чеській Республіці на навчанні. Відтак просила визначити для неї додатковий строк для подання в заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7.

Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2013 року в якості співвідповідачів у даній справі залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1 а.с. 30).

Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2014 року залучено до участі у даній справі як співвідповідача ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 64).

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2014 року задоволено позов ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Підбереж, Болехівської міської ради Івано-Франківської області терміном на два місяці з часу набуття рішенням законної сили.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає його незаконним, так як позивач не довела свого права на спадкове майно. Крім того, на думку апелянта, судом не було враховано того, що ні позивач, ні її брат ОСОБА_4 та сестра ОСОБА_5 не подавали відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. ОСОБА_2 вказує, що судом безпідставно визнано поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини з посиланням на довідку про навчання за кордоном. На думку апелянта, така довідка не є належним доказом, оскільки підтверджень перетинання ОСОБА_3 кордону України останньою не подано. Крім того, в липні 2011 року позивач була в Україні і при зустрічі на роковинах батька вимог з її сторони щодо оспорення прийняття відповідачем спадщини після смерті батька не було. Апелянт також зазначає, що п. 207 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачав можливість надсилання поштою письмової заяви про прийняття спадщини та відмову від неї. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. ОСОБА_2 вважає, що позивач мала можливість у шестимісячний строк під час канікул прибути до України та подати заяву про прийняття спадщини, а тому її вимоги є безпідставними. Враховуючи вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2014 року - скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (т.1 а.с. 150-153).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, вищевказане рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.1 а.с. 188-189).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2014 року - скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено (т.1 а.с. 214-215).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2014 року скасовано, а справу знову направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2 а.с. 38-39).

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав з наведених у ній мотивів, просив її задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив з огляду на законність рішення першої інстанції.

Представник Підберезької сільської ради у судове засідання не з'явився, про причини не повідомив.

Заслухавши сторін та їх представників суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно матеріалів справи, 17 травня 2007 року ОСОБА_7 заповів усе належне йому майно своїм дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_8 в рівних частках, що підтверджено копією заповіту (т.1 а.с.55).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер відповідно до копії Свідоцтва про смерть виданого повторно від 13.07.2013 Серії НОМЕР_1 (т.1 а.с. 8, 23).

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 13.07.2013 ОСОБА_8 - батько позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 9, 24).

Згідно Довідки про навчання від 01.06.2010 ОСОБА_3 є студенткою Вищої професійної школи в м. Прага, запланований термін закінчення навчання - червень 2013 року з видачею диплома (т.1 а.с. 6, 7 - переклад з чеської).

Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.2011, посвідченого державним нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Підберезької сільської ради 17.05.2007, спадкоємцем зазначеного в Заповіті майна ОСОБА_7 є його дочка - ОСОБА_2. Спадщина складається з житлового дерев'яного будинку, житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 72 кв.м. л. А, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 74).

Як вбачається із повідомлення Долинської районної ДНК №655/01-09 від 24.12.2013, на запит суду, встановлено, що після смерті року ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, 16.11.2010 заведено спадкову справу №271/2010 по заяві ОСОБА_2, а 19.11.2011 за № 869 та 3874 було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом. По вказаній спадковій справі ніхто із спадкоємців, крім ОСОБА_2 в нотаріальну контору не звертався (т.1 а.с. 39).

На а.с. 40 в т.1 міститься Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.12.2013 згідно даних якої видано Свідоцтво про право на спадщину за № 51443591 після смерті ОСОБА_7

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 24.12.2013 щодо ОСОБА_8 інформація за вказаними параметрами відсутня (т.1 а.с. 41).

Відповідно до Довідки виконкому Підберезької сільської ради № 65 від 01.04.2014, померлий ОСОБА_7 на час смерті проживав один в житловому будинку АДРЕСА_1, складений ним заповіт не змінений і не скасований (т.1 а.с.87).

На а.с. 139-142, 143-144 в т.1 наявні копії Довідок про практику позивача в ООО Генітрікс м. Прага в період від 01.07.2011 до 30.08.2011 та від 01.07.2013 до 30.08.2013.

Приписами ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Ст. 1270 ЦК України визначено строк для прийняття спадщини - шість місяців з дня її відкриття. Наслідком пропущення зазначеного строку, відповідно до ст. 1272 ЦК України, є не прийняття спадщини спадкоємцем. Згідно з ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У положеннях п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме перебування на навчанні у Чеській Республіці з 2010 по 2013 роки. Крім того, судом прийнято до уваги те, що позивачці на момент смерті діда виповнилось тільки 21 рік, вона молода і не є досвідченою, в тому числі у питаннях права.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

По-перше, в ухвалі ВССУ від 11.02.2015 констатовано, що апеляційним судом під час розгляду справи іншим складом не перевірено обставини перебування позивачки у Чеській Республіці і її доводи про те, що вона не могла залишити навчання та прибути в Україну для прийняття спадщини. Апеляційним судом на виконання зазначеної ухвали ВССУ витребовувались необхідні дані від позивача, а також дані з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Позивачем ніякої іншої, ніж в матеріалах справи, інформації не надано. Але згідно відповіді ГЦОСІ Державної прикордонної служби України від 25.05.2015 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, 06.11.2010 виїхала з України; 20.11.2010 в'їхала, а виїхала 22.11.2010. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Таким чином, здобуті докази однозначно свідчать про те, що позивачка протягом періоду, який визначено законом для подачі заяви про прийняття спадщини була в Україні (виїхала тільки 06.11.2010, а потім поверталась 20.11.2010), мала реальну можливість звернутись за прийняттям спадщини, однак цього не зробила і ніяких непереборних перешкод для вчинення цієї дії не існувало. У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б могли свідчити про існування у позивача перешкод для прибуття в Україну чи направлення поштою заяви про прийняття спадщини.

По-друге, виконуючи ухвалу ВССУ щодо усунення неповноти дослідження апеляційний суд звертає увагу на зміст заповіту і констатує, що за заповітом ОСОБА_2 належало тільки ? частини спадкового майна. Однак, вважає колегія суддів, для вирішення цього спору зазначені обставини вирішального значення не мають, оскільки предметом розгляду є виключно питання визначення додаткового строку для прийняття спадщини і все. Позову щодо заповіту в цьому провадженні не заявлялось. Колегія суддів, виходячи з приписів ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57 - 60, 303 ЦПК України не вважає можливим в цій ситуації виходити за межі позову, самостійно формулювати інші можливі позовні вимоги позивачки й оцінювати права та обов'язки відповідача по існуючому заповіту.

По-третє. В ухвалі ВССУ від 11.02.2015, поряд із вказівкою про неправильне застосування апеляційним судом ст. 1266 ЦК України, констатовано, що ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_7 за законом по праву представлення. Цю обставину колегія суддів розглядає як таку, що не підлягає доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ даних у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини.

За цих обставин оскаржуване рішення не може залишатись в силі.

Враховуючи наведене, а також приписи ст. 60 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 23 травня 2014 року - скасувати. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Підберезької сільської ради, Болехівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко