Справа № 573/783/15-ц
Номер провадження 2/573/240/15
РІШЕННЯ

іменем України

20 квітня 2015 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді:Свиргуненко Ю. М.

за участю секретаря:Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа Улянівська державна нотаріальна контора Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

07 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Супрунівської сільської ради Білопільського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_4. Після смерті останнього відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 4,29 га, розташовану на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області. За життя батько склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. Вона прийняла спадщину, однак оформити її не має можливості у зв'язку з тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,29 умовних кадастрових гектари у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розташовану на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судове засідання позивачка ОСОБА_3 не з'явилась, представник останньої за довіреністю ОСОБА_5 надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 24).

Представник відповідача - Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради (а. с. 25).

Представник третьої особи - Улянівської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився, надіслав письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а. с. 26).

У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як вказані правовідносини продовжують існувати і на даний час.

Згідно з частиною першою статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР в редакції закону 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом статті 1216 Цивільного кодексу України 2003 року спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями.

Судом встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_3 були ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а. с. 6, 7).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4 (а. с. 10).

Згідно з заповітом, посвідченим 18 листопада 1995 року секретарем виконкому Супрунівської сільської ради Білопільського району, зареєстрованим у реєстрі за №41, ОСОБА_4 все своє майно заповів ОСОБА_3 (а. с. 11).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого Білопільською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 28 листопада 1996 року №337, ОСОБА_4 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 15 039 грн.(а. с. 12).

Згідно з оголошенням в газеті «Білопільщина» від 04 квітня 2015 року сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданий на підставі рішення Білопільської РДА від 28 листопада 1996 року №337 на ім'я ОСОБА_4, втрачений (а. с. 13).

У відповідності до довідки Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 17 лютого 2015 року ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, постійно і на день смерті проживав в АДРЕСА_1. Після смерті останнього залишилось спадкове майно у виді земельної ділянки (паю). Заповіт від імені померлого посвідчувався виконкомом Супрунівської сільської ради Білопільського району 18 листопада 1995 року за реєстровим №41. Донька ОСОБА_4 - ОСОБА_3 після смерті батька вступила в управління спадковим майном, розпорядилася предметами домашнього вжитку і особистими речами померлого, здійснила поховання, доглядає за житловим будинком, тобто фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 8).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, виданої Улянівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкова справа після ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не заводилась (а. с. 27).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Супрунівської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що втрачений оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай).

Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити та визнати за останньою право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 524, 525, 527, 534, 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. ст. 316, 328, 373, 1216, 1218, 1220, 1223, 1233, 1235, 1296, п. 4 Перехідних положень ЦК України 2004 року, ст. 81, п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, третя особа Улянівська державна нотаріальна контора Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Супрунівське», розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданим Білопільською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року на підставі рішення Білопільської районної державної адміністрації від 28 листопада 1996 року №337 на ім'я ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: