У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Собіни І.М.

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Березнівського районного суду від 26 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку , -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13 серпня 2012 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Березнівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.

Рішенням Березнівського районного суду від 26 лютого 2015 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали на нього апеляційну скаргу.

Вказують, що оспорюваний договір дарування житлового будинку було посвідчено приватним нотаріусом з порушенням вимог Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року ( в редакції, що діяла на день посвідчення договору), зокрема на наявному в матеріалі оригіналі договору дарування, як і на копії даного документа відсутні будь які відмітки про фактичне місце вчинення нотаріальної дії.

При цьому приватний нотаріус в судовому засіданні підтвердила, що договір дарування було нею особисто прочитано дарувальнику.

Покликаються на те, що згідно ст. 42 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення договору віднесено до форми договорів. Нормами даної статті встановлено, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 ЦК УРСР, яка визначає обов"язкову нотаріальну форму для договору купівлі-продажу житлового будинку і безпосередньо визначає, що недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Зазначають про сумнівну, наявну в матеріалах справи, заяву від імені ОСОБА_2 про її згоду на відчуження житлового будинку, оскільки не перевірено справжність її підпису на цій заяві. Стверджують також про те, що вона є неписьменною та не могла прочитати як зміст спірного договору, так і прочитати та підписати наявну в матеріалах справи заяву про її згоду на відчуження житлового будинку.

Дана заява також оформлена з порушенням вимог Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року.

Зазначають, що за змістом оскаржуваного договору дарування, ОСОБА_2 не наділена навіть правом довічного проживання в своєму будинку, а тому тільки відсутність усвідомленої волі на відчуження належного їй майна через неможливість ознайомитися особисто з змістом документа, виключає законність оскаржуваного договору та його визнання недійсним в судовому порядку.

Як на день посвідчення оскаржуваної угоди так і на сьогоднішній день ОСОБА_2 була і є неписьменною, і саме тому відсутній в її паспорті підпис. В оглянутих в судовому засіданні погосподарських книгах Зірненської сільської ради в графі «власник домогосподарства» за неписьменну ОСОБА_2 змушена була поставити підпис посадова особа сільської ради.

Всупереч положенню ч. 4 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ст. 143 ЦПК України суд першої інстанції не витребував в належній процесуальній формі оригінал заяви ОСОБА_2, а доведений в процесі розгляду справи факт її неписьменності унеможливлював надання вільних зразків підпису.

Вказують, що оскаржуваний в судовому порядку правочин є таким, що порушив конституційне право ОСОБА_2, передбачене ст. 41 Конституцією України.

Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та законним, а аргументи позивачів надуманими та безпідставними.

Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Березнівського районного суду від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що спірний договір дарування був укладений з дотриманням вимог чинного законодавства та не ущемлює особистих або майнових прав інших осіб.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Судом встановлено, що 26 вересня 1954 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Житловий будинок № 7 по вул. Заводській у с. Зірне Березнівського району Рівненської області є особистою власністю відповідача, як обдарованого та зареєстрований за ним згідно витягу НОМЕР_2 від 21 вересня 2004 року на праві приватної власності, а на час укладення угоди був зареєстрований за дарувальником ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно НОМЕР_1 від 25 грудня 2003 року та свідоцтвом про право власності на житловий будинок № 7 по вул. Заводській в с. Зірне Березнівського району від 26 грудня 2002 року.

29 грудня 2003 року на підставі договору дарування ОСОБА_5 подарував вказаний житловий будинок ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, договір дарування від 29 грудня 2003 року посвідчений приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_4, отже форма нотаріального посвідчення дотримана.

27 березня 2004 року ОСОБА_5 помер.

Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року, чинної на момент укладання договору дарування, недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час укладання договору дарування, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 23 КпШС України передбачено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

З наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона дала свою згоду чоловікові ОСОБА_5 на дарування ним житлового будинку внуку ОСОБА_3 Дана заява зареєстрована в матеріалах приватного нотаріуса під № 237 від 29 грудня 2003 року.

Доводи апелянта про те, що договір дарування є недійсним як таким, що укладений з порушенням форми не заслуговують на увагу, так як згідно с. 42 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення договору віднесено до форми договорів. Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК УРСР від 18.07.1963 року договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений, а ч.2 ст.244 визначено, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.227 цього Кодексу, яка визначає обов'язкову нотаріальну форму для договору купівлі-продажу жилого будинку і безпосередньо визначає, що недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 ЦК УРСР).

Не заслуговують на увагу і твердження апеляційної скарги щодо неможливості ОСОБА_2 підписати заяву про згоду на дарування житлового будинку, оскільки фраза на засвідчувальному написі заяви про надання згоди чоловіку ОСОБА_2 на дарування будинку: "Справжність підпису перевірено" означає те, що підпис на заяві вчинений в присутності нотаріуса особою, яка дає згоду на дарування будинку. Таким чином, зазначені дії нотаріуса відповідають вимогам п.35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була чинною на час укладення договору дарування.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи та потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у розгляді справи.

Березнівським районним судом по даній справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлено питання про те, чи виконаний підпис на заяві про згоду на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 чи іншою особою.

Згідно листа Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при управлінні МВС України в Рівненській області № 26/2777 від 22 грудня 2014 року матеріали по даній справі повернуто без виконання у зв"язку з тим, що досліджуваний документ - заява про згоду на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 являється електрофотокопією, що не дозволяє встановити ряд важливих окремих ознак, а додаткові матеріали, які просив надіслати експерт в клопотанні №26/2312 від 05 листопада 2014 року для проведення судово-почеркознавчої експертизи в НДЕКЦ при УМВС не надавалися (а.с., а.с. 30, 31).

Таким чином колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неписемності ОСОБА_2 та неможливості підписання нею заяви про надання згоди чоловіку ОСОБА_2 на дарування будинку, оскільки дані доводи спростовуються показаннями свідків, даних в ході судового розгляду та наявними в справі доказами, зокрема відомостями про отримання ОСОБА_2 пенсій за 2011-2013 року та особовими рахунками №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, в яких містяться її підписи (а.с., а.с. 81-105, 108-109).

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв"язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Березнівського районного суду від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча А.М. Шеремет

Судді: С.В. Демянчук

І.М. Собіна