Провадження № 2/337/716/2015 ЄУН № 337/1167/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.04.2015 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя
у складі головуючого судді: Громова І.Б.,
при секретарі: Богачовій А.В.
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, суд, -
В судове засідання представник позивача не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились за невідомою суду причиною, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Повідомлень щодо поважності причин їх відсутності, заяв про слухання справи за їх відсутністю та заперечень проти позову до суду не надходило .Згідно відповіді Сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області відповідачі зареєстровані за вказаною в позові адресою, куди неодноразово надсилались судові повістки про виклик до суду, але поштові конверти повернулись до суду із зазначенням про закінчення терміну зберігання. Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України сторони повинні добросовісно користуватися своїми правами. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть учать у справі , не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з частиною 4 ст. 169 ЦПК України.
Дослідивши об'єктивно матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.11.2009 року на вулиці Іванова з боку вул. 8-го Березня у напрямок вулиці Круглова в м. Запоріжжя трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілю НОМЕР_1, яким керував гр. ОСОБА_1., який належить на праві власності гр. ОСОБА_2 та автомобілю НОМЕР_2, яким керував власник автомобілю гр. ОСОБА_3 На час скоєння ДТП відповідач ОСОБА_1 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В наслідок ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_2.
Згідно копії довідки ВДАІ м.Запоріжжя № 8510623 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ПДР України водієм ОСОБА_1 (арк.спр. №14)
Постановою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23.11.2009 року винним у ДТП визнано відповідача - ОСОБА_1, копія постанови знаходиться в матеріалах справи на аркуші справи № 6.
Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справ про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Договірних зобов'язань між позивачем - Моторно (транспортним) страховим бюро України, потерпілою особою - ОСОБА_3 та відповідачем - ОСОБА_1 не виникало.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Відповідно до п.п.а) п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах , визначених цим Законом , у разі її заподіяння транспортним засобом , власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду , яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП.
Відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування,у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Позивач звертався до відповідача ОСОБА_1 з листами №3012/3-2-05 від 17.02.2010р.; та № 6263/3-2-05 від 29.03.2010 р. про компенсацію витрат у добровільному порядку , але відповідач ОСОБА_1 відповів на листи письмо, з пояснень якого вбачається, що він визнав себе винним , але за відсутністю коштів не має можливості сплачувати відшкодування. На час звернення до суду відповідачем ОСОБА_1 відшкодована лише частка страхового відшкодування в сумі 2100,00 грн.
Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом , механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, задана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що розмір витрат, пов'язаний з виплатою страхового відшкодування підлягає стягненню з винної у ДТП особи, якою є відповідач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 є не належним відповідачем по справі, оскільки він не був учасником ДТП й ніякої шкоди не завдавав, тому позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 розміру витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування задоволенню не підлягають.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн., понесені позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст. ст. ст. 7, 10, 11, 60, 88, 169, 197 209, 212-215,224-228 ЦПК України, ст. 993, 1187, 1188 , 1191 ЦК України , Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд -
Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити частково .
В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування та судових витрат - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою

відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий : І.Б. Громов