Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 331/1751/15-ц
Провадження № 22-ц/778/4681/15
Головуючий у 1-й інстанції: Скользнєва Н.Г.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Панкеєва О.В.,

Кухаря С.В.,

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Саламатової Марини Володимирівни на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової Марини Володимирівни про визнання правочину - видачі довіреності недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В. про визнання недійсним правочину - видачі довіреності, зазначивши, що 23.12.2013 р. вона на прохання свого сина ОСОБА_6 видала нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження належним їй будинком, який розташований за адресою : АДРЕСА_1, його партнерові по бізнесу - ОСОБА_5. Зі слів сина, така дія була необхідна в якості гарантії для ведення їх спільної ділової діяльності.

Жодного наміру щодо відчуження цього будинку вона не мала. В момент оформлення довіреності вона не усвідомлювала справжній зміст цього правочину, вважала, що оформлює заставу будинку. Тексту довіреності в момент посвідчення не читала.

Про те, що нею оформлена саме довіреність, їй стало відомо лише 05.08.2014 р. зі слів ОСОБА_5 та сина. В цей же день вона звернулася до нотаріуса за скасуванням довіреності. Із документів, які надійшли до неї із Запорізького районного суду Запорізької області в межах цивільної справи № 317/3441/14-ц їй стало відомо, що ОСОБА_5 цією довіреністю скористався та 30.01.2014 р. вчинив від її імені нотаріально посвідчену угоду купівлі - продажу будинку. Грошей від продажу будинку від ОСОБА_5 вона не отримувала.До цього часу вона та члени її родини продовжують користуватися зазначеним будинком.

Позивач просила суд визнати недійсною довіреність, якою вона уповноважила ОСОБА_5 розпоряджатися будинком АДРЕСА_1, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В 23 грудня 2013 року за № 3410.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28 квітня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним правочин - видачу довіреності від імені ОСОБА_4, якою уповноважено ОСОБА_5 розпоряджатися будинком АДРЕСА_1, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. 23 грудня 2013 року за реєстровим номером 3410.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 червня 2015 року заяву Саламатової М.В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Саламатова М.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним правочину- видачі довіреності суд без достатніх підстав вважав доведеним укладення цього правочину внаслідок помилки позивача.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Нормами ч.5 ст., ст. 202, 203, ст.204 ЦПК України визначено, що до правовідносин, які виникли з одностороннніх правочинів, застосовуються загальні видносини про зобов"язання. При цьому правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_4 на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1, виданого Виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради 16 жовтня 2008 року, належав житловий будинок, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 36.9 кв.м., житловою площею 23.2 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0.2193 га.

23 грудня 2013 р. ОСОБА_4 оформлено довіреність з правом передоручення повноваджень третим особам строком на 3 роки, за якою остання уповноважувала ОСОБА_5 та ОСОБА_7О.(коден вправі діяти самостйно) на підготовку документів та на розпорядження за ціною і на умовах розсуду представників(продати, обміняти, здавати в аренду) належної їй земельною ділянки та житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. з зареєстрацієй в реєстрі за № 3410.

У цій нотаріально формленій довіреності за підписом ОСОБА_4 зазначено, що нею прочитана вказана довіреність і її зміст останній зрозумілий і відповідає її волі, а також зазначено, що нотаріусом роз"яснено ОСОБА_4 поняття довіреності.

Зміст вищевказаної нотаріально завіреної довіреності відповідає вимогам передбаченими Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Міністерством Юстиції від 18.06.1994 року за № 18/5.

За довогором купівлі-продажу від 30.01.2014 року ОСОБА_5на підставі вищевкзаної нотаріально посвідченої довіреності продав житловий будинок АДРЕСА_1 іншій особі, що свідчить про реальне настання правових наслідків, обумовлений цією довіреностю та про наявність у продавця належного пакету правовстановлюючих документів від ОСОБА_4 на вказану нерухомість.

Нормами ст.229 ЦК України передбачено, що, якщо особа яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин може бути визнанний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов"зків сторін.

За роз"ясненнями п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, тобто надати докази, які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно ч.3 ст.10, ст.57, 59, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні обставини, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема: пояснень сторін , допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. При цьому суд не беру до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Судом першої інстанції вказані норми права додержані не були, бо при задоволені позову посилався на пояснення позивача та на нотаріально посвідчені пояснення ОСОБА_6 , яких не було допитано в якості свідків та які між собою мають родинні відносини, тобто на докази, які неможливо визнати допустими. Інших належних та допустимих доказів того, що позивач дійсно помилялася щодо природи правочину та щодо своїх прав та обов"зків сторін матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог про визнання нотаріально оформленої довіреності недійсною.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Саламатової Марини Володимирівни задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2015 року у цій справі скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту:

„ У задоволенні позову позову про визнанння недійсним довіреності від імені ОСОБА_4, якою уповноважено ОСОБА_5 розпоряджатися будинком АДРЕСА_1, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою Мариною Володимирівною 23 грудня 2013 року за реєстровим номером 3410 відмовити."

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: