Номер провадження: 22-ц/785/4368/15
Головуючий у першій інстанції Груца Є. Є.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», - Устимчука М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 березня 2015 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

21 січня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 19 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №528-08ПОУ А, за яким позичальнику було передано в кредит грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 33490,00 дол. США, що курсом НБУ було еквівалентно 169124,50 грн. на строк до 19 серпня 2011 року із сплатою 12 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку. Банк виконав свої зобов'язання та надав кредит в повному обсязі. 11 червня 2012 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" укладено договір факторингу №4, за яким ПАТ "УкрСиббанк" відступив свої права вимоги заборгованості за кредитним договором №528-08ПОУ А від 19 серпня 2005 року. На підставі вказаного договору факторингу до ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору, які укладені з відповідачем. У порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором, тому станом на станом на 11 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 22058,23 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 347880,35 грн., в тому числі: за кредитом - 11549,30 дол. США, що курсом НБУ еквівалентно 182144,01 грн., за відсотками - 10508,93 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 165736,34 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 11, 509, 512-519, 525, 526 ЦК України, позивач просив суд позов задовольнити та стягнути судові витратив сумі 3478,80 грн. (а.с. 6-3).

Справа розглянута за відсутністю сторін у справі.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено (а.с. 129-132).

В апеляційній скарзі позивач, ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 136-140).

Відповідач ОСОБА_4 викликався в судове засідання неодноразове, в суд не з'явився, про розгляд справи сповіщений належними чином згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за останнім зареєстрованим в установленому законом порядку місцю проживання: АДРЕСА_1.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.

Тому колегія суддів вважає, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку його неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ", його пояснення на апеляцію, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" не є стороною кредитного договору та не довів належним чином перехід права вимоги за зазначеним договором. При цьому суд послався на те, що позивач надав лише витяг із договору факторингу від 11 червня 2012 року, не засвідчений належним чином.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Вимога, що передається іншій особі в порядку цесії, переходить до неї в тому обсязі, в якому вона раніше належала цедентові.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 517 ЦК України зазначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, та не надав правильної оцінки наявним справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, оскільки справа була розглянута за відсутністю позивача й у відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи та не роз'яснив позивачу про необхідність надання повного тексту договору факторингу від 11 червня 2012 року, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів, а також доказів, які додані до апеляційної скарги.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" укладено договір факторингу №4, за яким ПАТ "УкрСиббанк" відступив свої права вимоги заборгованості за кредитним договором №528-08ПОУ А від 19 серпня 2005 року. На підставі вказаного договору факторингу до ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору, який укладений з відповідачем. У порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором (а.с. 22-25).

Згідно із випискою до додатку № 1 до договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року ПАТ "УкрСиббанк" відступив ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" свої права вимоги заборгованості за кредитним договором №№528-08ПОУ А від 19 серпня 2005 станом на 11 червня 2012 року за тілом кредиту - 143192,11 грн., за процентами - 6366, 51 дол. США, за комісією 11549,30 грн. (а.с. 26).

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналізуючи зазначені норми права, з'ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, колегія суддів приймає до уваги докази, надані позивачем, й вважає, що в судовому засіданні з достовірністю підтверджується, що позивач надав належні та допустимі докази заміни кредитора, тому на підставі вказаних договорів факторингу до ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ" перейшло право вимоги, що виникло з договору про надання кредиту, який укладений з відповідачем. Підстав для невиконання кредитних зобов'язань новому кредитору, передбачених ч. 2 ст. 517 ЦК України у даному випадку немає.

З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №528-08ПОУ А, за яким позичальнику було передано в кредит грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 33490,00 дол. США, що курсом НБУ було еквівалентно 169124,50 грн. на строк до 19 серпня 2011 року із сплатою 12 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку. Банк виконав свої зобов'язання та надав кредит в повному обсязі (а.с. 6-13).

У порушення умов кредитного договору позичальник не виконує зобов'язання за кредитним договором, тому станом на станом на 11 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 22058,23 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 347880,35 грн., в тому числі: за кредитом - 11549,30 дол. США, що курсом НБУ еквівалентно 182144,01 грн., за відсотками - 10508,93 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 165736,34 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позичальник, відповідач ОСОБА_4, не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Тому права позивача були порушені і у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають судовому захисту шляхом звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 22058,23 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 347880,35 грн., в тому числі: за кредитом - 11549,30 дол. США, що курсом НБУ еквівалентно 182144,01 грн., за відсотками - 10508,93 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 165736,34 грн.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кредитний договір був укладений на строк до 19 серпня 2011 року (а.с. 6), а позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», до якого перейшло право вимоги, звернулось до 21 січня 2015 року, але ніяких наслідків цих обставин апеляційний суд не вправі застосувати за таких підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України (2004р.) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

При цьому, ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак, обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права покладається на позивача.

Такий правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

В постанові від 18 березня 2015 року №6-25цс15 Верховний Суд України зазначив, що, виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, правові висновки Верховного Суду України, колегія суддів вважає, що у апеляційного суду в даному випадку не має підстав для застосування правил позовної давності.

Отже, позов ТОВ «КЕЙ-КЛЕКТ» є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивач, ТОВ «КЕЙ-КЛЕКТ, поніс та документально підтвердив сплату судового збору при подачі позову в сумі 3478,80 грн. (а.с. 1), при подачі апеляційної скарги в сумі 1735 грн. (а.с. 52), а всього 5213,80 грн. (3478,80 грн. + 1735 грн.). Тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України апеляційний суд присуджує з відповідача на користь Банку судові витрати в сумі 5213,80 грн.

Порушення норм процесуального права, а саме, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214 ЦПК України і матеріального права, а саме, ст. ст. 516, 517, 589, 590, 1048, 1054,1077, 1078, 1081, 1082 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмежено відповідальністю «КЕЙ-КЛЕКТ» задовольнити, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 березня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Кіровакан Вірменія, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», , зареєстроване місце знаходження: 04655, м. Київ, проспект Московський, 28-А, БЦ «SP HALL», заборгованість за кредитним договором №528-08ПОУ А від 19 серпня 2011 року в розмірі 22058,23 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 347880,35 грн., в тому числі: за кредитом - 11549,30 дол. США, що курсом НБУ еквівалентно 182144,01 грн., за відсотками - 10508,93 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 165736,34 грн., та понесені судові витрати в сумі 5213,80 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік