Справа № 314/6830/14-ц
Провадження № 2/314/150/2015
Повне рішення суду, складено 19 жовтня 2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ 12 жовтня 2015 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Кофанов А.В.,

при секретарі Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позов до ОСОБА_2, який уточнив під час судового розгляду справи, та згідно якого вимагає стягнути з відповідачки грошову суму, еквівалентну 1000 доларів США, що була передана відповідачці в якості авансу по договору купівлі-продажу квартири, який не відбувся.

Як зазначив у своїй позовній заяві позивач, він домовився з відповідачкою про продаж йому квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з чим він передав їй суму, еквівалентну 1000 доларів США, що було зафіксовано у письмовому договорі від 05.12.2011 року; але після передачі цих грошей позивач не зміг укласти договір купівлі-продажу, оскільки не зібрав достатніх грошових коштів, а відповідачка відмовилася повертати отриманий нею аванс у добровільному порядку. Враховуючи наведене, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами.

Під час судового розгляду справи позивач та його представник ОСОБА_3 підтримали позов, зазначивши суду, що гроші були передані в якості авансу за купівлю квартири, але угода не була укладена, вважають, що позивач має право на повернення цих грошових коштів.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_4 позов не визнали, наполягаючи, що за змістом договору від 05.12.2011 року, на який посилається позивач, отримана грошова сума є завдатком, тобто в разі неукладення договору купівлі-продажу з вини позивача ця сума має залишитися у відповідачки. Оскільки договір не був укладений саме з вини позивача, який не зміг зібрати грошові кошти на купівлю квартири, він не може вимагати повернення цих грошей; у свою чергу, відповідачка здійснила всі необхідні підготовчі дії для укладення договору, та була готова його укласти.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Як свідчить зміст договору від 05.12.2011 року (а.с.4), позивач передав відповідачці грошову суму у розмірі, еквівалентному 1000 доларів США, за наступний продаж йому квартири АДРЕСА_1. Факт отримання цих грошей відповідачка у судовому засіданні не заперечувала.

Оцінюючи доводи відповідачки про правовідносини між нею та позивачем щодо зазначених грошових коштів, суд враховує, що на ці правовідносини поширюються положення ст.635 ЦК України щодо порядку укладення та виконання попереднього договору. Згідно абз.1 ч.1 зазначеної статті, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно абз.4 ч.1 тієї ж статті, попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно ж до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторони визнали у судовому засіданні, що договір від 05.12.2011 року у нотаріальному порядку не посвідчувався. За таких обставин умови щодо завдатку, викладені у цьому договорі, є нікчемним правочином згідно положень ч.2 ст.215, ч.1 ст.219 ЦК України.

З урахуванням пояснень сторін та змісту договору від 05.12.2011 року, суд вважає, що на правовідносини з приводу грошових сум, переданих позивачем відповідачці, поширюються положення ч.2 ст.570 ЦК України, згідно яких, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, грошова сума, передана відповідачці позивачем, слід вважати авансом по договору купівлі-продажу квартири, укладення якого планувалося сторонами, але не відбулося.

Відповідно до чч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно абз.2 ч.5 цієї ж статті, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідачки суми, еквівалентної 1000 доларам США, яка на момент розгляду справи згідно офіційного курсу НБУ України становить 21469 гривень 20 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 21469 (двадцять одна тисяча чотириста шістдесят дев?ять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя А.В. Кофанов

12.10.2015 року

19.10.2015