Справа №521/4170/15-ц
Провадження №2/521/2992/15
16 липня 2015 року місто Одеса
Малиновський районний суд місто Одеси у складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
при секретарі Мазинській І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну в результаті ДТП, третя особа ОСОБА_3,
В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну в результаті ДТП, третя особа ОСОБА_3.
ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника особи надійшла заява про підтримання вимог та розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.
Представник ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у відкрите судове засідання не зявився, товариство повідомлялось судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки представника суду не відомі.
ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Таким чином, у звязку з неявкою повідомлених відповідачів по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги обставини спору та пояснення сторони позивача, дослідивши представлені суду письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд прийшов до висновку про обґрунтованість задоволення заявлених позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно постанови Малиновського районного суду міста Одеси у справі про адміністративне правопорушення №509/3201/14-п від 29 липня 2014 року, суд встановив наявність в діях ОСОБА_2 порушення Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у звязку з чим прийшов до висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені відповідного адміністративного правопорушення. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.
Як регламентує ст. 61 ч.ч.1,3,4 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд приходить до висновку, що згадана ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_2
Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2014 року набрало законної сили у встановленому порядку, у звязку з чим наведені обставини не підлягають доказуванню (ст. 61 ЦПК України).

Як зазначає ст. 1166 ч.1 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ч.ч.1,2 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, орєнди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.3 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Як встановлено п.13 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обовязки щодо однієї зі сторін.

В процесі розгляду даної цивільної справи та вирішуючи питання про розмір належної до стягнення суми майнової шкоди, суд встановив, що цивільно-правова відповідальність водія автомобілю марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер 05400ОВ, була застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та даний автомобіль був забезпеченим транспортним засобом.

В позасудовому порядку позивач страхового відшкодування не отримав.

Згідно ст. 1194 ч.1 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З урахуванням викладеного, суд погоджується із обґрунтованістю відповідних вимог ОСОБА_1 та приходить до висновку, що з відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» підлягає стягненню сума майнової шкоди в рамках ліміту відповідальності страховика у розмірі 49000,00 гривень.

Як встановлює ст. 36.5 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Заявляючи вимоги про стягнення пені за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 05 січня 2015 року по 04 червня 2015 року у розмірі 10055,07 гривень, стороною позивача розраховано дані суми виходячи з простроченої суми виплати страхового відшкодування, кількості днів прострочення та показників облікової ставки НБУ. З даними розрахунками суд погоджується та вбачає обґрунтованим стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» суму пені в заявленому розмірі.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявляючи вимоги про стягнення інфляційних та трьох процентів річних у звязку з простроченням виплати страхового відшкодування за період з 05 січня 2015 року по 04 червня 2015 року у розмірі відповідно 9941,73 гривень та 608,14 гривень, стороною позивача розраховано дані суми виходячи з простроченої суми виплати страхового відшкодування, кількості днів прострочення та показників індексів споживчих цін (індексу інфляції), встановлених Державною службою статистики України. З даними розрахунками суд погоджується та вбачає обґрунтованим стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» суму інфляційних та трьох процентів річних в заявленому розмірі.

Як наводить ст. 88 ч.ч.1,2 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на викладене та у звязку із задоволенням даного позову, суд вбачає обґрунтованим стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у загальному розмірі 243,60 +452,45 = 696,05 гривень; суму понесених витрат на правову допомогу у загальному розмірі 400,00 + 400,00 + 400,00 + 400,00 + 400,00 + 1000,00 = 3000,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої майну в результаті ДТП, третя особа ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 49000,00 гривень.

Стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 пені за порушення строків виплати страхового відшкодування за період з 05 січня 2015 року по 04 червня 2015 року в розмірі 10055,07 гривень.

Стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму інфляційних у звязку з простроченням виплати страхового відшкодування за період з 05 січня 2015 року по 04 червня 2015 року в розмірі 9941,73 гривень.

Стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму трьох процентів річних у звязку з простроченням виплати страхового відшкодування за період з 05 січня 2015 року по 04 червня 2015 року в розмірі 608,14 гривень.

Стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму оплаченого судового збору в загальному розмірі 696,05 гривень.

Стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на правову допомогу в загальному розмірі 3000,00 гривень.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 294 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України

Головуючий: