22-ц/775/465/2015(м)
Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Шиян В.В.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Соломахи Л.І., Канурної О.Д.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач умов договору не виконав, у зв'язку із чим станом на 27 січня 2014 року заборгував позивачу суму в розмірі 18 592 грн. 75 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 3705 грн. 10 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 14 887 грн. 65 коп.

При цьому, при розрахунку суми заборгованості позивачем врахована сума в розмірі 4083 грн. 95 коп., яка була стягнута за судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області 07 лютого 2008 року, а тому заборгованість становить 14 508 грн. 80 коп. А також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксований), 725 грн. 44 коп. - штраф (процентна складова). Остаточна заборгованість становить 15 734 грн. 24 коп.

На підставі вищевикладеного позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 15 734 грн. 24 коп, та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2015 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.

Представник позивача Шишелова Н.В., діюча на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надала заяву (факс) про розгляд справи без її участі, доводи апеляційної скарги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України справа розглянута апеляційний судом за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача адвоката Крохмальової Л.П., дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання було виконано в повному обсязі в листопаді 2013 року, сума заборгованості за кредитним зобов'язанням ОСОБА_2 від 17 серпня 2005 року погашена повністю, вимог щодо стягнення коштів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України позивачем заявлено не було. Оскільки відсутні підстави для задоволення позову, питання щодо пропуску строку позовної давності судом не вирішувалось.

З такими висновками суду колегія суддів не може не погодитися, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору від 17 серпня 2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31 квітня 2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що 24 березня 2008 року Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя за заявою позивача був виданий судовий наказ про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором 4083 грн. 95 коп.

При цьому, звертаючись із заявою про видачу судового наказу позивач просив стягнути заборгованість з відповідача за кредитним договором, яка утворилась станом на 22 січня 2008 року в розмірі 4083 грн. 95 коп. і складалася: з 3705 грн. 10 коп. заборгованості за кредитом; 378 грн. 85 коп. заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом (справа №2н-212/08).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що нарахування процентів за користування кредитом та штрафів після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до 31 квітня 2008 року (строк дії картки - квітень 2008 року). Крім того, судовим рішенням,яким є і судовий наказ, вся кредитна заборгованість стягнута, тобто договірних правовідносин між сторонами не має.

Доводи апеляційної скарги щодо пролонгації кредитного договору є безпідставними. Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової кредитної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 17 серпня 2005 рок не виконав.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно роз'яснень, викладених у абз. 1,2 п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спрів, що вникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Згідно довідки УПФ в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя, з ОСОБА_2 за виконавчим листом №2н-212/08 від 07 лютого 2008 року, який надійшов до УПФ 11 квітня 2012 року, було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 4124,45 грн. Останнє відрахування відбулося у листопаді 2013 року.

Зі змісту позовної заяви та наданих до неї розрахунків вбачається, що звертаючись у лютому 2014 року з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача несплачені проценти за користування кредитом нараховані на прострочену суму заборгованості.

Позовних вимог про стягнення сум за прострочення виконання зобов'язання, як це передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не заявляв.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування рішення суду першої інстанції, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: