У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

23 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області про визнання спільної часткової власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та виділення її в натурі, за касаційною скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6, Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, Управління Держземагенства у Криворізькому районі Дніпропетровської області про визнання спільної часткової власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом та виділення її в натурі.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8, після смерті якого відкрилась спадщина до числа якої входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1649 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Зазначали, що вони, а також онук ОСОБА_5 за правом представлення є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_9

При зверненні до нотаріуса для оформлення спадкового майна їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з підстав відсутності у них правовстановлюючих документів.

Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень, позивачі просили визнати за ними право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом на 2/3 частини вказаної земельної ділянки, виділивши їм в натурі на місцевості вказану частину земельної ділянки, площею 0,1099 га, відповідно до 1 варіанту розподілу земельної ділянки, запропонованої експертом за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, опис якої наведений у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 363, а саме: межа з домоволодінням АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_5 - ј частина та ОСОБА_4 ѕ частини, довжиною - 46,11 м; межа з боку річки довжиною земельної ділянки - 31,59 м; довжина межі з сусіднім домоволодінням пункт 2-3 - 13,45 м, пункт 3-4 - 30,20 м; довжина межі між співвласниками: пункт 6-7 - 25,95 м, пункт 6-1 - 21,18 м.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову, дійшли вірного висновку про те, що спірна земельна ділянка входить до спадкового майна, яке ОСОБА_8 заповів у рівних частинах своїм дітям - ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_10 згідно заповіту від 18 вересня 2007 року, а тому, враховуючи відсутність відомостей щодо скасування вказаного заповіту, суд не може вирішувати питання про визнання права власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун М.В. Дем'яносов С.П. Штелик