Справа № 688/4584/14-ц Провадження № 22-ц/772/1313/2015Головуючий в суді першої інстанції Воробйов В. В.
Категорія 20 Доповідач Стеблюк Л. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої : Стеблюк Л.П.

суддів: Вавшка В.С., Якименко М.М.

при секретарі: Пантелеймоновій А.І.

за участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення безпідставно одержаних коштів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом, мотивуючи його тим, що 18.08.2011 року дружина позивача ОСОБА_2 придбала квартиру за адресою: Хмельницька область, АДРЕСА_1, у відповідача ОСОБА_7 та його дружини. Під час підписання договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_7 запропонував також придбати гараж за 5000 доларів США. який знаходиться біля будинку в якому була куплена квартира. При цьому, ОСОБА_7 попросив дати йому завдаток у розмірі 2500,00 доларів США, ще до укладення договору купівлі-продажу для підготовки необхідних документів. Після укладення договору купівлі-продажу квартири, позивач особисто передав ОСОБА_7 2500,00 доларів США та отримав від останнього розписку про отримання коштів.

Протягом тривалого часу відповідач документів на продаж гаража не оформив, тому позивач просив повернути завдаток, на що ОСОБА_7 повідомив, що гроші він витратив.

Як вбачається, з документів доданих до позовної заяви, які надавалися при розгляді кримінального провадження №0000968, право власності на гараж у відповідача, який розташований по вул. Воровського, 3, в м. Шепетівка - відсутні.

В зв'язку з тим, що відповідач заволодів без достатньої правової підстави коштами в сумі 2500 доларів США, що станом на 08.12.2014 року еквівалентно 38241,50 грн., позивач був вимушений звернутися з позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів та просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 59671,73 грн., з яких: 38241,50 грн., - сума основного боргу; 3807,32 грн., - 3% річних; 7390,71 - сума з врахуванням індексів інфляції; 10232,20 грн., - проценти.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення безпідставно одержаних коштів - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в розмірі 38241,50 грн., та проценти в розмірі 10232,20 грн.. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 482,76 грн.. Повернуто ОСОБА_2 надлишково сплачений судовий збір в розмірі 39,56 грн., відповідно до квитанції №0.0.232409858.1 від 08.12.2014 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що остання підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.08.2011 року, дружина позивача ОСОБА_9 придбала квартиру за адресою: Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Воровського, буд. З, кв. 49, у відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_10 (а.с. 12- 13).

ОСОБА_2 мав намір придбати у ОСОБА_7 гараж, який розташований біля вищевказаного будинку. В зв'язку з чим 18.08.2011 року для підтвердження своїх намірів та в рахунок внесення часткової оплати ОСОБА_2 передав ОСОБА_7 2500,00 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с.7). Однак між сторонами договір купівлі-продажу укладено не було.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником в рахунок належних договором платежів на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати з договору, укладеного сторонами. Оскільки договір купівлі-продажу у встановленому Законом порядку між сторонами у справі укладено не було, передана відповідачу сума в розмірі 2500,00 доларів США (в еквіваленті станом на 08.12.2014 - 38241,50 грн.) є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Отже, сплачені позивачем грошові кошти згідно з домовленістю про купівлю-продаж підлягають поверненню, оскільки сторонами не було належним чином оформлено правовідносини про перехід права власності на гараж та надалі не укладено договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення відсотків, суд послався на вимоги ст.ст. 693, 694, 1214 ЦК України, однак з таким висновком суду погодитись неможливо, так як ч. 2 ст. 699 ЦК України передбачає наявність встановленого договором обов'язку покупця вчинити попередню оплату товару.

Такий догові в матеріалах справи відсутній. Вимоги ст. 694 ЦК регламентують продаж товару у кредит.

Поряд з тим, суд не знаходить законних підстав для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних, оскільки відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене в гривні.

Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання іноземній валюті.

Отже, рішення суду першої інстанції не може бути залишено без змін й підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судові витрати в розмірі 382,42 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2014 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 відсотків розмірі 10232,20 грн. скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення відсотків в розмірі 10232. 20 грн. відмовити. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 382, 42 грн. судового збору.

Повернути ОСОБА_2 надлишково сплачений судовий збір відповідно до квитанції №0.0.232409858.0 від 08.12.2014 та №0.0.232409858.1 від 06.12.2014 року в розмірі 253,86 грн.

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.12.2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: /підписи/

з оригіналом вірно: