АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1334/15 Справа № 203/824/14 Головуючий у 1 й інстанції - Католікян М.О. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Порубай М.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної в місті Дніпропетровську ради про відібрання малолітніх дітей, визначення їх місця проживання, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Жовтневої районної в місті Дніпропетровську ради про визначення місця проживання малолітніх дітей,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_2, посилалаючись на ті обставини, що з 14 липня 2006 року по 04 жовтня 2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти за домовленістю з відповідачем залишилися проживати з позивачкою та вона не заперечувала проти їх спілкування з батьком. Проте, у листопаді 2011 року відповідач у черговий раз забрав дітей та у визначений час їх не повернув, змінивши їх місце проживання без її згоди.

З того часу відповідач неодноразово змінював місце проживання, не дає їй можливості спілкуватися з дітьми, діти часто хворіють, через що пропускають заняття у школі.

Позивачка просила негайно відібрати дітей у відповідача, визначити місце їх проживання з матір'ю.

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком, посилаючись на ті обставини, що з травня 2011 року були припинені шлюбні відносини з відповідачкою, а у жовтні 2011 року шлюб було розірвано.

У травні 2011 року він переїхав до м. Дніпропетровська, але продовжував систематично спілкуватися з дітьми, кожного тижня забирав дочку та сина до свого нового місця проживання.

У листопаді 2011 року, коли він у черговий раз забрав дітей до себе, вони поскаржилися, що мати жорстоко з ними поводилася, била, у зв'язку з чим просили не повертати їх до матері та виявили бажання жити разом з ним. Він створив належні умови для життя та виховання дітей, займається підприємницькою діяльністю, має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Відповідачка не має постійного місця роботи, стабільного заробітку, жорстоко поводилася з дітьми, неспроможна створити нормальні умови для проживання дітей.

Просив залишити дітей на його утриманні та вихованні за адресою вул. Тонельна,97 у м. Дніпропетровську.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2013 року ОСОБА_2 було відмовлено у позові, а зустрічний позов - задоволено. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2013 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У липні 2014 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила визначити місце проживання малолітніх дітей разом із нею за адресою АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 позовні вимоги не уточнювалися.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_8 і змінила прізвище на ОСОБА_2 (т.3, а.с.2).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дітьми шляхом зобов'язання ОСОБА_3 надавати ОСОБА_2 можливість безпосередньо спілкуватися з малолітніми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, брати участь у їх вихованні, відпочинку.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей за місцем проживання їх батька.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги повністю, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що з 14 липня 2006 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2011 року (т.1, а.с.14).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу між батьками залишилися проживати з матір'ю за адресою АДРЕСА_4 (т. 1, а.с. 23, 24).

Від попереднього шлюбу ОСОБА_2 має неповнолітню дочку, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 21).

З травня 2011 року сторони мешкають окремо один від одного, з листопада 2011 року діти проживають разом із батьком. Зазначені обставини визнані сторонами.

Позивач за зустрічним позовом 24 травня 2012 року уклав шлюб з ОСОБА_10 та після реєстрації шлюбу змінив прізвище ОСОБА_3 на ОСОБА_3 (т.1, а.с.92).

Згідно відмітки у паспорті ОСОБА_3 з 21 червня 2012 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 (т.2, а.с.24).

Згідно довідки № 13 від 02 грудня 2014 року, ОСОБА_3 з 21 січня 2013 року працює керівником підрозділу з охорони та безпеки у приватному підприємстві «Фауна-Дніпро», його середній заробіток складає 1700 грн. з максимальним щомісячним розміром премії 4000 грн. (т.3, а.с.27).

Житла, що належить йому на праві власності, або перебуває у користуванні на підставі договору оренди, ОСОБА_3 не має.

Позивачці на праві власності згідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок та купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва від 18 липня 2007 року належать земельні ділянки загальною площею 0,033 га та будинок незавершеного будівництва 62% готовності за адресою АДРЕСА_4 (т.1, а.с.43,44).

Згідно довідки, виданої виконкомом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 609 від 31 березня 2014 року ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_6 зареєстровані в АДРЕСА_4 (т.2, а.с.135).

Зазначені обставини підтверджуються також копією реєстраційної картки та облікової картки об'єкта погосподарського обліку (т.2, а.с. 136-138).

ОСОБА_2 згідно копії трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 22 липня 2013 року, працює продавцем, заробітна плата складає 1200 грн. (т.1, а.с.238,239).

Позивачка фактично проживає у АДРЕСА_1 у двокімнатній квартирі загальною площею 48 кв.м, житловою площею 32 кв.м, яку орендує згідно договорів найму (оренди) житла від 16 березня 2014 року, від 18 березня 2015 року (т.2, а.с.172, т.3, а.с.157).

Згідно акту обстеження умов життя та виховання в сім'ї ОСОБА_2 від 28 травня 2012 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради, за адресою АДРЕСА_1, умови проживання відповідають санітарним нормам, квартира забезпечена 4-ма ліжками, 2-ма письмовими столами, шафами, іграшками, книгами (т.2, а.с.175).

З 01 вересня 2013 року діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є учнями КЗО «Середня загальноосвітня школа № 2» Дніпропетровської міської ради та як убачається з характеристик, складених класоводом ОСОБА_12, є дисциплінованими, старанними учнями. Вихованням та навчанням дітей займається батько ОСОБА_3, який систематично відвідує батьківські збори та бере участь у житті класу (т.3, а.с.40,41).

Зазначені обставини свідок ОСОБА_12 підтвердила і у судовому засіданні.

З інформації, наданої шкільною установою суду першої інстанції від 09 грудня 2014 року № 176, убачається, що сім'я, членами якої є діти учні 2-Б класу СШ №2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, довгий час перебуває в кризовій ситуації, пов'язаній, зокрема, з розлученням батьків та судовими справами між ними відносно місця проживання та перебування дітей (т.3, а.с.42).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо відібрання малолітніх дітей та визначення їх місця проживання з матір'ю та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що батько має добрі соціально-побутові умови, позитивно характеризується, працевлаштований, забезпечує дітям всебічний розвиток, який полягає в активному шкільному та позашкільному житті. Також суд зазначив, що діти мають рівні та добрі взаємини з батьком, їх життєвий устрій тривалий час є сталим і відповідає їх соціальним потребам. Це полягає у тому, що вони протягом декількох років постійно і безперервно мешкають разом з батьком, відвідують один і той же заклад освіти, спортивну секцію та танцювальну школу, що сприяє їх успішному розвитку.

На думку суду першої інстанції, задоволення позову ОСОБА_2 потягне за собою докорінну зміну сталого життєвого устрою дітей: зміну місця проживання, побутових умов, навчального закладу, навколишнього середовища, оточення, об'єктивне розірвання соціальних зв'язків, що склалися у процесі останніх років життя. Такі наслідки негативно вплинуть на малолітніх дітей та їх психічний стан.

Також суд зазначив, що своїм рішенням він усунув ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з дітьми, що виключає ризики повного розлучення дітей з матір'ю.

Проте, погодитись із такими висновками суду у повній мірі не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що згідно зустрічних позовних вимог, ОСОБА_3 просив визначити місце проживання малолітніх дітей разом із ним за адресою АДРЕСА_5.

На підтвердження своїх вимог позивачем було надано акт обстеження житлово-побутових умов від 15 грудня 2011 року, складений спеціалістами служби у справах дітей виконкому Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради; акт соціального інспектування № 412 від 15 жовтня 2013 року, складений спеціалістами із соціальної роботи Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Жовтневої районної у місті Дніпропетровську, з яких убачається, що на час їх складання малолітні діти проживали разом з батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_5 (т.1, а.с.110, т.2, а.с.29,30).

Судом першої інстанції в основу рішення покладено висновок органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради № 5-38-612 від 29 березня 2013 року щодо недоцільності підтримання позовних вимог ОСОБА_2 про відібрання дітей від батька ОСОБА_3 та визначення їх місця проживання разом з матір'ю, яким встановлено, що малолітні діти отримують повноцінний всебічний розвиток, постійний нагляд за станом їх здоров'я, для них створені належні житлово-побутові умови мешкання за адресою АДРЕСА_5, діти відкриті у спілкуванні, веселі, доглянуті, розвинуті за віком (т.1 а.с.144-145).

Також суд посилався на думку практичного психолога СШ №2 ОСОБА_13, висловлену у листі № 176 від 09 грудня 2014 року, що зміна місця проживання дітей може негативно вплинути на психічний стан дітей та успішність у навчанні.

Колегія суддів звертає увагу, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не надано належної оцінки зазначеному висновку органу опіки та піклування, який ґрунтується лише на інформації щодо соціально-психологічної роботи та актах обстеження житлово-побутових умов малолітніх дітей по АДРЕСА_5 та не містить обґрунтування неможливості повернення дітей матері та проживання разом із нею.

Крім того, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції як доказ забезпеченості житлом, взяв до уваги надану ОСОБА_3 копію попереднього договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_6 від 09 грудня 2014 року, акт соціального інспектування № 223 від 17 вересня 2014 року, складений соціальними працівниками Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, не з'ясувавши та не перевіривши реальні умови проживання малолітніх дітей.

Разом з тим, як установлено апеляційним судом, на час ухвалення судом першої інстанції рішення від 09 грудня 2014 року, діти за зазначеними ОСОБА_3 адресами ні по АДРЕСА_5, ні по АДРЕСА_6 не проживали.

Встановлено, що з грудня 2013 року ОСОБА_3 почав співмешкати з ОСОБА_14, проживаючи за різними адресами: у АДРЕСА_7 у АДРЕСА_6 та з кінця жовтня 2014 року - по АДРЕСА_8.

Зазначені обставини підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 - цивільна дружина ОСОБА_3, яка також пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у них з ОСОБА_3 народився спільний син. Відносини у неї з малолітніми дітьми ОСОБА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 добрі, вони її називають «мама ОСОБА_14», про свою біологічну матір діти говорили, що вона їх ображала, била, не давала їсти та виганяла на холод.

На виконання положень ст. 171 СК України у присутності класного керівника, шкільного психолога та практичних психологів Комунального закладу соціального захисту центру соціально-психологічної реабілітації дітей Управління-служби у справах дітей Дніпропетровської міської ради Прокопенка О.В., Олійник О.Л., залучених судом у якості спеціалістів, у судовому засіданні була заслухана думка малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо їх місця проживання, відношення до біологічних батьків.

У ході спілкування з дітьми встановлено їх прихильність до батька, його цивільної дружини ОСОБА_14, а також до сестри ОСОБА_9 та негативне ставлення до біологічної матері ОСОБА_2

З'ясовуючи у судовому засіданні характер ставлення позивачки до своїх малолітніх дітей, колегія суддів встановила, що ОСОБА_2 ніколи не втрачала до них інтерес. З приводу зміни їх місця проживання батьком без її згоди та для встановлення місцезнаходження, зверталася до служби у справах дітей та до правоохоронних органів, у березні 2012 року звернулася до суду з позовом (т.1, а.с.3-9, 39, 80, 113).

З пояснень свідків класного керівника ОСОБА_12 та шкільного психолога ОСОБА_13 встановлено, що з часу навчання дітей у школі, у 2013-2014 навчальному році та до грудня 2014 року (до хвороби дітей) мати ОСОБА_2 систематично відвідувала школу, цікавилася успіхами та здоров'ям дітей. Встановлено також, що під час першого навчального року діти йшли на контакт з матір'ю, спілкувалися з нею, а з початку другого навчального року стали таких зустрічей уникати через негативне ставлення до цього питання батька.

Факт впливу батька на малолітніх дітей щодо несприйняття матері та формування її негативного образу підтвердили у судовому засіданні спеціалісти - практичні психологи Прокопенко О.В., Олійник О.Л. Такі висновки спеціалістів ґрунтувалися на результатах особистого спілкування з дітьми в ході судового засідання, аналізу їх малюнків, наданих шкільним психологом, а також на підставі показів сторін та свідчень свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина…, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Не заперечуючи, що батько під час проживання малолітніх дітей разом з ним, турбувався про них, приділяв увагу їх всебічному розвитку та вихованню, колегія суддів зауважує, що зміна їх місця проживання відбулася без згоди матері ОСОБА_2, з якою діти залишилися проживати після розірвання шлюбу між сторонами, а також, що батько здійснює психологічний вплив на дітей, налаштовуючи проти матері, не сприяє налагодженню контакту та спілкуванню дітей з нею, що призвело до формування у дітей негативного образу матері, який штучно підтримується батьком.

Крім того, колегія суддів враховує відсутність у ОСОБА_3 житла, оскільки доказів щодо перебування будь-якого нерухомого майна у власності чи в оренді, позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

Також колегія суддів бере до уваги ті обставини, що остання зміна проживання дітей та переїзд до с. Сурсько-Михайлівка Солонянського району Дніпропетровської області, яке розташовано на відстані більше 40 км від школи, де навчаються діти, вплинула на режим дня. У судовому засіданні встановлено, що діти вимушені підніматися о 06-20 годині та повертаються додому після школи та відвідування спортивної секції та танцювальної школи о 20-00 - 21-00 годині.

Відповідно до інформації відділу освіти Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради № к-2 від 05 лютого 2015 року у 2013-2014 навчальному році діти не відвідували шкільний заклад 66 навчальних днів, з них через хворобу - 59 навчальних днів. Протягом першого семестру 2014-2015 навчального року ОСОБА_5 була відсутня на заняттях 28 навчальних днів, з них - 21 день по хворобі, ОСОБА_6 пропустив 30 навчальних днів, з них - 24 дні через хворобу (т.3, а.с.87).

Як пояснила у судовому свідок ОСОБА_12, з 09 грудня по 26 грудня 2014 року діти не відвідували заняття через хворобу та з 12 січня 2015 року та у лютому 2015 року діти не відвідували заняття через сімейні обставини, про що батько надавав відповідні заяви.

Обставин, які б свідчили про реальну небезпеку для життя та здоров'я малолітніх дітей за місцем проживання матері, у судовому засіданні не встановлено.

Створення матір'ю належних умов для двох малолітніх дітей за фактичною адресою її проживання підтверджується також актом обстеження умов життя та виховання в сім'ї ОСОБА_2 від 04 березня 2015 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради на виконання вимог апеляційного суду (т.3, а.с.114).

Обставини, що для малолітніх дітей за місцем проживання матері створені всі належні умови, у судовому засіданні підтвердили свідки - теперішній чоловік позивачки ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_9, які кожен окремо пояснили, що підтримують ОСОБА_2 у її намірах повернути дітей.

Доводи ОСОБА_3 щодо жорстокого поводження матері з дітьми, зокрема, спричинення нею легких тілесних ушкоджень у листопаді 2011 року малолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з посиланням на висновки фахівця судово-медичного експерта (т.1, а.с.111,112), колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки сама позивачка факт побиття дітей категорично заперечувала, докази щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності з приводу спричинення тілесних ушкоджень дітям чи жорстокого з ними поводження, відсутні.

Враховуючи, що зміна батьком місця проживання малолітніх дітей у листопаді 2011 року відбулася без згоди матері, протягом 2011-2014 років їх місце проживання батьком неодноразово змінювалося, а також, що своєю поведінкою батько психологічно впливає на відношення дітей до матері, навіть зважаючи на зусилля батька створити належні можливості для нормального розвитку та виховання дочки і сина, колегія суддів вважає, що діти, виходячи з їх малолітнього віку, повинні проживати з матір'ю, і це не суперечитиме їхнім інтересам.

Крім того, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо усунення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дітьми шляхом зобов'язання ОСОБА_3 надавати їй можливість безпосередньо спілкуватися з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, брати участь у їх вихованні, відпочинку, вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2, порушивши тим самим норми процесуального права, так як останньою такі позовні вимоги не заявлялися.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, у відповідності з п.п.1,3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про відібрання малолітніх дітей, визначення їх місця проживання задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1.

Відібрати малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у батька ОСОБА_3 та передати їх матері ОСОБА_2.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх дітей, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді