АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
17 червня 2015 року м. Дніпропетровськ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції про визнання права власності на самочинно побудований житловий будинок, господарські будівлі та споруди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з зазначеним вище позовом 20 листопада 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що у період з 1990 по 2000 роки на підставі рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 24 серпня 1990 року "Про виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних жилих будинків за рахунок земель радгоспу ім.КПРС, виділених Бабушкінському району" здійснила будівництво житлового будинку і господарських будівель та споруд за адресою: провулок Фіалковий, 3, що у Бабушкінському районі. Рішенням Дніпропетровської міської ради №142/16 від 11 жовтня 2011 року їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Дніпропетровської міської ради №81/53 від 15 жовтня 2014 року земельну ділянку було передано їй в оренду строком на два роки. На сьогодні усі об'єкти нерухомості знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:089:0006, загальною площею 0,0582 га.

З урахуванням викладеного просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння 3 по провулку Фіалковий в м.Дніпропетровську, яке складається з: житлового будинку літ. А-2 загальною площею 209,7 м.кв., прибудови літ.а-1, ґанку літ.-а, вимощення 1, огорожі №1-2 та вигрібної ями.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

З даним висновком судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 24 серпня 1990 року "Про виділення земельних ділянок для будівництва індивідуальних жилих будинків за рахунок земель радгоспу ім.КПРС, виділених Бабушкінському району" позивачу виділена земельна ділянка (порядковий номер 145) під будівництво індивідуального жилого будинку.

Згідно п.п.3.1, 3.2, 3.2 зазначеного вище рішення забудовників було зобов'язано вести забудову в суворій відповідності з паспортом земельної ділянки. Будівництво житлових будинків почати не пізніше 1 року з дня прийняття цього рішення. Будівництво вести строго за індивідуальними і типовими проектами, узгодження з ПО "Дніпрошина" та відділом у справах будівництва і архітектури.

З наданого позивачем технічного паспорту вбачається, що будівництво житлового будинку велося з 1992 по 2000 рік.

Рішенням Дніпропетровської міської ради №142/16 від 11 жовтня 2011 року позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Дніпропетровської міської ради №81/53 від 15 жовтня 2014 року земельну ділянку було передано позивачу в оренду строком на два роки.

Згідно ч.1, 2, 3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як роз'яснено у п.3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України N 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України N 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону N 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (абзац 1 частини 3 статті 331 ЦК України).

Абзацем 2 частини 3 статті 331 ЦК України встановлено право особи, що створила об'єкт нерухомого майна зі своїх матеріалів, або набуває на нього право власності на підставі договору або закону, укладати договори щодо зазначеного об'єкта незавершеного будівництва (про відчуження або іпотечні).

При цьому для реєстрації права власності набувача на об'єкт незавершеного будівництва, надаються документи, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисна документація, а також документи, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Таким чином, статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги, що позивачем здійснено самочинне будівництво, на земельній ділянці, що не була відведена, без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, належно затвердженого проекту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Посилання апелянта на те, що позивач не може оформити документи щодо введення об'єкту в експлуатацію не може бути прийнято до уваги, оскільки відмова відповідних органів в оформленні документів може бути предметом оскарження в судовому порядку.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді С.П.Котушенко

ОСОБА_3