Справа № 482/988/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2015 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Ітріна М.В., при секретарі Андреєвій Ю.В., за участю відповідача ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_2, розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства „Дельта Банк (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

10 червня 2015 року Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16.08.2006 р. між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 002-14026-160806, за яким боржнику надано кредит на суму 5 570,25 грн, зі сплатою 5,0 % річних та 2,99 % на місяць за ведення кредитної справи.

Вказали, що боржник порушила свої зобовязання по договору і станом на 28 квітня 2015 р. існує заборгованість в сумі 2 948,51 грн, яку просили стягнути.

В судове засідання представник позивача не зявився, але у резолютивній частині позовної заяви (п. 3), просив позов задовольнити, а справу розглянути за його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав мотивуючи тим, що повністю погасила борг за кредитом здійснивши останній платіж у грудні 2008 року. Крім того, просила застосувати до цих вимог строк позовної давності.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, 16 серпня 2006 р. між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 002-14026-160806, за яким боржнику для придбання майна надано кредит у сумі 5 570,25 грн, зі сплатою 5,0 % річних, а також плату за ведення кредитної справи в розмірі 2,99 % щомісяця, строком на 36 місяців, тобто з кінцевим строком повернення не пізніше ніж 15 серпня 2009 року.

Пунктом 2.8. Договору відповідач зобовязалася сплачувати кредит рівними частинами не пізніше 15 числа кожного місяця в розмірі 334 грн.

Судом зясовано, що відповідачу видано кредит шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок приватного підприємця, а саме продавця товару.

Відповідач погашала кредит до 17 грудня 2008 року, а в подальшому припинила сплату боргу, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 28 квітня 2015 р. складає 2 948,51 грн, що складається з тіла кредиту в сумі 1 278,46 грн, заборгованості за відсотками в сумі 29,41 грн і заборгованості за комісіями в розмірі 1 640,64 грн.

За такого, позов до відповідача предявлено обґрунтовано.

Проте, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК).

Як встановлено судом спірний договір між сторонами укладено 16 серпня 2006 року з остаточним поверненням боргової суми 15 серпня 2009 року.

Отже з 16 серпня 2009 року для Банку починається перебіг строку позовної давності тривалістю три роки, на протязі якого він має право звернутися до суду з вимогами до відповідача щодо стягнення кредитної заборгованості.

Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 10 червня 2015 р., тобто після спливу майже шести років, отже за межами строку позовної давності.

В силу положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові.

За такого, з підстав пропуску строку позовної давності у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити публічному акціонерному товариству „Дельта Банк у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 002-14026-160806 від 16 серпня 2006 року у сумі 2 948,51 грн, у звязку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий підпис

Копія вірна: Суддя: