Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/1450/13-ц Головуючий у 1-й інст. Грищенко Микола Васильович
Категорія 6 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання будівництва самочинним, знесення самочинного будівництва, зобов'язання усунути перешкоди у здійсненні права власності щодо земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом. Після збільшення позовних вимог позивачі просили визнати будівництво господарської споруди біля будинку АДРЕСА_1 самочинним; постановити рішення про знесення даного самочинного будівництва. Також просили зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні права приватної власності ОСОБА_1 щодо земельної ділянки площею 0,6063 га, яка розташована на території АДРЕСА_2, шляхом знесення самовільно збудованого паркану, який знаходиться на належній їй земельній ділянці.

В обґрунтування позову зазначали, що вони є власниками житлового будинку по АДРЕСА_2. Власником земельної ділянки біля цього будинку площею 0,6063 га є ОСОБА_1

По сусідству в будинку АДРЕСА_1 проживають відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Останні на своїй земельній ділянці проводять будівництво господарської будівлі з порушенням вимог, викладених в будівельному паспорті на забудову №8 від 17.04.2013 року, виданого відділом містобудування, архітектури та ЖКГ Попільнянської РДА. Також, у порушення ст. 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» будівельні роботи проводяться без відповідної дозвільної документації, з порушенням санітарних та протипожежних норм.

Крім того посилаються на те, що збудована будівля буде затуляти сонячне світло до їх будинку. Такими діями відповідачі порушують їх права. А тому вважають, що вказана будівля підлягає знесенню.

Також зазначають, що відповідачі самовільно демонтували металевий паркан, що розділяв їх земельні ділянки та встановлюють бетонний паркан на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1, створюючи перешкоди у її користуванні.

Заочним рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що судом першої інстанції належним чином не досліджено та не надано оцінки відповіді інспекції ДАБК у Житомирській області від 12.07.2013 року №7-18/13/3069 та відповіді Попільнянського районного сектору з надзвичайних ситуацій у Житомирській області № 329 від 01.08.2013 року.

Також, не було враховано того факту, що до суду було надано всі необхідні документи, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,6063 га (державний акт серії НОМЕР_1 від 16.05.1997 року), а проведення самочинного будівництва відповідачами, не дає можливості використовувати частину земельної ділянки на власний розсуд.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю (ч.2 ст.152 ЗК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін (ч.1 ст.11 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно вимог ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

В пунктах 4, 17, 22, 24 постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України"(про правовий режим самочинного будівництва) роз'яснено, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Отже з вимогою про знесення самочинного будівництва може звернутись будь-яка особа, яка доведе порушення свого права.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками будинку АДРЕСА_2. Крім того, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,6063 га. (а.с. 10-19).

Звертаючись до суду з даним позовом про знесення самочинної будівлі позивачі посилалися на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проводять будівництво господарської будівлі на своїй земельній ділянці, однак з порушенням вимог, викладених в будівельному паспорті на забудову №8 від 17.04.2013 року та без відповідної дозвільної документації, з порушенням санітарних та протипожежних норм.

Також посилаються на те, що збудована будівля буде затуляти сонячне світло до їх будинку. Крім того зазначають, що відповідачі встановлюють бетонний паркан на земельній ділянці, що належить ОСОБА_1, створюючи перешкоди у її користуванні.

Однак доказів, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються власниками чи користувачами суміжної земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, а також розташованих на ній будівель і споруд та проведення ними спірного будівництва суду не надано та такі відсутні в матеріалах справи.

Відтак, матеріалами справи не доведено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються належними відповідачами у даній справі.

Разом з тим, обґрунтовуючи свої вимоги позивачі надали суду повідомлення Разом з тим, обґрунтовуючи свої вимоги позивачі надали суду повідомлення Попільнянського РВ УМВС, інспкції державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області, Попільнянського районного сектору Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, фотознімки розпочатого будівництва господарських споруд на земельній ділянці відповідачів та паркану, що розмежовує земельні ділянки сторін (а.с.6,7,8,9,54,56 -58). РВ УМВС, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області, Попільнянського районного сектору Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Житомирській області, фотознімки розпочатого будівництва господарських споруд на земельній ділянці відповідачів та паркану, що розмежовує земельні ділянки сторін (а.с.6,7,8,9,54,56 -58).

Проте, як правильно визнав суд першої інстанції, надані позивачами докази не підтверджують, що будівництво господарської споруди та паркану проводиться частково на земельній ділянці, яка належить одному із позивачів ОСОБА_1 та що цим будівництвом порушені їх права.

Водночас, як свідчить зміст позовної заяви, позивачі вказували, що будівництво спірної будівлі здійснюється відповідачами на їх земельній ділянці (а.с.3 - 5, 42 - 44).

Не надано позивачами доказів на підтвердження своїх вимог та не добуто таких і в процесі апеляційного розгляду справи.

Так, за клопотанням позивачів в процесі апеляційного розгляду справи була призначена та проведена будівельно-технічна експертиза №293/14-25. Згідно даного висновку експертом визначено, що незакінчена будівництвом господарська споруда, яка розташована по АДРЕСА_1, не відповідає вимогам пункту 3.25* та обов'язковому Додатку 3.1 (таблиця 1) ДБН 360-92** „Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" у зв'язку з недотриманням протипожежної відстані до будівлі літньої кухні (літ."В"), яка розташована на суміжній земельній ділянці по АДРЕСА_2, що належить позивачам.

Цим же висновком визначено, що зазначена будівля не розташована в межах земельної ділянки по АДРЕСА_2, яка належить позивачам (а.с.178).

Враховуючи наведене, оцінивши висновок експерта за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України колегія суддів визнає, що даний висновок експерта не підтверджує порушення прав позивачів як власників житлового будинку і земельної ділянки будівництвом господарської споруди, проведеної на земельній ділянці по АДРЕСА_1, а підтверджено, що будівельні роботи проводяться з істотним порушенням будівельних норм і правил (порушення протипожежних правил).

Інших доказів, які б свідчили про порушення самовільним будівництвом прав позивачів останніми суду не надано та таких не добуто, як і не заявлено ними будь-яких клопотань з цього приводу, хоча про наявність такого права було роз'яснено судом.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що будівництво господарської споруди здійснено з істотним порушенням будівельних норм і правил, а доказів про порушення вказаним будівництвом прав позивачів не добуто, то з врахуванням ч.7ст.376 ЦК України та роз'яснень, що містяться в пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року, можливо зробити висновок, що в даному випадку суб'єктом звернення до суду із позовом про знесення самочинно будівництва є відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування, як передбачено ч.7 ст.376 ЦК України, а не позивачі.

З огляду на наведене колегія суддів визнає, що позивачі не довели про порушення їх прав проведеним на земельній ділянці по АДРЕСА_1 будівництвом господарської споруди, а також про будівництво на їх земельній ділянці паркану, та що ці будівництва проводяться ОСОБА_3 і ОСОБА_4, тому їх вимоги про знесення вказаної будівлі та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою є необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, є необґрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді