У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,Мостової Г.І., Олійник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що 30 червня 2011 року вона передала ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 500,00 доларів США, як аванс за придбання житлового будинку по АДРЕСА_1, про що ОСОБА_7 написав розписку. Решту частину коштів (35 500,00 доларів США) позивач мала сплатити при укладенні договору купівлі-продажу.

У подальшому договір купівлі-продажу укладений не був, проте ОСОБА_7 коштів не повернув.

Вважаючи, що кошти, отримані відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, позивачка просила на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь 5 945,00 грн, що еквівалентно 500,00 доларів США; проценти за користування безпідставно набутими коштами в розмірі 1 216,89 грн та судові витрати.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 5 945,00 грн безпідставно набутих грошових коштів та 1 216,89 грн процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що відповідач отримав грошові кошти при наявності достатніх правових підстав, з метою їх зберігання для придбання в майбутньому нерухомого майна, про що написав відповідну розписку, а тому до даних правовідносин не можна застосовувати ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного .

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30 червня 2011 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 500,00 доларів США, як завдаток за житловий будинок АДРЕСА_1, про що була написана відповідна розписка.

В подальшому договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку укладений не був.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був у зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані ОСОБА_7 кошти завдатком.

Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Пред`являючи позов, ОСОБА_6 посилалась на те, що кошти за розпискою отримані ОСОБА_7 безпідставно, оскільки в подальшому договір купівлі-продажу вказаного будинку укладений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин неможливо погодитись з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідач набув кошти при наявності достатніх правових підстав, як плату по договору купівлі-продажу, який сторони мали намір укласти в майбутньому, оскільки договір купівлі-продажу будинку укладений не був.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212- 215 ЦПК України зазначених обставин справи не врахував, неправильно визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню. Вказані кошти підлягають стягненню на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, як набуті без достатньої правової підстави.

Крім того, апеляційним судом не було перевірено доводів апеляційної скарги та не надано відповідної правової оцінки щодо того, що ОСОБА_7, який брав кошти у позивача, не був власником житлового будинку, який мала купити позивач, а лише представляв інтереси юридичної особи ПП АН «Геоплан+», яке діяло на підставі договору про надання послуг з продажу об'єкту нерухомості, у зв'язку з чим суд не перевірив наявності у ОСОБА_7 повноважень на представництво інтересів продавця будинку. З'ясування цих обставин може вплинути на суб'єктний склад учасників процесу у даній справі.

Також, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами на підставі ст. 536 ЦК України, оскільки підставами для застосування до правовідносин ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами; по-друге - установлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (ст. ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів судом з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалене у справі рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С. Олійник