АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права комунальної власності, визнання недійсним договору дарування, витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання права власності,

за апеляційною скаргою Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року позов заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права комунальної власності, визнання недійсним договору дарування, витребування майна задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_1 у комунальну власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення в будинку за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, Ѕ (літ. А), загальною площею 164,7 кв.м., вартістю 1 404 112,32 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про визнання права власності залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 3 441,00 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили 26 лютого 2014 року.

В заяві про перегляд рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року за нововиявленими обставинами представник ОСОБА_1 просить скасувати вказане судове рішення, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову заступника прокурора м. Києва.

Обґрунтовуючи подану заяву, представник ОСОБА_1 зазначив, що, задовольняючи частково позов заступника прокурора м. Києва, суд першої інстанції виходив з фактичних обставин, які були встановлені в рішенні Господарського суду м. Києва від 30 травня 2012 року, а саме: що спірне нежитлове приміщення є пам'яткою архітектури місцевого значення, а тому проведення процедури його приватизації під час дії Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини» є незаконним.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року задоволено, рішення суду скасовано.

У задоволенні позову заступника прокурора м. Києва та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі Київська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник Київської міської ради вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник управління охорони культурної спадщини (КМДА) апеляційну скаргу підтримала.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 17 жовтня 2013 року та відмовляючи у задоволенні позову заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості поданої заяви, та відсутності підстав для задоволення поданого первісного та зустрічного позовів.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що позов заступника прокурора м. Києва у справі обґрунтовано тим, що спірне нежитлове приміщення є пам'яткою архітектури місцевого значення, а тому проведення процедури його приватизації під час дії Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини» є незаконним.

Зазначав, що вказані фактичні обставини підтверджені рішенням Господарського суду м. Києва від 30 травня 2012 року, яким визнано недійсним пункт 1 додатку № 1 до рішення Шевченківської ради від 27.12.2005 року № 644 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району міста Києва» в частині включення спірного нежитлового приміщення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціонах.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11 вересня 2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 11 лютого 2013 року, рішення Господарського суду м. Києва від 30 травня 2012 року залишено без змін.

За наслідками повторного розгляду справи в суді касаційної інстанції, постановою Вищого господарського суду України від 07 жовтня 2014 року рішення Господарського суду м. Києва від 30 травня 2012 року було скасовано в частині визнання недійсним п. 1 додатку № 1 рішення Шевченківської районної у м. Києві ради від 27 грудня 2005 року «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченківського району м. Києва» щодо включення спірного нежитлового приміщення до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціонах, та прийнято нове рішення, яким в позові в цій частині відмовлено.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Задовольняючи подану заяву та відмовляючи в позові заступника прокурора м. Києва, суд першої інстанції правильно виходив з того, що підставою для перегляду рішення суду від 17 жовтня 2013 року у зв'язку з нововиявленими обставинами є скасування рішення Господарського суду м. Києва від 30 травня 2012 року, яке стало підставою для ухвалення рішення, що підлягає перегляду.

При цьому, судом були враховані відповідні роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», відповідно до п. 3 якої нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду не підтверджені будь-якими доказами.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: управління охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання права власності, не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 10 квітня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання неюзаконної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук