Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду Запорізької області від 14 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Приватбанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що за умовами укладеного із відповідачем договору від 10 серпня 2006 року позичальник отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 17 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 23 181, 83 грн, із яких: 3 456, 36 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 145, 38 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 080, 09 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 10 серпня 2006 року у розмірі 23 181, 83 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року змінено рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року, стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 10 серпня 2006 року за період із 30 вересня 2010 року по 17 червня 2013 року у розмірі 10 247,53 грн, із яких: 528, 19 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 755,17 грн - несплачені проценти, штраф у розмірі 964,17 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що за умовами укладеного із ОСОБА_3 договору від 10 серпня 2006 року позичальник отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що заява разом Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою (далі - Умови) і Тарифами складають договір про надання банківських послуг (а. с. 6).

Умови кредитування встановлюють обов'язок ОСОБА_3 здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі 7 % залишку заборгованості на кінець звітного періоду, але не менше 50 грн до кінця місяця, наступного за звітним, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та сплати процентів за ним.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 17 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 23 181, 83 грн, із яких: 3 456, 36 грн - заборгованість за тілом кредиту, 18 145, 38 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 080, 09 грн - штраф (процентна складова).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається поданої до суду першої інстанції заяви відповідача (а. с. 22), ним заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог банку.

Пунктом 9.12 Розділу І Умов встановлено, що договір діє упродовж 12 місяців з моменту підписання. Також передбачено автоматичне пролонгування дії договору на такий самий строк у разі, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору (а. с. 9).

Відхиляючи доводи ОСОБА_3 щодо пропуску банком строку позовної давності за вимогами повернення кредиту у цілому та стягнувши грошові кошти у межах трирічного строку до моменту нарахування банком останнього платежу - 17 червня 2013 року, апеляційний суд виходив із того, що будь-яких дій щодо інформування про припинення дії договору про надання банківських послуг відповідно до п. 9.12 Розділу І Умов сторони не здійснювали, тому строк виконання зобов'язання за цим договором автоматично пролонговано.

Із такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Згідно п. п. 3.1.1. Розділу ІІ Умов строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця (а. с. 9).

Встановлено, що ОСОБА_3 видано платіжну картку строком дії до 31 липня 2008 року (а. с. 23).

Дійшовши висновку щодо пролонгації кредитного договору на підставі п. 9.12 Розділу І Умов, апеляційний суд не звернув уваги на те, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, із видачею нової платіжної картки із визначеним лімітом кредитних коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року), а також на те, що після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 10 серпня 2006 року не виконав.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук