Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ08 квітня 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоШтелик С.П.,суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,Коротуна В.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до Львівського обласного клінічного діагностичного центру про скасування наказу за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року,в с т а н о в и л а:У квітні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що з 01 лютого 2007 року і по теперішній час вона працює на посаді бухгалтера, спеціаліста І категорії у Львівському обласному клінічному діагностичному центрі (далі - ЛОКДЦ). 24 жовтня 2013 року нею було отримано розпорядження головного лікаря ЛОКДЦ, яким зобов'язано невідкладно заповнити відповідно до зразка, що знаходиться у начальника відділу кадрів ЛОКДЦ графу «Автобіографія» особистого листка обліку кадрів та до 17 год. 00 хв. того ж дня подати у письмовій формі на ім'я головного лікаря пояснюючу записку, якою повідомити, чи перебуває вона з головним бухгалтером ОСОБА_6 у родинних стосунках - чи є сестрою, і якщо так, то якого ступеня спорідненості. На виконання вимог даного розпорядження позивачем письмово повідомлено головного лікаря про те, що всі необхідні документи, які відповідають встановленим вимогам, вона подавала при прийнятті на роботу, водночас зазначила, що вона не відноситься до категорій осіб, які підпадають під дію Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а дані, які необхідно було подати на виконання вимог розпорядження, відносяться до категорії персональних та надаються виключно за згодою особи, а не в наказному порядку. У подальшому розпорядженням головного лікаря від 12 грудня 2013 року її повторно було зобов'язано подати автобіографію встановленого взірця, на виконання якого нею в черговий раз була підготовлена та подана до відділу кадрів автобіографія. 18 грудня 2013 року головний лікар видав розпорядження, згідно з яким визнав розпорядження від 12 грудня 2013 року невиконаним. В поясненнях, наданих відповідно до цього розпорядження, вона повідомила відповідача про те, що подана нею автобіографія відповідає вимогам закону, проте розпорядженням головного лікаря від 27 січня 2014 року їй оголошено попередження та зобов'язано подати автобіографію встановленого зразка із зазначенням відомостей про батьків, братів та сестер. В мотивувальній частині цього розпорядження зазначено про невиконання нею наказу від 25 листопада 2013 року № 105, про існування якого їй не відомо. Наказом від 29 січня 2014 року № 26 її притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Вважає цей наказ безпідставним, оскільки притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності можливе виключно у випадку порушення трудової дисципліни та вчинення дисциплінарного проступку і нормами законодавства про працю не передбачено такого трудового обов'язку працівника, а тому просила суд скасувати наказ від 29 січня 2014 року № 26. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що у зв'язку з невиконанням позивачем розпоряджень та наказів керівника ЛОКДЦ, у останнього були всі підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Указаних вимог судами не дотримано. Згідно зі ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу працівника. Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявлення проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов'язки, характеру порушення, шкідливих наслідків, причинного зв'язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену трудовим договором з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові (ст. 21 КЗпП України). Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку ЛОКДЦ, затверджених 2 грудня 2010 року на конференції трудового колективу Львівського обласного клінічного центру (далі - Правила), при прийнятті на роботу адміністрація лікарні (згідно зі Статуту ЛОКДЦ - головний лікар) вимагає від особи, яка бажає влаштуватися на роботу, трудову книжку, а у випадках, коли особа влаштовується на роботу вперше, - довідку з ЖЕК або сільської ради про останню зайнятість, паспорт. Прийняття осіб без зазначених документів не допускається. При прийнятті на роботу, яка вимагає спеціальних знань, особи зобов'язані пред'явити також диплом, посвідчення про наявність відповідної освіти або професійної підготовки. Прийняття на роботу оформляється наказом по ЛОКДЦ. Як вбачається з матеріалів справи, позивач призначена на посаду бухгалтера першої категорії адміністративно-господарської частини з 01 лютого 2007 року (а. с. 49).Відповідно до розпорядження головного лікаря ЛОКДЦ від 24 жовтня 2013 року № 08 на виконання вимог чинного антикорупційного законодавства, з метою виявлення та усунення (у разі виявлення) порушень приписів Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», зобов'язано ОСОБА_5 невідкладно заповнити автобіографію відповідно до взірця. Зразок автобіографії затверджений головним лікарем ЛОКДЦ Пукаляк Р.М. 25 листопада 2013 року (а. с. 53).Розпорядженням головного лікаря від 12 грудня 2013 року № 14 її повторно було зобов'язано подати автобіографію встановленого взірця. 18 грудня 2013 року головний лікар видав розпорядження № 15, згідно з яким визнав розпорядження від 12 грудня 2013 року не виконаним. 27 січня 2014 року наказом головного лікаря № 25 позивачу оголошено попередження за неналежне виконання розпоряджень та наказів головного лікаря та зобов'язано подати автобіографію встановленого взірця із зазначенням відомостей про батьків, братів та сестер. Як зазначено в листі головного лікаря ЛОКДЦ від 16 квітня 2014 року № 196, подання автобіографії та/або оновлення автобіографічних відомостей є обов'язком кожного працівника, зокрема бюджетних установ, та випливає з приписів Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (а. с. 67). Пунктом 2 ч. 4 ст. 11 вказаного Закону встановлено, що особа, яка претендує на зайняття посади, пов'язаної із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, повинна подати для проведення спеціальної перевірки, серед інших документів, також і автобіографію.Зі змісту наказу від 29 січня 2014 року № 26 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_5» вбачається, що підставою для його видачі стало неподання позивачем належним чином оформленої автобіографії до відділу кадрів ЛОКДЦ. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що на момент пред'явлення вимоги щодо подання автобіографії відповідно до встановленого зразка, позивач вже перебувала в трудових відносинах з відповідачем, а також не перевірив повноваження головного лікаря ЛОКДЦ щодо затвердження встановленого взірця для написання автобіографії та чи пов'язана посада, яку займає позивач, із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, не з'ясував, чи розповсюджуються обмеження, визначені вищевказаним Законом, на осіб, які працюють у закладах охорони здоров'я, який перелік документів надавався позивачем при прийомі на роботу та чи відповідав він вимогам трудового законодавства, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий С.П. ШтеликСудді: І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун О.В. Попович