Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 328/699/15Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.В.
№ 22/778/3646/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Осоцького І.І.

суддів Панкеєва О.В., Гончар М.С.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом Приватного підприємства "Токмак-Центр" (надалі - ПП «Токмак-Центр») до ОСОБА_2 про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИЛА:

03.03.2015 року ПП Токмак-Центр звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило визнати договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеним між ПП «Токмак-Центр» та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі нормативного акту обовязкової дії, та стягнути з ОСОБА_2, на користь ПП «Токмак-Центр» за надані житлово-комунальні послуги за адресою: м. Бердянськ вул. Революційна, 49 за період з 01.07.2014 року по 01.01.2015 року в розмірі основного боргу 1 674,18 грн., інфляційних втрат 42,13 грн., 3% річних 25,32 грн., та судовий збір в розмірі 243,60 грн., а всього 1 985,23 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що відповідач є власником нежитлового приміщення, загальною площею 213,0 кв. м у б. № 49 по вул. Революційна у м. Токмак і є споживачем житлово-комунальних послуг.

Підприємство відповідно до своєї господарської діяльності надає відповідачу послуги з утримання будинку та споруд та прибудинкової території, відповідач зобовязаний відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укласти договір на отримання послуг з утримання будинку та споруд та прибудинкової території, однак ухиляється від укладення цього договору. Відповідачу направлена пропозиція укласти договір та примірник договору підготовлений виконавцем, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 844, копією чека від 25.09.2014 року, описом вкладення.

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін. Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зі змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови КМУ від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідач як співвласник багатоквартирного будинку, відмовляючись від свого обовязку брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку порушує права інших осіб на утримання та збереження спільного майна.

Виконавчим комітетом Токмацької міської ради Запорізької області в межах своїх повноважень прийнято рішення № 143 від 22.06.2006 року «Про визначення виконавців послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій», за яким визначено виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій ПП «Токмак-Центр» з додатком № 4 про перелік житлових будинків і споруд.

Встановлені тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради за № 224 від 28.08.2008 року «Про погодження переліку послуг та тарифів на житлово-комунальні послуги по ПП «Токмак-Центр», яким встановлено мінімальний перелік послуг по обслуговуванню будинку № 49 по вул. Революційна м. Токмак та при будинкової територій та їх вартість.

Будинок № 49 по вул. Революційна м. Токмак прийнятий на обслуговування підприємством, яким надаються житлово-комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території в повному обсязі.

Свої зобов'язання на надання житлово-комунальних послуг підприємство виконує в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання, щодо оплати за отримані послуги не виконує. Заборгованість за період з 01.07.2014 року по 01.01.2015 року за отриманні послуги склала 1674,18 грн.

Між сторонами фактично укладено договір про надання послуг, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, а поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, а тому даний договір вважається укладеним з моменту надання заявником (виконавцем) та прийняття боржником послуги з утримання будинку і прибудинкової території.

За весь час затримки розрахунку сума інфляційних втрат становить 42,13 грн. та 3% річних 25,32 грн.

Невиконанням зобовязання боржником порушуються права позивача.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року позовну заяву ПП Токмак-Центр до ОСОБА_2 про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.

Визнано договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеним між ПП «Токмак-Центр» та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі нормативного акту обовязкової дії.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПП Токмак-Центр» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2014 року по 01.01.2015 року в розмірі основного боргу 1674, 18 грн., інфляційних втрат 42,13 грн., 3% відсотків річних 25,32 грн., а всього 1 741,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПП Токмак-Центр» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову позивача у цій справі відмовити, стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 судовий збір 121,80 грн.

28.05.2015 року позивач ПП «Токмак-Центр»подало письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с.115-117).

У судове засідання 23.06.2015 року належним чином повідомлений про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.113) апелянт - відповідач ОСОБА_2, не зявився, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістив, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавав.

При цьому, присутні у судовому засіданні представника апелянта відповідача ОСОБА_2 за довіреністю (а.с.48) ОСОБА_3 та за довіреністю (а.с.77) ОСОБА_2 апеляційному суду пояснили, що апелянт відповідач ОСОБА_2 не бажає приймати участі у цій справі в апеляційному суду особисто, а лише через них, як представників.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю апелянта - відповідача ОСОБА_2 за присутністю представників останнього ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін у цій справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10-11, 15, 57-60, 64, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Згідно із ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та (або) ремонту будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду ЖБК, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМ України.

В силу вимог п. 13 постанови КМУ від 12.07.2005 року № 560 Про затвердження порядку формування тарифів і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій витрати на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання визначаються відповідно до укладених договорів між власником (балансоутримувачем) будинку або його уповноваженою особою та організацією, яка здійснює експлуатацію внутрішньобудинкових систем. Перелік робіт з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло -, водопостачання та зливної каналізації визначається центральним органом виконавчої влади з питань ЖКГ.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду , Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир.

Згідно із ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Витрати житлово-експлуатаційних підприємств на утримання житла включають витрати на здійснення комплексу робіт, спрямованих на створення необхідних умов для проживання людей і забезпечення збереження жилих будівель та технічного обладнання. До цих робіт належать підготовка до весняно-літнього та осінньо-зимового періодів, прочищення димарів та газоходів, наладка та регулювання технічного обладнання будинку, обстеження стану несучих і огороджувальних конструкцій тощо.

Частиною 3 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що органи місцевого самоврядування затверджують ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу (якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 17 лютого 2015 року судовий наказ № 328/267/15-ц від 04.02.2015 року про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_2 скасовано (а.с. 5).

Відповідач ОСОБА_2, як фізична особа, є власником нежитлового приміщення, загальною площею 213,0 кв. м, в будинку № 49 по вулиці Революційна м. Токмака і є споживачем житлово-комунальних послуг, вказані обставин встановлені рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2014 року, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 06 травня 2014 року (а.с. 42-47).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги повноваження щодо визначення виконавця житлово-комунальних послуг належать органам місцевого самоврядування.

Рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради від 22.06.2006 року № 143 ПП Токмак-Центр визначено виконавцем послуг по утриманню будинків і споруд та прибудинкової території, у тому числі до переліку останніх відноситься будинок № 49 по вулиці Революційній у м. Токмак (а.с. 14).

Будинку № 49 по вулиці Революційній в м. Токмак надаються послуги з утримання будинку та прибудинкової території виконавцями послуг.

Перелік послуг та нарахування витрат на утримання будинку та прибудинкової території здійснювалося на підставі встановлених рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради за № 224 від 28.08.2008 року тарифів на житлово-комунальні послуги (а.с. 15).

Надання послуг ПП Токмак-Центр підтверджується відповідними документами про надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території по вул. Революційній, 49 в м. Токмак, зокрема паспортом готовності до роботи в опалювальний період 2014-2015 року, актом від 16.01.2015 р. про надані послуги з утримання будинку і прибудинкової території за період з 01.07.2014 року по 01.01.2015 року, актом № 31 готовності до опалювального періоду, нарядами на виконання робіт (обстеження системи каналізації, підвалу, обстеження внутрішньо будинкової мережі, вивіз сміття з території, гідравлічні випробування тепломережі, дезінфекція, заповнення системи опалення водою, тощо) (а.с. 17, 13, 18, 19-24).

Утримання будинків і прибудинкових територій це є господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Таким чином, оплату послуг з утримання будинків і прибудинкових територій зобов'язані здійснювати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир, та нежилих приміщень.

Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. N 560, передбачено, що розмір тарифів (нормативних витрат, пов'язаних з утриманням будинків і споруд та прибудинкових територій) визначається згідно з Типовим переліком послуг та по кожному будинку окремо, залежно від кількісних показників фактичного надання послуг з урахуванням забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій.

Ці витрати не залежать від того, чи проживає особа у квартирі (власник або наймач), чи ні. Це витрати на утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

В даному випадку акти-претензії щодо якості та кількості наданих послуг по обслуговуванню будинку та прибудинкової території відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не складалися.

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, згідно із доданими копіями договорів, укладених з представником відповідача ОСОБА_2, більшість комунальних послуг, у тому числі твердих побутових відходів, електропостачання тощо, надаються іншими організаціями за відповідними письмовими договорами, які укладені та виконуються сторонами у встановленому чинним законодавством порядку. Ці посилання представника відповідача на укладені орендарем ОСОБА_2 договори з іншими комунальними підприємствами, свідчать про отримання ним послуг для здійснення підприємницької діяльності в межах нормального функціонування магазину, а на утримання будинку і прибудинкової території вони не розповсюджуються, тобто вони не повязані з послугами з утримання будинку і прибудинкової території, які надає позивач.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Утримання будинку та прибудинкової території, проводиться з метою збереження та належного безпечного функціонування житла (освітлення сходових клітин, прибирання прибудинкової території, дератизацію, дезінфекцію підвалів, обслуговування димовентиляційних каналів, підготовку будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, адміністративні витрати) які відповідачі несуть незалежно від того проживають чи ні в будинку чи квартирі всі мешканці, користуються вони цими послугами чи ні.

Ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у встановлені договором або законом строки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі в силу вимог закону, споживач зобовязаний сплачувати житлово-комунальні послуги.

Крім того, споживач не може самостійно, на власний розсуд, визначати суму оплати за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін. Відмова відповідача від укладення зазначеного договору суперечить чинному законодавству. Відсутність договору не звільняє відповідача від оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Власник несе відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів на рахунок підприємства незалежно від використання приміщень особисто або надання належних йому приміщень в оренду іншим особам.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання представника відповідача на те, що дане нежитлове приміщення є окремим приміщенням з окремим входом, не позбавляє його обовязку оплачувати послуги з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки вказане нежитлове приміщення залишається частиною будинку № 49 по вул. Революційна в м. Токмак.

Відповідач не виконує свої обовязки щодо оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, в результаті чого за період з 01.07.2014 року по 01.01.2015 року утворилася заборгованість в сумі 1674,18 грн. (а.с.8), яку суд першої інстанції правильно вважав необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПП «Токмак-Центр».

Щодо застосування до даних правовідносин ч.2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

В постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року була висловлена правова позиція щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, справа N 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, висловлена правова позиція, де ВСУ зазначив, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Тому, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно вважав, що поряд з основною сумою боргу, з відповідача слід стягнути на користь ПП Токмак-Центр інфляційні втрати за весь час прострочення в сумі 42,13 грн., а також 3 % річних від простроченої суми в сумі 25,32 грн. (розрахунок а.с.12).

Що стосується позовних вимог про визнання договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій укладеним, суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

ПП Токмак-Центр відповідно до своєї господарської діяльності надає відповідачу послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкової території, відповідач зобовязаний відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укласти договір на отримання послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкової території, однак ухиляється від укладення договору.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачу направлена пропозиція укласти договір та примірник договору підготовлений виконавцем, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 844, копією чека від 25.09.2014 року, описом вкладення (а.с. 6-11).

Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обовязок, а не право сторін.

Відповідач вказаний договір не уклав, жодної відповіді на пропозицію не надав. Відповідач як співвласник багатоквартирного будинку, відмовляючись від свого обовязку брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку порушує права інших осіб на утримання та збереження спільного майна.

Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Зі змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови КМУ від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

У разі такої відмови відповідно до положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг має право звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правової позицію Верховного Суду України, викладеною в постанові від 10 жовтня 2012 р. у справі N 6-110цс12.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", постанови КМУ від 20 травня 2009 року N 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

У разі такої відмови, виходячи з положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

За таких обставин, суд першої інстанції, оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов правильного висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним у запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку він та його представники вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ПП «Токмак-Центр» є належним позивачем у цій справі.

Наявність укладеного між КП «Контакт», як балансоутримувача будинку, із ОСОБА_2 договору про надання послуг з вивезення відходів № 129 від 01.01.2012 року (а.с.58-59) при вищевикладених встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах не звільняє ОСОБА_2, як власника нежитлового приміщення загальною площею 213,0 кв.м в б. № 49 по вул. Революційна у м. Токмак, від укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із виконавцем цих послуг - ПП «Токмак-Центр» на підставі нормативного акту обовязкової дії.

Відповідачем після отримання підготовленого виконавцем примірнику договору позивачеві не було надано протоколу розбіжностей до останнього. Договір, запропоновуй позивачем відповідачеві, відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Крім того, відсутність у ОСОБА_2, як власника нежитлового приміщення загальною площею 213,0 кв.м в б. № 49 по вул. Революційна у м. Токмак, укладеного із виконавцем цих послуг - ПП «Токмак-Центр» договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не звільняє ОСОБА_2 від сплати цих послуг, які були фактично спожити за період з 01.07.2014 року по 01.01.2015 року на суму 1 674,18 грн., а також інфляційних втрат 42,13 грн., 3% річних 25,32 грн.

Розмір тарифів на утримання будинків та прибудинкових територій для ПП «Токмак-Центр» затверджений рішенням виконкому Токмацької міської ради №224 від 28.08.2008 року (а.с.15) та введений в дію ПП «Токмак-Центр» на виконання цього рішення.

Виставлення та надіслання позивачем відповідачу актів виконаних робіт за досліджений період часу за відсутності у цей період укладеного між сторонами письмового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено чинним законодавством. Зазначені акти, а також відповідні рахунки мають виписуватись та виставлятись позивачем відповідачу для погодження та підписання вже після укладення зазначеного договору на виконання умов останнього.

Відповідач ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати послуги позивача з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій незалежно від того, чи знаходиться (користується) він у цьому (цим) приміщенні (приміщенням) в цей період чи ні, оскільки він є власником нежитлового приміщення загальною площею 213,0 кв.м в б. № 49 по вул. Революційна у м. Токмак, власність зобовязує та вартість цих послуг розраховується щомісяця пропорційно площі цього приміщення.

Крім того, суд першої інстанції правильно враховував у цій справі правові висновки Верховного суду України, висловлені 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13 та 10.10.2012 року № 6-110с12 в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Оскільки, за змістом цієї статті, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч.1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представники останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, які були досліджені судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ПП «Токмак-Центр» судових витрат у вигляді судового збору 121,80 грн. (а.с.101), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_4ОСОБА_5ОСОБА_1