АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5909/15 Справа № 205/1216/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.,

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року про забезпечення позову , -

в с т а н о в и л а:

19 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Одночасно із позовною заявою позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на все належне відповідачеві рухоме та нерухоме майно, банківські рахунки та грошові кошти, а також тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року заява була задоволена частково, тимчасово обмежено ОСОБА_2 право виїзду за межі України до закінчення провадження по цивільній справі.

З такою ухвалою, в частині часткового задоволення заяви, не погодився ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді у оскарженій частині, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Тимчасово обмежуючи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, суддя посилався на п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України, дійшовши висновку, що у даному випадку саме цей вид забезпечення позову належить застосувати.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом.

Частина 1 ст.152 ЦПК України містить перелік заходів забезпечення позову. Відповідно ч. 2 цієї статті у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Однак, заборона виїзду за межі України не може належати до інших видів забезпечення позову, оскільки відповідно до ст.33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону, а тому дійшов помилкового висновку про забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 права виїзду за межі України до закінчення провадження у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала , в оскарженій частині, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, а тому не може залишатися в силі і підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, з постановленням нової ухвали про відмову ОСОБА_3 в задоволенні його заяви про забезпечення позову шляхом обмеження ОСОБА_2 права виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2015 року в частині тимчасового обмеження ОСОБА_2 права виїзду за межі України до закінчення провадження по цивільній справі скасувати і в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову зазначеним заходом - відмовити.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Судді: