Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2015 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарях Швидкій І.О., Культенко Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Рубана В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до підприємства «Черкаський державний завод хімічних реактивів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_3 звернувлася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 26.06.2007 року по 01.07.2013 року працювала у відповідача на посаді апаратника виробництва хімічних реактивів та звільнилася за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку та не виплатив заборгованість із заробітної плати. Позивач таким чином вважає, що відповідач допустив порушення її прав, а тому просила стягнути з відповідача на її користь 34625 грн. 60 коп. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просили суд задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи свою позицію тим, що заборгованість підприємства виникла не з його вини, а в зв'язку з відсутністю коштів та порушенням справи про банкрутство і як наслідок неможливістю підприємства самостійно розпоряджатися своїми коштами і саме з цих підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

У судовому засіданні встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача, встановлено, що ОСОБА_3 з 26.06.2007 року по 01.07.2013 року працювала у відповідача на посаді апаратника виробництва хімічних реактивів та звільнилася за власним бажанням.

Відповідно до довідки про нараховану та невиплачену заробітну плату №05-49/170 від 03.03.2015 року виданої підприємством «Черкаський державний завод хімреактивів», ОСОБА_3 нараховано та невиплачено заробітну плату у сумі 6200 грн. 00 коп.

Згідно довідки про розрахунок середньоденної заробітної плати №05-42/307 від 09.04.2015 року виданої підприємством «Черкаський державний завод хімічних реактивів» встановлено середньоденний розмір заробітної плати ОСОБА_3 у розмірі 1 грн. 45 коп., як вбачається з даної довідки відповідач провів відповідний розрахунок шляхом ділення місячної заробітної плати у сумі 43 грн. 39 коп. на 30 календарних днів. Суд не погоджується з даним розрахунком, оскільки відповідач не надав суду табелів обліку робочого часу, які б свідчили що позивачка працювала саме 30 календарних днів, а тому вважає вірним наступний розрахунок середньоденної заробітної плати. 45 грн. 01 коп. (сума нарахованої заробітної плати за останні два місяці роботи) розділити на 22 дні (середня кількість робочих днів за місяць), таким чином сума середньоденного заробітку становить 02 грн. 04 коп.

Виходячи з наданих суду матеріалів та пояснень сторін суд вважає, що часом протягом якого відбулася затримка розрахунку при звільненні є період з 01.07.2013 року (дата звільнення позивачки) по 31.01.2015 року (дата фактичної сплати заборгованості з заробітної плати), тобто 578 днів.

Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним керуватись наступним.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У трудових відносинах (з урахуванням вимог ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ст. 10, 60 ЦПК України) обов'язок доказування відсутності вини покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

З огляду на наведені норми суд вважає, що відповідачем не було здійснено повний розрахунок з позивачем на час звільнення, не були проведенні відповідні нарахування, що описані в мотивувальній частині рішення суду, а тому позивач має право вимоги відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.8 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 8.02.1995р. «Про затвердженні Порядку обчислення середньої заробітної плати» /з подальшими змінами і доповненнями/ середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі /календарні/ дні на число відпрацьованих робочих днів.

Середній заробіток з урахуванням наявних у справі доказів, складає за один робочий день 02 грн. 04 коп. Кількість днів затримки розрахунку за вимогами позивача з 01.07.2013 року по день фактичного розрахунку - 31.01.2015 - 578 днів. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить - 1182, 53 грн. (578 дн. х 02,04 грн.).

Посилання відповідача на поширення дії мораторію на вимоги про виплату підприємством «Черкаський державний завод хімічних реактивів» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є такими, що ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, враховуючи наступне.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Отже, оскільки між сторонами виник спір із приводу порушення підприємством законодавства про оплату праці з підстав, передбачених ст.ст. 116, 117 КЗпП України, дія положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо мораторію на ці правовідносини не поширюються.

З огляду на наведені вище обставини справи та норми закону, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59 - 61, 208 - 218 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з підприємства «Черкаський державний завод хімічних реактивів», що зареєстроване за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Чигиринська, 21 (код за ), на користь ОСОБА_3 проживаючої АДРЕСА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 1182 (одну тисячу сто вісімдесят дві) грн. 53 коп.

Стягнути з підприємства «Черкаський державний завод хімічних реактивів» на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

У решті позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, а особою, яка не була присутня під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2015 року.

Суддя: В. В. Морозов