Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/743/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2015 м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Іскри А.А.,

державного виконавця Павика Д.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Долинській цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_1, погодженого з начальником ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_1 звернувся до суду з цим поданням погодженим з начальником ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області (далі ДВС) знаходиться виконавчий лист № 2-279/2009 від 21 лютого 2014 року, виданий Долинським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей.

26 лютого 2014 року державним виконавцем з примусового виконання вищезазначеного рішення суду відкрито виконавче провадження.

Аліменти боржник не сплачує, не працює, майна не має.

За зазначених обставин боржник повинен бути обмежений у праві виїзду за межі України.

В судовому засіданні представник відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області державний виконавець Павик Д.В. подання підтримав, просив його задовольнити за обставин зазначених у ньому.

Суд, заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи за поданням, а також матеріали виконавчого провадження, що стосуються розгляду надісланого подання, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про відмову в задоволенні подання з таких підстав.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Судом установлено, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 6 квітня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ОСОБА_6 повноліття, тобто до 23 січня 2011 року, після чого в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_7 повноліття, тобто до 21 липня 2015 року, починаючи сплату аліментів з 4 березня 2009 року.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 7 лютого 2014 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання вищезазначеного рішення суду від 6 квітня 2009 року, а саме замінено стягувача з ОСОБА_5 на ОСОБА_4

На підставі вищезазначеного рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 6 квітня 2009 року, судом було видано виконавчий документ.

26 лютого 2014 року з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. N 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі - Закон N 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

1. якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

2. якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5);

3. якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII передбачено можливість тимчасового обмеження у виїзді з України, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші неврегульовані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом цього пункту можливість обмеження у виїзді не пов'язується з розглядом цивільних справ, а передбачається така можливість для громадян суб'єктів цивільних відносин, які мають неврегульовані відносини до судового розгляду.

За змістом частин 1, 2 ст. 8 Закону N 3857-XII дії з відмови у виїзді з України через підстави, передбачені пунктами 1, 2, 6 - 8 ч. 1 ст. 6 цього Закону, можуть бути оскаржені громадянами у судовому порядку.

Це свідчить про те, що дії відповідних органів щодо обмеження виїзду ґрунтуються не на судовому рішенні, а на нормах ст. 6 зазначеного Закону й дії органу (посадової особи) такого обмеження можуть перевірятися в судовому порядку за скаргою особи, яка зазнала обмеження, в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що вирішення судом питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 3771 ЦПК України, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону N 606-XIV «Про виконавче провадження» (з наступними змінами) у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII).

Відповідно до викладеного, однією з підстав для обмеження у виїзді за межі України є встановлення ухилення боржника від виконання судового рішення, в цьому конкретному випадку рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 6 квітня 2009 року.

Вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Тобто під ухиленням в цій конкретній ситуації варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 3771 ЦПК України подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

З надісланого подання державного виконавця та доданих до нього матеріалів не вбачається посилання на будь-які діяння боржника спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є реальні можливості, а також відсутні обєктивні причини невиконання конкретного обовязку, окрім як формальне посилання на ухилення боржника від виконання рішення суду. Натомість убачається, а також установлено судом, згідно пояснень державного виконавця, досліджених доказів, що боржник не працює, будь-якого майна не має, що відповідно дає підстави вважати про відсутність у нього можливостей виконувати обовязок щодо сплати аліментів.

За вищезазначених обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість подання державного виконавця та, про відмову в його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 377-1, 293 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_1, погодженого з начальником ОСОБА_2 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_8