Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№318/3122/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Петров В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/778/3564/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Сапун О.А.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Камянсько Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, заборону вчиняти дію,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, заборону вчиняти дію.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок № 12 по пров. Шкільному с. Дніпровка Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, земельна ділянка площею 12 га, цільове призначення якої - ведення садівництва, та земельна ділянка площею 0,38 га, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства.

На теперішній час між ним та відповідачем, який мешкає поряд у будинку № 10 по пров. Шкільному с. Дніпровка Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, виник спір стосовно межі.

У 2006 року він звертався до голови Дніпровської сільської ради з проханням розібратися в межовому спорі та поновити межу між спірними ділянками. Комісією Дніпровської сільської ради 16 листопада 2006 року було складено акт встановлення межових знаків на границях суміжних ділянок, яким встановлено, що фактичні розміри його ділянки не співпадають з розмірами, що вказані в державному акті на землю серії ЗП № 265.

У 2012 році знову виник конфлікт стосовно межі. Відповідач заявив, що йому не вистачає 2 метрів для будівництва балаганів. Він пішов на зустріч ОСОБА_4 та уступив частину свого городу. На даний час відповідач вимагає у позивача ще два метри вздовж подвір'я, щоб він міг побудувати паркан, при цьому вимагає, щоб позивач прибрав свій сарай.

Вважає такі дії відповідача незаконними. Просив суд відновити межу між земельними ділянками, які знаходяться за адресою: Запорізька область Кам'янсько-Дніпровський район с. Дніпровка пров. Шкільний - 10 та пров. Шкільний -12, відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії ЗП № 265. Заборонити відповідачу вчиняти дії щодо перенесення межі земельної ділянки зі зміщенням у бік його земельної ділянки.

Рішенням Камянсько Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Камянсько Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, вислухавши доводи представника апелянта ОСОБА_5, заперечення представника відповідача ОСОБА_6, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження доводів про протиправне збільшення земельної ділянки відповідача за рахунок його земельної ділянки по пров. Шкільному №10 у с. Дніпровка, зокрема земельно-кадастрової документації, або інших належних доказів, які б підтверджували перенесення ОСОБА_4 межі.

Такий висновок відповідає наданим доказам, узгоджується з нормами матеріального права.

Згідно зі статтею 158 Земельного Кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" згідно зі статті 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Судом зясовано, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок № 12 по пров. Шкільному с. Дніпровка Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, земельна ділянка площею 0,1200 га, цільове призначення якої - ведення садівництва. Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом серія ЯЕ № 266270 від 28 лютого 2008 року ( а. с. 4-5,7).

Також позивачеві на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП № 265 від 10 листопада 1995 року належить земельна ділянка площею 0,38 га, яка розташовані по пров. Шкільному № 8 у с. Дніпровка, цільове призначення якої - ведення особистого підсобного господарства ( а. с. 6 ).

ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ЗП № 068373 від 21 грудня 2000 року належить земельна ділянка площею 0,48 га, яка розташована по пров. Шкільному № 10 у с. Дніпровка, цільове призначення якої для ведення особистого підсобного господарства ( а. с.39 ).

ОСОБА_3 посилався на те, що між ним та відповідачем існує спір стосовно межі між їх ділянками. Просив суд відновити межу між його земельною ділянкою по провулку Шкільному 10 та земельною ділянкою відповідача по провулку Шкільному - 12 у с. Дніпровка Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області, відповідно до державного акту серії ЗП № 265 про право його приватної власності на землю. Заборонити відповідачу вчиняти дії щодо перенесення межі земельної ділянки зі зміщенням її у бік його земельної ділянки.

При цьому зазначав, що у 2006 року він звертався до голови Дніпровської сільської ради з проханням розібратися в межовому спорі та поновити межі між спірними ділянками. Комісією Дніпровської сільської ради 16 листопада 2006 року було складено акт встановлення межових знаків на границях суміжних ділянок, яким встановлено, що фактичні розміри його ділянки не співпадають з розмірами, що вказані в державному акті на землю серії ЗП № 265.

За змістом статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до пунктів 2.3,2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (далі - Інструкція), межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності.

При вирішенні спору не надано належних та допустимих доказів, які становили б існування або відсутність самовільного зайняття ОСОБА_4 частини земельної ділянки позивача. Встановлення факту накладення меж знаходиться поза компетенцією суду та потребує спеціальних знань у галузі землеустрою, однак в матеріалах справи відсутні висновки експертів, які, в межах компетенції мають встановити факт порушення прав позивача щодо користування його земельною ділянкою.

ОСОБА_3, відповідно до вимог статті 158 ЗК України, не звертався до органів місцевого самоврядування з питанням про відновлення меж земельних ділянок і це питання належним чином не перевірялося та не вирішувалося Дніпровською сільською радою.

Заява, яка знаходиться на аркуші справи 8, не містить дати звернення до голови Дніпровської сільської ради, відсутня відмітка про те, що ця заява надходила до органу місцевого самоврядування. Акт від 16 листопада 2006 року установлення межових знаків на границях суміжних ділянок, не може бути прийнятий до уваги, оскільки він не оформлений належним чином ( комісія Дніпровською сільською радою з приводу перевірки меж не створювалася, документ підписано тільки землевпорядником ).

Крім того, ОСОБА_3 просить відновити межі між земельними ділянками, які розташовані по пров. Шкільному № 10 та пров. Шкільному № 12 у с. Дніпровка, відповідно до державного акту про право приватної власності на землю серії ЗП № 265. Разом з тим, вказаний державний акт засвідчує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,38 га, яка розташована по пров. Шкільному № 8 у с. Дніпровка ( а. с. 6 ).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3 не довів порушення його права, як власника земельної ділянки № 10 по пров. Шкільному у с. Дніпровка. До того ж спір щодо визначення (встановлення) меж суміжних земельних ділянок № 10 та № 12 по пров. Шкільному у с. Дніпровка має інші механізми реалізації прав у сфері землеустрою за умови звернення до Дніпровської сільської ради, інших уповноважених органів для оформлення відповідних документів на земельні ділянки, визначення меж земельних ділянок, здійснення інших дій, а у разі відмови мають право на звернення до суду, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вказаних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Камянсько Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: