Справа № 308/7322/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого - судді Дергачової Н.В., при секретарі Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Боздоський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки у виплаті, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Боздоський» за якою просить суд стягнути з останнього на свою користь нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 36 856,88 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 877,54 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2015 по 11.06.2015 року в розмірі 7 710,07 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Наказом КП «Парк культури та відпочинку Боздоський» № 5 від 20.07.2012 року її було прийнято на посаду головного бухгалтера підприємства. Згідно штатного розпису розмір її заробітної плати складав 2 100 грн. На підставі її заяви про звільнення за власним бажанням 27.02.2015 наказом директора КП «Парк культури та відпочинку Боздоський» № 2 її було звільнено з займаної посади, про зроблено відповідний запис у трудовій книжці № 25.

Залишилася невиплаченою нарахована заробітна плата в сумі 36 856,88 грн., компенсація за невикористану відпустку в розмірі 3 877,54 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2015 по 11.06.2015 року в розмірі 7 710,07 грн. у відповідності до ст. 117 КЗпП України.

Позивач прибув у судове засідання не прибув, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідач також у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності у якій він також зазначив, що позов визнає повністю, справу просить розглянути за відсутності представника.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що наказом КП «Парк культури та відпочинку Боздоський» № 5 від 20.07.2012 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду головного бухгалтера зазначеного підприємства з оплатою згідно штатного розпису.

Згідно штатного розпису КП «Парк культури та відпочинку Боздоський» на період з 01.03.2012 по 01.10.2012 розмір заробітної плати головного бухгалтера цього підприємства складав 3 610,00 грн., на період з 01.02.2013 по 01.02.2014 2 100,00 грн., на 2015 рік 2192,00 грн.

На підставі заяви позивача про звільнення за власним бажанням, 27.02.2015 наказом директора КП «Парк культури та відпочинку Боздоський» № 2 її було звільнено з 01.03.2015 із займаної посади, про

зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Згідно довідок від 10.06.2015 б/н КП «Парк культури та відпочинку Боздоський» заборгованість по заробітній палаті позивачу складає 36 856,88 грн., а згідно довідки від 10.06.2015 б/н заборгованість за невикористану відпустку складає 3 877,54 грн.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а

також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 36 856,88 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 877,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток позивача, в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України № 100, що становить 2100,00 грн. + 2100,00 грн. /40 (кількість робочих днів у січні лютому 2015 року згідно до ОСОБА_2 тривалості робочого часу на 2015 рік) = 105,00 грн. Однак позивачем зазначена сума облікована виходячи із заробітної плати, яка підлягала виплаті на руки, тому середньоденний заробіток у неї складає 86,63 грн., що не відповідає вимогам закону.

Період прострочення виплати заробітної плати зазначений позивачем складає з 01.03.2015 по 11.06.2015, однак суд вважає, що у даному випадку цей строк слід обліковувати з 02.03.2015, дня наступного за днем звільнення, з метою усунення нарахування подвійного заробітку за цей день. Відповідно до ОСОБА_2 тривалості робочого часу на 2015 рік кількість робочих днів при пятиденній робочій неділі за цей період складає: березень 20 днів, квітень 21 день, травень 18 днів, червень - 9 днів, тобто загальна кількість робочих днів за зазначений період 68 робочих днів.

Тому сума середнього заробітку, що підлягає сплаті позивачеві за період з 02.03.2015 по 11.06.2015 повинна складати: 68 (кількість робочих днів у періоді) * 105,00 грн. (розмір середньоденного заробітку) = 7 140,00 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача.

Суд також зазначає, що у відповідності до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Позивачем зазначений строк не пропущений.

З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне позірні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 36 856,88 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 877,54 грн., а також суму середнього заробітку за період з 02.03.2015 по 11.06.2015 в розмірі 7 140,00 грн., в решті позовних вимог відмовити у звязку з необґрунтованістю.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України в сумі 478,74 грн.

Керуючись ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст.ст. 10, 60, 61, 64, 88, 209, 212, 214 215, 367 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Боздоський» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки у виплаті, - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Боздоський», м. Ужгород, вул. Воз'єднання, 5, ідентифікаційний код 30854169, на користь ОСОБА_1, м. Ужгород, вул. Квітів, 61/3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі в сумі 36 856,88 грн. (тридцять шість тисяч вісімсот пятдесят шість гривень 88 копійок) та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 877,54 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят сім гривень 54 копійки), а також суму середнього заробітку за період з 02.03.2015 по 11.06.2015 в розмірі 7 140,00 грн. (сім тисяч сто сорок гривень 00 копійок).

В решті позовних вимог відмовити у звязку з необґрунтованістю.

Стягнути з Комунального підприємства «Парк культури та відпочинку Боздоський», м. Ужгород, вул. Воз'єднання, 5, ідентифікаційний код 30854169, на користь Державного бюджету України витрати із сплати судового збору в сумі 478,74 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2