Провадження №2/522/1637/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Одеська міська рада про приведення будівлі у попередній стан та заборону перешкоджати в переносі воріт, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ОСОБА_3 про приведення будівлі у попередній стан та заборону перешкоджати в переносі воріт, посилаючись на те, що вона є власником 7/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, в 2013 році звернулася до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з проханням дозволити здійснити перенесення існуючої тимчасової загорожі - металевих воріт з метою недопущення скупчення сміття й 23.07.2013 року отримала такий дозвіл. Проте в ході здійснення необхідних замірів відповідачка ОСОБА_3, яка є власником квартири АДРЕСА_1, стала перешкоджати здійсненню таких робіт з причин закриття воротами її вікон, стверджуючи, що вікна в її квартирі улаштовані ще з 1966 року з виходом на стадіон СКА. Позивачка зазначила, що вікна відповідачки не могли виходити на стадіон, так як в 1966 році це була режимна військова територія, на якій здійснювалися стрільби та військові навчання. Позивачка вважає, що дії відповідача і самочинна перебудова вікон перешкоджають їй, позивачці, здійснювати свої права по розпорядженню своєю власністю, а тому вона просила суд зобов'язати ОСОБА_3 привести свою будівлю в попередній стан, а саме: закласти вікна, які виходять на стадіон СКА, та заборонити відповідачці та іншим особам перешкоджати їй в перенесенні воріт.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала й стверджувала, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_1 з 1966 року, й на час вселення в цю квартиру вікна в ній вже були, виходили на стадіон ЦСКА, де зараз розташована автомийка «Ася». В 1993 році вона приватизувала квартиру й будь-яких змін в ній не здійснювала. Крім того, ОСОБА_3 зазначила, що ОСОБА_1 в Україні не проживає, а в її квартирі мешкає ОСОБА_1 При її зверненні до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, інспекції по благоустрою міста, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю стосовно улаштування металевих воріт прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 отримувала відповіді, що ОСОБА_1 попереджений про недопущення проведення робіт по перенесенню існуючих воріт, дозволи щодо проведення будь-яких робіт не надавалися.

В процесі розгляду справи 08.11.2013 року ОСОБА_3 померла й ІНФОРМАЦІЯ_1 представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2, який є правонаступником померлої ОСОБА_3, з позовними вимогами зобов'язати ОСОБА_4 привести свою будівлю в попередній стан, а саме закласти вікна, які виходять на стадіон СКА; заборонити відповідачу перешкоджати в переносі воріт.

Відповідач та його представник позов ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити у його задоволені, надали суду письмові заперечення на позовні вимоги, в яких зазначили, що віконний отвір в квартирі АДРЕСА_1 було встановлено на підставі дозволу на проведення робіт і рішення Міжвідомчої комісії при виконкомі Приморської райради народних депутатів трудящих №5 від 05.05.1966 року й нині стан квартири відповідає технічному паспорту і документам, що встановлюють право власності й фактів реконструкції квартири не виявлено. При цьому вказали на те, що позивачка хоче перенести вже існуючі ворота незаконно, так як необхідні дозволи на проведення таких робіт відсутні.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, сповіщалась належним чином, причини неявки не повідомила.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України).

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 7/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 17.10.2003 року, виданого на підставі розпорядження Приморської райадміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради №1338, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі 156доп, стр24, р№3141 (а.с.7, 173).

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3, після смерті якої відповідач ОСОБА_2 15.05.2014 року набув на неї право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 25,109).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити своє право.

Звертаючись до суду з позовом позивачка обґрунтувала свої вимоги тим, що вікно в квартирі АДРЕСА_1 створює їй перешкоди у встановлені (перенесені) воріт та відповідні незручності в користуванні своєю квартирою. При цьому позивачка вказує на самочинне улаштування ОСОБА_3 вікон в квартирі АДРЕСА_1, яку вона просить привести у попередній стан.

Суд вважає за необхідне зазначити, що всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачка не надала суду технічної документації та правовстановлюючих документів на 7/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 з визначенням вже існуючих воріт; не надала суду належних доказів користування земельною ділянкою під її частиною домоволодіння на відповідних правових підставах, і права на улаштування на цій земельній ділянці вже існуючих воріт та здійснення робіт по перенесенню воріт.

Не надано позивачкою й вмотивованих доказів того, що вікна в квартирі АДРЕСА_1 створюють їй, позивачці, перешкоди в користуванні 7/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, що належать їй на праві власності без визначення земельної ділянки під цим домоволодінням.

Щодо самочинного, на думку позивачки, улаштування ОСОБА_3 вікон в квартирі АДРЕСА_1 суд виходить з того, що згідно ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як вбачається з матеріалі справи, а саме з технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 27.10.2000 року, в квартирі АДРЕСА_1 відсутні відмітки про самочинне будівництво.

Відсутні докази самочинності улаштування вікон в квартирі АДРЕСА_1 і у висновках, проведеної на підставі ухвали суду будівельно-технічної експертизи, в саме Висновку №6153, складеного 20.03.2015 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

Крім того, відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо приведення будівлі в попередній стан, суд виходить з наступного.

Як роз'яснено у п. 2,4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» (про правовий режим самочинного будівництва) (далі по тексту - Постанова), відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову.

У п. 5 Постанови роз'яснено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Крім того, у п.17 Постанови роз'яснено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Матеріалами справи не підтверджено, що вікна в квартирі АДРЕСА_1 улаштовані відповідачем ОСОБА_2 самочинно, як і те, що наявність вікон в квартирі АДРЕСА_1 порушує законні права ті інтереси власників 7/25 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, що потребує захисту в порядку ст.391 ЦК України.

За таких обставин, оцінивши всі зібрані за справою докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 не найшов свого підтвердження в процесі розгляду справи, не обґрунтований на законі, а відтак - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.15,16,376,386,391 ЦК України, ст.ст.10,11,60,209, 212, 214-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Одеська міська рада про приведення будівлі у попередній стан та заборону перешкоджати в переносі воріт - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя 13.10.2015