У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визначення частки у майнових правах та стягнення коштів, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення частки спільної сумісної власності (майнових прав), компенсацію частки спільної сумісної власності, повернення безпідставно набутих коштів.

Позивачка посилалась на те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 26 липня 1995 року по 31 січня 2006 року вони придбали майнові права на квартиру за генеральною угодою про дольову участь у будівництві № 409-Ф-41/2-Г, укладеною 07 липня 2003 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «Позняки-Жил-Буд» та додатковими угодами до неї від 08 грудня 2003 pоку, 05 травня 2004 pоку, 04 жовтня 2005 pоку.

25 травня 2004 року між ОСОБА_5 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір на отримання кредиту № 10-12/148 на суму 38 385дол. США на проведення оплати за угодою про дольову участь у будівництві від 07 липня 2003 року № 409-Ф-41/2-Г

На час розірвання шлюбу між сторонами (31 січня 2006 року) із отриманого кредиту 38 385 дол. США було сплачено лише 4 260,64 дол. США. Після розірвання шлюбу, а саме 19 березня 2007 року позивачем було перераховано на погашення кредиту власні кошти у сумі 21 632,33 дол. США, а решта кредиту була сплачена відповідачем за спільні кошти, останній платіж було здійснено 14 січня 2008 року.

Згідно з актом від 28 лютого 2006 року № 309-Ф-41/2-Г ЗАТ «Позняки-Жил-Буд» передало ОСОБА_5 двокімнатну квартиру № 125 на 22 поверсі, загальною площею 116,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1

14 лютого 2008 року ОСОБА_5 без відома позивача продав вказану квартиру ОСОБА_7 за суму 1 186 750 грн.

Враховуючи вказане, позивачка просила поновити їй строк звернення до суду, визначити частки майнових прав на отримання спірної квартири та стягнути з відповідача на її користь компенсацію майнових прав і суму безпідставно отриманих грошей, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_4 1/2 частку майнових прав на отримання квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 343 763 грн 71 коп. з яких: 170 856 грн 50 коп. - компенсація майнових прав та 172 907 грн 21 коп. - безпідставно набуті кошти.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про визначення частки у майнових правах і стягнення коштів, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 170 856 грн та судовій збір у розмірі 1 599 грн 89 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позовні вимоги, правильно виходив з того, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина суми вартості майнових прав, що була сплачена сторонами за генеральною угодою про дольову участь у будівництві.

Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачка виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, які вона набула в період шлюбу, а тому відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України вказані кошти не можуть вважатись безпідставно набутими відповідачем.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції та з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Маляренко А.В. Нагорняк В.А.