Справа № 583/2963/15-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2015 року м. Охтирка Сумської області
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі БАЙДАЛЕНКО О.О.

без участі осіб, що беруть участь у розгляді справи, без фіксації розгляду справи технічним комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Охтирський міський сектор управління державної міграційної служби в Сумській області
про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, усунення перешкод по володінню, користуванню, розпорядженню об`єктом права приватної власності та зняття з паспортної реєстрації
встановив:
01.09.2015 року позивач звернувся з позовом. Вимоги мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.02.1981 року та договору дарування від 03.08.2005 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою на даний час залишається зареєстрованим знайомий позивача ОСОБА_2 , який фактично переїхав на проживання до в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та в добровільному порядку з реєстрації не знявся. Посилаючись на наведене, позивач просив:

- визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вигляді будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у володінні, користуванні, розпорядженні ОСОБА_1 вказаним будинком;

- зобов`язати ОСОБА_2 знятися з паспортної реєстрації в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, будучи належним чином сповіщеним про час та місце судового розгляду справи, до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідач, будучи належним чином сповіщеним про час та місце судового розгляду справи, до суду не прибув, подав заяву паро розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник третьої особи, будучи належним чином сповіщеним про час та місце судового розгляду справи, до суду не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, надані позивачем, дійшов наступного висновку:

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.1981 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 успадкували в рівних частках житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.7/

Згідно договору дарування від 03.08.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2994, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_1 2/3 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських споруд, розташованого на земельній ділянці, що знаходяться в АДРЕСА_1 . /а.с. 8-9/.

З довідки Охтирського МС УДМС України в Сумській області від 05.09.2015 року за № 3096 вбачається. що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с. 19/.

В ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює: право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316,317,319,321 ЦК України).

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.

Зі змісту п. 10, 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК.

Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своєю власністю на власний розсуд, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України.

Статтями 386 та 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом з достатньою повнотою встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача, не укладав будь-яких угод з останнім щодо користування належним йому будинком, близько півтора роки не проживає в цьому будинку.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи, що реєстрація відповідача в належному позивачу будинку перешкоджає позивачу у здійсненні його права володіння, користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком.

В той же час суд визнав безпідставними позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 знятися з паспортної реєстрації в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з наступного.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За висновком суду визнання особи такою, що втратила право користування житлом є підставою для зняття її з реєстрації, що не потребує додаткового вирішення в судовому порядку.

Доказів, які б спростовували висновки суду, відповідач не надав.

Питання про судові витрати підлягає вирішенню відповідно до ст. 88 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 9, 71 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., роз`ясень за постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, ст.ст. 6, 10, 11, 59-61, 88, 209 ч. 3, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Охтирський міський сектор управління державної міграційної служби в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, усунення перешкод по володінню, користуванню, розпорядженню об`єктом права приватної власності та зняття з паспортної реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позивних вимог в частині зобов`язання ОСОБА_2 знятися з паспортної реєстрації в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Кам`янець-Подільським РВ УМВС У в Хмельницькій області від 20.03.1997 року) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області О.О. КОВАЛЬОВА
Повний текст рішення суду виготовлений 15.10.2015 року