Справа № 462/1013/11 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/753/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 5 листопада 2014 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3, треті особи: Львівська міська рада, Львівське комунальне підприємство "Сигнівка", ОСОБА_5 про демонтаж самочинного будівництва, зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності -

в с т а н о в и л а :

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулась до суду із зазначеним позовом. Просила суд зобов'язати відповідачів демонтувати цегляний гараж розміром 4,00 х 6,00 м, самочинно побудований ними біля житлового будинку АДРЕСА_1. Посилалась на те, що відповідачі не виконали вимоги розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 16.07.2010 року № 543 "Про самочинне будівництво гр. ОСОБА_2" - яким було зобов'язано демонтувати самочинно збудований цегляний гараж до 01.09.2010 року.

Відповідачі подали зустрічний позов. Просили визнати право власності на спірний об'єкт. Зазначали, що збудували гараж на місці старої будівлі сараю у період, коли земельна ділянка належала їм на праві приватної власності; гараж використовувався під автомобіль для обслуговування інваліда - ОСОБА_8, нікому не заважає, не створює перешкод.

Оскаржуваним рішенням первісний позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 демонтувати цегляний гараж, самочинно побудований біля житлового будинку АДРЕСА_1.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудований гараж.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3 Просять його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у первісному позові, задовольнити їх зустрічний позов. Зазначають, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема посилаються на те, що гараж збудований на земельній ділянці за цільовим призначенням і у той час, коли були її власниками. Цей об'єкт не порушує прав інших осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 і їх представника ОСОБА_4 на підтримання скарги, пояснення представника Залізничної районної адміністрації ОСОБА_9, третьої особи ОСОБА_5 і її представника ОСОБА_6 на заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить підстави для її задоволення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1414 від 29.09.2059 року за будинкоуправлінням №207 Залізничного району м. Львова (нині - ЛКП "Сигнівка") залишено в користуванні земельну ділянку при буд. АДРЕСА_2 площею 366,9 кв.м.

Із копії плану з поточними змінами, складеного Львівським МБТІ 20.08.1987 року, убачається, що згадане вище будинковолодіння межує з будинковолодінням №13.

Відповідно до акту передачі-приймання від 15.08.1996 року власник будинковолодіння АДРЕСА_3 ОСОБА_10 передала його у комунальну власність Львівської міської ради як особа, що відселена з аварійного будинку.

Згідно рішення Залізничної районної адміністрації №466 від 28.05.2002 року будинковолодіння АДРЕСА_2 розділено на два з присвоєнням кожному окремої адреси: №15а та №15.

Із матеріалів справи випливає, що власником будинковолодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, а будинковолодіння №15 - ОСОБА_5

Згідно плану земельної ділянки житлового будинку №15а (наданого відповідачами ОСОБА_2) від 06.10.2010 року і плану присадибної ділянки по кварталу №207 від 03.10.2002 року ( наданого третьою особою ОСОБА_5) убачається, що за будинковолодіннями №№15 і 15а по фактичному користуванню значиться площа 954 кв.м., тобто включно із площею земельної ділянки на АДРЕСА_3.

Як встановлено судом, що випливає із наданих сторонами матеріалів: копії плану з поточними змінами, складеного Львівським МБТІ 20.08.1987 року, технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 (план земельної ділянки) - спірний гараж збудований на місці колишньої господарської споруди (сараю) на земельній ділянці, закріпленій за будинком №13 на цій вулиці.

Обгрунтовуючи позов про демонтаж гаражу, який суд першої інстанції вважав підставним, Залізнична районна адміністрація виходила із того, що позивачі здійснили будівництво спірного об'єкту нерухомого майна самочинно без належного дозволі чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Однак наявність цих підстав колегія суддів не знаходить достатніми для задоволення позову. При цьому слід зазначити, що не всі наведені позивачем підстави знайшли своє підтвердження матеріалами справи.

Так, посилання позивача про наявність істотних порушень будівельних норм і правил є голослівним, оскільки жодними документальними даними не підтверджуються.

Натомість ОСОБА_2 надав суду апеляційної інстанції висновки експертного дослідження №21/11с від 08.12.2011 року про технічний стан будівлі гаражу, який спростовує таке твердження Залізничної районної адміністрації.

Самовільність будівництва гаражу не заперечується і відповідачами, які 15.12.2011 року звернулися до районної адміністрації з заявою для погодження у встановленому порядку, для чого надали перелік необхідних документів.

Отже, сам факт самочинного будівництва не є підставою для демонтажу об'єкта нерухомості.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_2 збудували гараж у 2004 році в той час, як вони були власниками земельної ділянки. Будівництво здійснене на місці старої господарської будівлі - сараю - колишнім власником якого була ОСОБА_10 (АДРЕСА_3). Згідно матеріалів справи жодної будівлі на місці цього будинковолодіння, окрім гаража, не має, які зруйновані від віку.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Матеріалами справи встановлено, що у фактичному користуванні власників будинковолодінь №№15а і АДРЕСА_2 є земельна ділянка площею 954 кв.м., у площу якої входить земельна ділянка під колишнім будинковолодінням №13 на цій вулиці.

Із цих же матеріалів убачається, що Львівська міська рада не заперечувала проти такого землекористування, до того ж, у 2003 році видала державний акт на право власності ОСОБА_2 Отже, ці особи є належними землекористувачами.

Оскільки цегляний гараж збудований без порушень будівельних норм і правил то перешкод для визнання права власності позивачів за зустрічним позовом на це майно не має.

Не має перешкод для цього і з огляду на ту обставину, що гараж не порушує прав ОСОБА_5

До такого висновку колегія суддів приходить і з огляду на те, що спірний об'єкт збудований на місці старої будівлі гр. ОСОБА_10, яка була належним землекористувачем. ОСОБА_5 жодних прав на цю земельну ділянку не мала. До того ж, як зазначалося вище, гараж був побудований у час, коли дана земельна ділянка була у власності ОСОБА_2

Так як земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні власників будинковолодінь №№15а, АДРЕСА_2, то вони вправі у встановленому порядку звернутися до органу місцевого самоврядування для надання її у власність і при вирішенні цього питання будуть враховуватися їх інтереси з урахуванням наявних у власності будівель і споруд.

Отже, на підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради відмовити і задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 5 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про зобов'язання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 демонтувати цегляний гараж розміром 4,00x6,00 м., самочинно побудований біля житлового будинку АДРЕСА_1, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 на самочинно збудований цегляний гараж, розміром 4,00x6,00 м., біля житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: