Провадження № 22-ц/773/661/15 Категорія: 19 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Мудренко Л. І.,

при секретарі Губарик К. А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором перевезення, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом. Вказував на те, що як фізична особа підприємець, 30 березня 2012 року уклав з відповідачем, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, договір перевезення вантажу із залученням третіх осіб. На виконання умов даного договору, було здійснено перевезення вантажу-сировини на палетах за маршрутом Німеччина - Україна та складено відповідний акт приймання - передачі робіт від 11 квітня 2012 року. Однак, всупереч домовленостей замовник ОСОБА_3, після доставки вантажу, кошти на суму 33023 грн. 53 коп. не сплатив, акт не підписав.

Крім того позивач вказував, що 30 березня 2012 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за договором перевезення вантажу, між ним та ОСОБА_4 було укладено договір поруки.

За таких обставин позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно в його користь 33023 грн. 53 коп. за надані ним послуги по перевезенню вантажу та відшкодувати йому судові витрати.

21 червня 2013 року рішенням Луцького міськрайонного суду позов задоволено, солідарно стягнуто з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 в корись ОСОБА_2 33023 грн. 53 коп. боргу за договором перевезення та по 165 грн. 50 коп. з кожного за сплачений ним судовий збір.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить його скасувати як незаконне, прийняте судом без повного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи і з висновками, які цим обставинам не відповідають та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення у справі, стягуючи заборгованість за договором перевезення вантажу солідарно із замовника перевезення і поручителя в користь виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки одна із сторін спору поручитель - відповідач ОСОБА_4 є фізичною особою.

Проте погодитись з таким висновком не можна.

Відповідно до ст. 15 ч. 1 п. п. 1, 3; ст. 16 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. ст. 1; 12 ч. 1 п. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці третьому пункта третього постанови № 3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 як і відповідач ОСОБА_3 на час укладення договору перевезення вантажу були і на даний час є суб'єктами підприємницької діяльності та зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців (а. с. 4 - 7, 15, 167 - 173).

Крім того встановлено, що 30 березня 2011 року між кредитором - позивачем ОСОБА_2 і поручителем - відповідачем ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником - відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань по сплаті наданих послуг з міжнародного вантажного перевезення, сплаті 3 % річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій за договором від 30 березня 2011 року (а. с. 16).

Відповідно до п. п. 2.1, 2.4 даного договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з боржником за належне виконання забезпеченого зобов'язання. Поручитель зобов'язаний розраховуватися з кредитором виключно в готівковий спосіб.

Кредитор вправі звернутися до поручителя з вимогою про виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, незалежно від пред'явлення такої вимоги до боржника.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що спір про стягнення боргу за договором перевезення виник безпосередньо між фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а зміст договору поруки надає право перевізнику ОСОБА_2вимагати повернення заборгованості за договором перевезення з поручителя ОСОБА_4 незалежно від звернення з такою ж вимогою до замовника перевезення вантажу ОСОБА_3

Тому, з урахуванням вимог ст. ст. 15, 16 ЦПК України та ст. ст. 1, 12 ГПК України і наведених обставин справи встановлених судом, можна зробити висновок про те, що спір, який виник з договору перевезення вантажу між підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, підлягає розгляду в господарському суді і не може розглядатися в одному провадженні зі спором цивільного судочинства за договором поруки між ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_4

Оскільки суд першої інстанції порушив вимоги ст. 16 ЦПК України, згідно з якими не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, то оскаржене рішення в частині солідарного стягнення заборгованості за договором перевезення з ОСОБА_3 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі згідно з п. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 310 ч. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 задоволити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2013 року в частині солідарного стягнення заборгованості за договором перевезення з ОСОБА_3 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором перевезення закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді