Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Володимирецького районного суду від 03 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Кузнецовської міської ради про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень виконавчого комітету міської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимирецького районного суду від 03 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Кузнецовської міської ради про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень виконавчого комітету міської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Також відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій покликалися на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Просили скасувати рішення Володимирецького районного суду від 03 квітня 2015 року та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги повністю, в решті рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вказували на необхідність скасування рішення Володимирецького районного суду від 03 квітня 2015 року у зв'язку з неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначали, що судом безпідставно не застосовано норми ст. 391 ЦК України де вказано, що позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

__________________________________________________________________________________________________________

Справа 556/72/14-ц Головуючий у 1-й інст. - Іванків О.В.

Провадження №22-ц/787/1103/2015р. Доповідач - Боймиструк С.В.

Вказували, що на застосування вказаної норми судам також звернуто увагу в п.36 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Крім того, пунктом 4 ст.268 ЦК України передбачалося, що позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, а пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011 року №4176-VI „Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", який набрав чинності з 15.01.2012 року, встановлено, що позов про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право особи, може бути подано протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не врахував вказані положення законодавства, а тому рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

Не погодившись з рішенням Володимирецького районного суду від 03 квітня 2015 року, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій покликалася на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Просила скасувати рішення Володимирецького районного суду від 03 квітня 2015 року та ухвалити нове, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_1 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Кузнецовської міської ради про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень виконавчого комітету міської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою у зв'язку з безпідставністю таких позовних вимог та задоволити позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказала, що не погоджується з рішенням суду, в частині відмови у задоволенні позову позивачам ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у зв'язку з пропуском строку позовної давності оскільки вважає, що позовні вимоги останніх не підлягають задоволенню у зв'язку з безпідставністю.

Стверджувала, що позивачі не мають законного права власності чи права користування земельною ділянкою, площею 0,06 га., що розташована на території Кузнецовської міської ради Рівненської області, а тому ні відповідачі, ні будь-які інші особи не можуть порушити чи позбавити позивачів у будь-якій спосіб жодних прав на земельну ділянку. Натомість зазначала, що виданий їй державний акт на право власності на земельну ділянку є повністю законним та виданим уповноваженим органом в межах його повноважень і жодним чином не порушував та не порушує права володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою позивачів, оскільки на момент видачі цього державного акту та на даний час у позивачів відсутній документ, що підтверджував би право власності: чи то державний акт, який мали отримати позивачі виходячи з п.7 договору купівлі-продажу земельної ділянки, що підтвердив би право власності на частину земельної ділянки чи свідоцтво про право власності у порядку визначеному Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_6 ОСОБА_1 зазначив, що не погоджується з викладеними у апеляційній скарзі доводами та просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6 за їх безпідставністю.

ОСОБА_1, та представник ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Представники ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просила свою апеляційну скаргу задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_5 відхилити.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги сторін підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 місцевий суд виходив з недоведеності нею заявлених вимог.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з пропуску ними строку позовної давності, а саме, що про порушення їх прав їм було відомо ще в 2007 році.

Такий висновок не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до роз'яснень даних в п.11 Постанови пленуму Верховного Суду України „Про судове рішення у цивільній справі " від 18.12.2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. ...суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Не встановивши чи були порушені права ОСОБА_1, ОСОБА_5 та чи є відповідальними за це відповідачі в справі - виконавчий комітет Кузнецовської міської ради та ОСОБА_6, не навівши відповідних доказів та мотивів, місцевий суд в порушення п.1 та п.2 ч.1 ст.214 ЦПК України неправильно застосував норми матеріального права, що стосуються наслідків пропуску строку позовної давності, зокрема ст.ст.256, 261 та 267 ЦК України.

Колегія суддів не вбачає з доказів наявних в справі порушення виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради та ОСОБА_6 прав ОСОБА_1, ОСОБА_5 щодо придбаної ними 7 грудня 2006 року частини земельної ділянки у ОСОБА_7

Місце розташування та межі частини земельної ділянки площею 0,06 га, яку придбав ОСОБА_1, в договорі не описані та її план-схема відсутні, землевпорядними організаціями в натурі межі цієї земельної ділянки не виносились (т.1 а.с.5).

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонам.

Відповідно до ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст.202 ЗК України, як на час придбання зазначеної земельної ділянки так і на даний час, передбачена державна реєстрація прав на земельну ділянку.

В порушення вимог закону та п.7 згаданого договору купівлі-продажу частини земельної ділянки ОСОБА_1 не провів державну реєстрацію права власності на придбану земельну ділянку, а тому права власності у нього на неї не виникло.

Оскільки, таке право у позивачів не виникло, то воно не може бути і порушене.

Крім того, слід зазначити, що оскарженими рішення виконавчого комітету та Кузнецовської міської ради № 40 від 24 вересня 2002 року та № 454 від 8 жовтня 2002 року не могли бути порушені права ОСОБА_1 та ОСОБА_5, оскільки вони були ухвалені за чотири роки до придбання ними по сусідству (вул. Паркова 108) частини земельної ділянки. Ці рішення не стосувались ні їх особисто, ні тієї особи в якої ним було придбано частину земельної ділянки. Особи, які мали відношення до земельної ділянки по вул. Паркова 107, цих рішень не оскаржували. (т.1 а.с.7,225).

Відповідно до зазначених рішень органів місцевого самоврядування ОСОБА_6 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.6) і вона як власник має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою.

Отже, вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, як до законного власника про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою є безпідставними.

Що стосується вимог ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою, зокрема спірною її частиною площею 9,4 кв.м., шляхом знесення встановленої огорожі та стягнення 2000 грн. за знесення межових знаків, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоведеність саме цих вимог.

З матеріалів справи вбачається, що існує Рішення Володимирецького районного суду від 31 жовтня 2011 року, яке на даний час виконується та яким встановлено факт порушень ОСОБА_1 та ОСОБА_5 прав ОСОБА_6, щодо належної їй земельної ділянки та усунуто перешкоди в користуванні нею, шляхом знесення будівель та прибирання будматеріалів. Зобов'язано відновити межові знаки.

В даній справі відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження заявленої до стягнення вартості цих межових знаків в сумі 2000 грн..

Що стосується вимог про усунення перешкод шляхом знесення огорожі, то належні та допустимі докази про встановлення такої огорожі на спірній частині земельної ділянки відсутні.

ОСОБА_1 заперечив встановлення огорожі на земельній ділянці ОСОБА_6.

Фотографії цієї огорожі з план-схемою та прив'язуванням до місцевості в справі відсутні.

Акти державного виконавця від 17 вересня 2013 року не підтверджують наявності огорожі збудованої ОСОБА_1 на земельній ділянці ОСОБА_6 План лінійних засічок не є інформативним (а.с.107, 109,116-117).

З цього приводу в справі як свідок під присягою ОСОБА_6 чи інші особи не допитувались.

Відповідно до ст.10 та ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, які мають значення для справи, не всі його висновки не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_5 з підстав пропуску строку позовної давності з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду від 03 квітня 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_1 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Кузнецовської міської ради про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень виконавчого комітету міської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою у зв'язку із пропуском строку позовної давності та відмовити в задоволенні цих вимог за їх безпідставністю.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: