Справа № 640/9767/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

за участі :

позивача- ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року позивач звернулася до суду з уточненою в процесі розгляду позовною заявою про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що її батьку ОСОБА_4 належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення народного суду 4-ої дільниці Кагановичського району м. Харкова від 02.08.1957 р. справа №2-564, ухвали народного суду 4-ї дільниці Київського району м. Харкова від 15.08.1959 року.

Вказувала, що спадкоємцями 1-ї черги за законом є його доньки, сторони по справі, дружина спадкодавця - їх мати ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Зазначила, що спадщину вона прийняла одна, оскільки проживала зі спадкодавцем на час його смерті у спадковому житловому будинку та в подальшому звернулась до нотаріальної контори із зявою про прийняття спадщини, проте вказала, що оформити свої права належним чином не змогла, оскільки правовстановлюючий документ на житловий будинок, а саме відповідні рішення та ухвала суду не збереглися.

З огляду на відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадкування, просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вказувала на обставини, які були викладені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнали, підтвердили суду, що відмовились від спадкування майна, що залишилось після смерті їх батька.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.10).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина - на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, який належав йому відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.11.2014 року №1801240/1 на підставі рішення народного суду 4-ої дільниці Кагановичського району м. Харкова від 02.08.1957 р. справа №2-564, ухвали народного суду 4-ї дільниці Київського району м. Харкова від 15.08.1959 року.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року.

Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

У відповідності до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК України 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

У відповідності до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, так як вступила в управління і володіння спадковим майном - на момент відкриття спадщини проживала разом із батьком в спадковому будинку, що копією домової книги та прийняла до управління та користування його речі, крім того, вона не заявляла про відмову від спадщини.

Також судом встановлено, що відповідно до отриманої судом копії спадкової справи №458/2014, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач ОСОБА_1 - донька померлого, а відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 - доньки померлого, написали заяви про відмову від прийнятті спадщини за своїм батьком ОСОБА_2 Інші спадкоємці відсутні (а.с.38-74).

Матеріалами справи було підтверджено, що нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька (а.с.3).

Відповідно до Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.07.2015 року судом вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 відсутні (а.с.77), проте відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.11.2014 року №1801240/1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, інша 1/2 частина - ОСОБА_6.(а.с.4).

Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що власником 1/2 частини є ОСОБА_4 (а.с.5).

Тобто, спадковим майном після померлогоОСОБА_4 є 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, а спадкоємцем першої черги є позивач по справі - ОСОБА_1

Також судом встановлено, що відповідно листа голови Київського районного суду м. Харкова від 24.02.2015 року суд позбавлений можливості надати копії рішень відносно ОСОБА_4 за 1957 рік та 1959 рік, оскільки реєстрація цивільних справ в архіві суду починається з 1970 року (а.с.74).

Таким чином, судом вбачається, шо поновити втрачений правовстановлюючий документ, який давав би підстави нотаріусу видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадшину за законом, не має можливості.

Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

Враховуючи викладене і відсутність іншого способу захисту, позивач обґрунтовано звернулася з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_4 в судовому порядку.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою, інші спадкоємці відстутні, а оригінал правовстановлюючого документу, на підставі якого спадкодавцю ОСОБА_4 належала частина будинку, що є спадковим майном, втрачений та поновленню не підлягає, то суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 88, 174, 209, 212, 214-215, 218, 256 ЦПК України, ст.ст. 524, 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_4, 1922 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11 серпня 2015 року.

Суддя Н.В. Якуша