Справа №642/210/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Проценко Л.Г.

при секретарі Канаєвій К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним іпотечного договору, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним іпотечного договору №839/4/27/38/7-320 від 11.05.2007р., укладеного між нею та відповідачем за яким вона отримала кредит в розмірі 79230 швейцарських франків зі сплатою 9% річних. Предметом іпотеки стали майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1. Вважала, що цей договір є недійсним, оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Також, договір має третейське застереження, яке не відповідає вимогам законодавства.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та зазначила, що дійсно був новий договір яким внесені зміни в іпотечний договір, яким було замінено предмет іпотеки на квартиру, однак предметом договору були майнові права. Позивачка підписувала третейське застереження, яке не відповідало діючому законодавству і не мала можливості вплинути на позичальника, т.я. договір був типовим. З заявами до відповідача про внесення до договору будь яких положень позивачка не зверталася. Порушено право позивача на розпорядженню майном, а також частково - в користуванні ним. До банку з заявою про видачу документів про право власності позивачка не зверталась. Позивачка звернулася до суду в 2015р. у зв'язку з змінами економічних умов в країні. Також позивачка зверталася до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним, але їй було відмовлено.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення та зазначив, що спірний договір укладався та підписувався позивачкою. Відповідно до ст.ст. 1,5 Закону України «Про іпотеку» які були чинні на момент підписання і де зазначено про можливість укладання договору на об'єкт незавершеного будівництва, який стане власністю іпотекодавця. Правова позиція на яку посилається позивач є помилковою, оскільки в ній викладена позиція про інший предмет спору про захист прав осіб які інвестували кошти на збудоване майно. При підписанні третейського застереження позивачка не була позбавлена права обирати особу з якою укладає угоду і ПАТ «Укрсоцбанк» не був такою єдиною особою. Ніяких заяв про зміну предмету та умов договору позивачка не подавала і не мала заперечень, однак через 8 років звернулася до суду.

Суд, вислухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

11 травня 2007р. між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №839/4/27/38/7-320, за яким ОСОБА_1 передала в іпотеку АКБСР «Укрсоцбанк» майнові права на незакінчену будівництвом трьохкімнатну квартиру будівельний номер 105 загальною площею 79,33 кв.м, що будується на 9 поверсі за адресою АДРЕСА_1. Даний договір укладено в забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №839/3/27/38/7-178 від 11.05.2007р. Вартість предмета іпотеки склала 372,851 грн., що було еквівалентом 89911,47 доларів США. В пункті 5.1 даного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спорів між сторонами в процесі переговорів, спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцевим В.М. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків в м. Києві, вул. М. Раскової

16 квітня 2007р. споживче товариство «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж» та ОСОБА_1 уклали договір пайової участі №90-105/С8, за яким ОСОБА_1 стала пайщиком у зазначеному товаристві, і приймає участь у частині витрат на будівництво багатоповерхового житлового будинку в АДРЕСА_1. в додатку №1 до даного договору було зазначено характеристику квартири, що належатиме ОСОБА_1 по завершенню будівництва: АДРЕСА_1 на 9 поверсі загальною вартістю 79,33 кв.м. За даним договором, майнове право на квартиру може бути предметом іпотеки. Відповідно до п.2.1 договору, розмір паю ОСОБА_1 складає 372851,00 грн.

За актом прийому-передачі, вищезазначена квартира за адресою АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_1 споживчим товариством «Житлово-будівельний кооператив «Авантаж». Вартість переданої квартири склала 260996,00 грн. Право власності на дану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 14.09.2009р. відповідно до свідоцтва на право власності.

30.11.2009р. до іпотечного договору №839/4/27/38/7-320 від 11.05.2007р. укладеного між позивачем та відповідачем, було укладено договір про внесення змін та доповнень, яким, зокрема предметом іпотеки замість майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру, стала трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Згідно ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 583 ЦК України передбачено, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, які належить майнове право, а також особа, які власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення спірного іпотечного договору) предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору, як це передбачає ст. 16 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, з 30.11.2009р. після укладення договору про внесення змін та доповнень до спірного іпотечного договору, в даних правовідносинах предметом іпотеки замість майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру, стала трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1

Предметом даних правовідносин не були майнові права на окремі приміщення в житловому будинку, що будується, як помилково зазначає позивачка в позові, а були спочатку майнові права на незакінчену будівництвом конкретну квартиру, а в подальшому на цю ж квартиру після закінчення будівництва будинку та здачу його у експлуатацію.

Тому суд приходить до висновку, що спірний іпотечний договір відповідає нормам Закону України «Про іпотеку»

Відповідно до ст.6 Закону України «Про третейські суди», яка була чинна на момент укладання спірного договору, не було обмежень щодо розгляду спору між сторонами третейським судом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна зі сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Таким чином на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про третейські суди» не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року в справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзацу сьомого, одинадцятого ст.ст. 2, 3, п. 9 ст. 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст.17 ЦПК України, ст.12 ГПК України, ст.6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України).

Тому, укладення сторонами третейської угоди про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-75цс11.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Із врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, викладених у позовній заяві, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 294, 296 ЦПК України, ст.ст. 576, 583 ЦК України, ст.ст. 1, 5, 16 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним іпотечного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Проценко