У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання розписки недійсною, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 3 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 борг у сумі 50 тис. грн та судові витрати по справі.

На обґрунтування позову зазначав, що 30 жовтня 2002 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав у борг 50 тис. грн зі строком повернення до 31 грудня 2005 року, що підтверджується відповідною борговою розпискою, підписаною відповідачем. Умовами розписки передбачено, що в разі неповернення коштів у визначений строк ОСОБА_5 зобов'язується переоформити належну йому на праві власності земельну ділянку в розмірі 4,23 га, розташовану на території Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. У зазначений у розписці термін відповідач борг не повернув.

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся із зустрічним позовом, у якому, заперечуючи факт написання та підпису ним такої розписки та одержання у борг 50 тис. грн, просив визнати розписку від 30 жовтня 2002 року недійсною та стягнути судові витрати.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 3 лютого 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати указані судові рішення в частині вирішення його позову та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли 30 жовтня 2012 року, строк повернення боргу визначений до 31 грудня 2005 року, тому право на звернення до суду у ОСОБА_4 виникло 1 січня 2006 року. З відповідним позовом ОСОБА_4 звернувся у березні 2014 року, тому є підстави для відмови у задоволенні позову.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 3 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта