ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1790/14-ц
Провадження № 2-о/210/4/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" червня 2015 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чайкіної О.В.,

за участі секретаря судового засідання Куксенко О.В.,

за участі сторін не зявилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненим позовом заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у місті ОСОБА_1 ради про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини, та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у місті ОСОБА_1 ради про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини, та визнання права власності на спадкове майно. В подальшому позовні вимоги були уточнені, а саме позивач просить суд: поновити строк позовної давності для звернення до суду, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті його тітки ОСОБА_5 померлої 13.12.2006 р.; визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на спадкове майно а саме на ? частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_5 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_2 в ОСОБА_4 районі м. Кривого Рогу. 13 грудня 2006 року ОСОБА_5 померла, та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_2 в ОСОБА_4 районі м. Кривого Рогу. Мати позивача, ОСОБА_2 (дошлюбне «Каракай») ОСОБА_6 доводилась ОСОБА_5 сестрою, а позивачу тіткою. При цьому, мати позивача померла раніше ОСОБА_5, тому, на підставі ст. 1258, 1259, 1261, 1266 ЦК України він є спадкоємцем за законом. Після смерті тітки він у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак до теперішнього часу не може прийняти та оформити спадкові права, оскільки відповідач у справі ОСОБА_3, сестра Відповідача як другий спадкоємець за законом звернулась до нотаріуса із заявою, однак спадщину не приймає, до нотаріуса не з»являється. Тому, іншим способом захистити свої права він не може, у звязку з чим звернувся до суду.

Позивач, його представник в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на вимогах викладених у позові наполягає та просить їх задовольнити.

В ході судового розгляду справи Позивачем та його представником надавались усні та письмові пояснення, в яких Позивач позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Крім того, Позивач судові зазначав, що у звязку з неявкою його сестри до нотаріальної контори та не надання оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, так само і не оформлення права на спадщину, він протягом 6-ти років не може отримати спадщину, у звязку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена у встановленому законодавством порядку за зареєстрованим місцем проживання. Клопотань про відкладення або про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило.

Представник відповідача Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у місті ради в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та заперечення на позов, у яких просила відмовити позивачу в позовних вимогах предявлених до виконкому, як до не належної сторони по справі.

Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Так як про дату, час і місце проведення судового засідання його учасники були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 на праві приватної власності належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване 12.06.2000 р. за ОСОБА_5 у КП ДОР „Криворізьке бюро технічної інвентаризації у книзі 195П сторінка 210 реєстраційний № 255 (а.с.8-10).

ОСОБА_5 була прописна у квартирі АДРЕСА_1 та виписана як померла 29.12.2006 р., що підтверджується копією Довідки КЖП № 11 від 04.08.2008 р. (а.с.11).

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_5 померла 13.12.2006 р., про що в книзі записів актів цивільного стану про смерть ОСОБА_4 Відділу РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис № 1265 від 13.12.2006 р. (а.с.12).

Після смерті ОСОБА_5, а саме 13.12.2006 р. відкривається спадщина, яка складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала лише померлій ОСОБА_5 на праві приватної власності, на підставі розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства виконкому КМР народних депутатів Дз-593 від 29.05.2000р., зареєстроване 12.06.2000 р. у КП ДОР „Криворізьке бюро технічної інвентаризації у книзі 195П реєстраційний № 255 (а.с.8-10).

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_5 за свого життя заповіту не складала, що підтверджується матеріалами спадкової справи №138/2007, заведеної після смерті ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 13 грудня 2006року (а.с. 61-80).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями померлої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сестра померлої ОСОБА_7, та племінники померлої позивач ОСОБА_2 та Відповідач ОСОБА_3, які у встановлений законом строк звернулись до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори із відповідними заявами (а.с. 61, 62, 64, 65).

Судом встановлено, що починаючи з дня подачі заяви про прийняття спадщини, жоден із спадкоємців не отримав свідоцтва про право на спадщину, при цьому нотаріусом неодноразово направлялись виклики спадкоємцю ОСОБА_3 (Відповідачу 1) з проханням з»явитись до нотаріальної контори для вирішення питання стосовно спадкування майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, померлої 13.12.2006р. (а.с. 16, 17, 75,80).

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Слід зазначити, що якщо спадщина прийнята, однак спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Згідно з ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі, оскільки інший спадкоємець не вчиняє дії, щодо оформлення своїх спадкових прав, не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіння та користування ним.

Статтею 1297 ЦК Ураїни встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Позивач у справі відповідно до змісту ст. 15, 16 ЦК України обрав належний спосіб захисту своїх невизнаних прав, а саме шляхом визнання права.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Звертаючись до суду із позовом, Позивач просить суд поновити строк позовної давності для звернення до суду із позовом про визнання права власності, та в обґрунтування такої вимоги посилається на те, що до звернення до суду здійснював дії щодо оформлення спадкових справ. Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що Позивач після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, у подальшому подавав скарги на дії нотаріуса у звязку з не виданням свідоцтва про право на спадщину, збирав докази, у тому числі й шляхом звернення до суду із заявою про забезпечення доказів, тощо (а.с. 7, 12, 18-23).

Разом з тим, за змістом статті 391, 392 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Враховуючи те, що фактично Позивач прийняв спадщину, однак юридично її оформити та зареєструвати в установленому порядку не має можливості у звязку з діями іншого спадкоємця, права Позивача залишаються порушеними, невизнаними, і це порушення є триваючим.

За загальним правилом, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ч.1 ст.261 ЦК України. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що наведені у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи - ст.261 ЦК України, за змістом якої початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Таким чином, порушення прав позивача є триваючим, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строків звернення до суду, оскільки в правовідносинах, яким суд надає оцінку в цій справі, Позивачем не пропущено строк звернення до суду для захисту його прав.

Також суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову до Відповідача 2 Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у місті ОСОБА_1 ради, оскільки за змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем у спадкових спорах є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини звернулись Позивач, його сестра ОСОБА_3 (Відповідач 1), сестра померлої ОСОБА_7 відмовилась від свої частки у спадщині на користь племінниці ОСОБА_3 (а.с. 64).

Таким чином, належним відповідачем у справі є спадкоємець ОСОБА_3, у звязку з чим позовні вимоги до Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у місті ради не підлягають задоволенню, оскільки предявлені до неналежного відповідача.

Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту прийняття Позивачем спадщини, оскільки згідно з ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі; тощо, також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так як Позивач, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини вважається таким, що прийняв її, що випливає із положень ст. 1268, 1270, 1277, 1296, 1297, 1299 ЦК України, підстав для встановлення факту прийняття спадщини не вбачається, оскільки Позивач як спадкоємець за законом вчинив усі необхідні дії для прийняття спадщини.

В частині вимог Позивача про визнання права власності на 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_3, суд знаходить їх обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1223, 1258, 1261-1265 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, і таке право виникає у день відкриття спадщини. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу

Судом встановлено, що спадкоємцями за законом є сестра померлої ОСОБА_5 ОСОБА_7 та племінники померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (Позивач та Відповідач 1 у справі).

Судом, з метою повного з»ясування обставин у справі перевірено ступінь родинних відносин спадкоємця ОСОБА_2 з спадкодавцем ОСОБА_5, у тому числі й шляхом витребування доказів та звернення з судовим дорученням в порядку Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993року.

Згідно відомостей, наданих Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області від 05 травня 2015 року щодо результатів виконання доручення про витребування із відділу РАЦС адміністрації МО Плавського району Тульської області Російської Федерації ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 народились від українців ОСОБА_10 та ОСОБА_11, про що надано записи актів про народження за № 28та № 13.

ОСОБА_8 (спадкодавець) народилась 12 серпня 1935 року в с. Урусова, Плавського району, в подальшому змінила прізвище на «Фролова» (а.с. 132). ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 уклала шлюб з ОСОБА_12 та змінила прізвище з «Каракай» на «Іващенко», про що в книзі записів актів цивільного стану про шлюб ОСОБА_4 Відділу РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис про шлюб № 2751 від ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13, 137, 138).

Тобто, мати Позивача ОСОБА_9 є рідною сестрою ОСОБА_5.

Позивач, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_13 (а.с. 141) та є, відповідно, племінником ОСОБА_5.

Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_13 помирає 20.06.2006 р., про що в книзі записів актів цивільного стану про смерть ОСОБА_4 Відділу РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено актовий запис про смерть № 804 від 21.06.2006 р. (а.с.14).

Згідно з ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Тобто, мати позивача, як сестра ОСОБА_5, відноситься до спадкоємців другої черги. Однак, як вбачається зі справи, мати Позивача помирає раніше, аніж його тітка.

Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 1262 ЦК України та ч. 3 ст. 1266 ЦК України, Позивач за правом представлення є спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_5 Крім того, спадкоємцем за правом представлення після смерті ОСОБА_5 являється Відповідач ОСОБА_3

Судом встановлено, що із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, звернулись Позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3, які є племінниками померлої та спадкоємцями другої черги по праву представлення, оскільки сестра померлої, як спадкоємець другої черги спадкування за законом, померла раніше дня відкриття спадщини.

Також судом встановлено, що сестра померлої ОСОБА_7 відмовилась від належної їй спадщини на користь ОСОБА_3 (Відповідача 1), яка є племінницею померлої та спадкоємцем другої черги по праву представлення.

Згідно матеріалів спадкової справи інших спадкоємців після померлої, які бажали прийняти спадщину, не має. Заповіт померлою також не складався.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Однак, такі положення не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця.

Відповідно до ч. 5 ст. 1266 ЦК України, якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Згідно ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Таким чином, при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правила статті 1267, 1266, 1278 ЦК України та при розподілі спадщини, частка в якій не визначена за конкретним спадкоємцем, необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Судом встановлено, що усі три спадкоємці, а саме Позивач ОСОБА_2, Відповідач ОСОБА_3, та ОСОБА_7 є спадкоємцями другої черги, та відповідно мають рівні частки у спадщині, тобто кожен по 1/3 частки.

Разом з тим, спадкоємець другої черги сестра померлої ОСОБА_7 відмовилась від спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 на користь своєї племінниці ОСОБА_3, яка за правом представлення являється спадкоємцем другої черги.

Отже, Відповідач ОСОБА_3 має право на 2/3 частки спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5

При цьому, Позивачу ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом по праву представлення як спадкоємцю другої черги має право на 1/3 частки спадкового майна.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав 06 квітня 2007 р. до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На підстави цієї заяви було заведено спадкову справу № 138/2007. ОСОБА_3 викликалась з правовстановлюючими документами до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори на 15 годину 15.02.2013 р. для оформлення спадщини (а.с.16, 75, 80).

Слід зазначити, що виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця (статті 1296, 1297 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, входить квартира АДРЕСА_2 в ОСОБА_4 районі м. Кривого Рогу, яка за життя спадкодавця належала їй, та яка була зареєстрована у відповідних органах державної реєстрації згідно чинного на той час законодавства.

Саме на 1/2 частку в цій квартирі претендує Позивач ОСОБА_2 як спадкоємець другої черги за законом в порядку права представлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом, позивач, з метою реалізації своїх спадкових прав звертався до нотаріуса, подав скарги на дії нотаріуса у звязку із тривалим не оформлення спадкових прав (а.с. 18-23), однак у звязку з відсутністю усіх необхідних документів, у тому числі й правовстановлюючих, протягом 6-ти років не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яке належало померлій ОСОБА_5

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 6 Конвенції, ст. 15, 16 ЦК України, кожній особі гарантовано звернення до суду за захистом від порушених прав у сфері приватного права.

Таким чином, з огляду на наведене, суд приходить до висновку, що Позивач реалізувати своє право на спадщину не може через відсутність у нього правовстановлюючих документів на майно, яке належало на праві власності його тітці, а також у звязку з не оформленням свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцем ОСОБА_3, що не позбавляє позивача права на підставі ст. 392 ЦК України пред'явити позов про визнання його права власності на спадкове майно.

Виходячи з обставин справи та з огляду на те, що відповідно до вимог закону Позивач належним чином прийняв спадщину після померлої тітки ОСОБА_5 як спадкоємець другої черги в порядку права представлення, але у звязку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно та наявними перешкодами в отриманні свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцем другої черги в порядку права представлення Відповідача ОСОБА_3, Позивач не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіння та користування ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на спадкове майно, а саме на 1/3 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_4 в ОСОБА_4 районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суд задовольняє позов частково, оскільки ст. 1267, 1266, 1278 ЦК України закріплено рівність часток спадкоємців, а з матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті ОСОБА_5, із відповідними заявами звернулось три спадкоємці: ОСОБА_7 як спадкоємець другої черги за законом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як спадкоємці другої черги в порядку права представлення, тобто кожен із спадкоємців має право на 1/3 частки у спадщині, у тому числі й в спірній квартири, але ОСОБА_7 відмовилась від своєї частки у спадщини на користь спадкоємця ОСОБА_3, у звязку з чим частка у праві на спадщину спадкоємця ОСОБА_3 становить 1/3+1/3=2/3, а частка Позивача, відповідно, становить 1/3.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що в ході судового розгляду Позивачем заявлялись клопотання про призначення судово-будівельної експертизи (а.с. 24), яке задоволено ухвалою суду.

Позивачем сплачено за проведення експертизи 850,00грн. 9а.с. 103), тому на підставі ст. 79, 88 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з Відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Згідно до висновку судової будівельно технічної експертизи № 444 від 11.08.2014 р. ринкова вартість № 447 у будинку № 74 по вул. Іллічівська у місті Кривому Розі, станом на час проведення експертизи складає 117298 грн. В грошовому відношенні вартість 1/3 частки № 447 у будинку № 74 по вул. Іллічівська у місті Кривому Розі, станом на час проведення експертизи складає 39099,33грн. (а.с.95-98).

Позивачем при предявлені позову на підставі п. 1.1 ч. 2 ст. 4, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір у розмірі 121,80грн., та до предявлено позову сплачено 114,71грн. за забезпечення доказів (а.с. 1, 77). Крім того, після проведення судової будівельно-технічної експертизи, та визначення ринкової вартості квартири, позивачем сплачено 342,89грн. у якості доплати судового збору (а.с. 102).

Оскільки суд позов задовольняє частково, судові витрати (в частині судового збору) на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з Відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пропорційно до розміру заявлених вимог, а саме у розмірі 390,99грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 252-255, 261, 391, 392, 1216-1218, 1223, 1228, 1258, 1261-1266, 1268, 1270, 1270, 1272, 1275, 1277, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 79-88, 133, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету ОСОБА_4 районної у місті ОСОБА_1 ради про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини, та визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 14.12.1999р., р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 13 грудня 2006року, на 1/3 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, б. 69, кв. 129 на користь ОСОБА_2, судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 390,99 (триста дев"яносто грн. дев"яносто дев"ять коп.) та судові витрати на проведення експертизи у розмірі 850 (вісімсот п"ятдесят) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 25 червня 2015 року.

Суддя: О. В. Чайкіна