АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/15/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Михальченко Ю. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівКарпенко О. В. , Нерушак Л. В.
при секретаряхПосипайко А.І., Журавель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2009 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про стягнення боргу, обґрунтовуючи позов тим, що 11 червня 2007 року між ним та ОСОБА_7 був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого він, як первісний кредитор відступив, а ОСОБА_7, як новий кредитор набув право вимоги за договором позики від 20 січня 2006 року, який був укладений між ним та ОСОБА_10

Згідно п. 2.1 договору відступлення права вимоги порядок проведення розрахунків між ним та ОСОБА_7 мав бути визначений додатковою угодою.

4 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_7 було укладено додаткову угоду до договору про відступлення права вимоги, за умовами якої ОСОБА_7 зобов'язався не пізніше 25 грудня 2008 року сплатити йому 300000 доларів США у гривневому еквіваленті.

В забезпечення виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань за договором про відступлення права вимоги та додаткової угоди до цього договору, між ним та ОСОБА_9 4 вересня 2007 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність з боржником перед кредитором за виконання основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами.

Незважаючи на те, що встановлений угодою термін розрахунку минув, ОСОБА_7 так і не сплатив вказані в ній кошти в сумі 300000 доларів США, що в гривневому еквіваленті, враховуючи офіційний курс гривні до долару США складає 2402040 грн.

З врахуванням викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь борг в сумі 300000 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2402040 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 борг в сумі 2402040 грн. та судові витрати в сумі 1820 грн., а всього 2403860 грн. В частині позовних вимог про стягнення боргу з ОСОБА_9 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_7, який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_8, який заперечував проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_8, як первісний кредитор, відступив, а ОСОБА_7, як новий кредитор, набув права вимоги за договором позики від 20 січня 2006 року, укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на суму 300000 доларів США.

Відповідно до п.2.1 договору про відступлення права вимоги від 11 червня 2007 року цей договір є відплатним і для визначення порядку розрахунків між сторонами передбачено укладення додаткової угоди між ними.

Відповідно до додаткової угоди до зазначеного договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2007 року за отримання від первісного кредитора ОСОБА_8 права вимоги за договором позики новий кредитор ОСОБА_7 сплачує первісному кредитору 300000 доларів США у строк до 25 грудня 2008 року.

4 вересня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено договір поруки, за яким ОСОБА_9 зобов'язався відповідати за виконання ОСОБА_7 зобов'язань за додатковою угодою до договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2007 року.

Звернувшись до суду, ОСОБА_8 посилався на невиконання ОСОБА_7 зобов'язання за договором про відступлення права вимоги і додаткової угоди до нього в частині сплати 300000 доларів США у строк до 25 грудня 2008 року.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_8, ОСОБА_7 зазначав, що додаткова угода до договору про відступлення права вимоги підписана не ним а іншою невідомою особою і про її існування йому стало відомо тільки при ознайомленні з матеріалами справи.

Відповідно до ст.11 та ч.2 ст.509 ЦК України підставами виникнення зобов'язань є, зокрема, договори та інші правочини.

Сторонами у зобов'язанні згідно ч.1 ст.510 ЦК України, є боржник і кредитор.

Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Форма правочину щодо заміни кредитора у зобов'язанні та порядок його укладення визначені ст.ст. 512-519 ЦК.

Дослідивши матеріали справи та аналізуючи положення зазначених норм цивільного законодавства, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що договір про відступлення права вимоги від 11 червня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 і додаткова угода до цього договору від 4 вересня 2007 року відповідають вимогам закону, а тому згідно ст.526 ЦК України мають виконуватись належним чином.

Для перевірки заяви ОСОБА_7 про непідписання ним додаткової угоди до договору про відступлення права вимоги у справі проведено судово-почеркознавче дослідження, комплексна судово-почеркознавча та технічного дослідження документів експертиза та повторна комісійна судово-почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку експертного дослідження зображення підпису від імені ОСОБА_7 в додатковій угоді до договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2007 року, проведеного експертом Київського НДІ судових експертиз від 11 лютого 2011 року та висновку комплексної судово-почеркознавчої і технічного дослідження документів експертизи, проведеної експертами Львівського НДІ судових експертиз, від 2 липня 2012 року, зазначений підпис виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою.

Згідно висновку повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи, проведеної експертами Кіровоградського відділення Одеського НДІ судових експертиз, від 9 жовтня 2013 року підпис від імені ОСОБА_7 в додатковій угоді до договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2007 року виконаний самим ОСОБА_7

Оцінюючи вказані висновки, суд правильно виходив з положень ч.6 ст.147 ЦПК України, відповідно до яких висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами оцінки доказів, визначеними ст. 212 ЦПК України.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги висновок експертного дослідження зображення підпису від імені ОСОБА_7 в додатковій угоді до договору про відступлення права вимоги від 4 вересня 2007 року, проведеного експертом Київського НДІ судових експертиз від 11 лютого 2011 року, пославшись на те, що дане дослідження було проведено на замовлення заінтересованої особи ОСОБА_7 і на дослідження надався не оригінал цієї додаткової угоди, а її фотокопія.

Колегія суддів також погоджується з критичною оцінкою судом висновку комплексної судово-почеркознавчої і технічного дослідження документів експертизи, проведеної експертами Львівського НДІ судових експертиз, від 2 липня 2012 року. при проведенні якої експертом були використані, як умовно-вільні зразки підписів ОСОБА_7, його підписи в процесуальних документах, які містяться в матеріалах справи, без пред'явлення їх самому ОСОБА_7, що суперечить вимогам Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 8,10.1998 року № 53/5.

В той же час висновок повторної комісійної судово-почеркознавчої експертизи, проведеної експертами Кіровоградського відділення Одеського НДІ судових експертиз, від 9 жовтня 2013 року, який суд разом з іншими доказами поклав в основу рішення, відповідає зазначеним Науково-методичним рекомендаціям та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз і експертних досліджень, затвердженої тим же наказом Міністерства юстиції України, а також відповідає іншим матеріалам справи, з яких, зокрема, вбачається, що п.2.1 договору про відступлення права вимоги від 11 червня 2007 року. укладення якого не заперечує ОСОБА_7 і відповідно до умов якого ним проведено стягнення за кредитним договором, право вимоги за яким від набув, було передбачено укладення між сторонами додаткової угоди для визначення розрахунків між ними.

Відповідає обставинам справи та вимогам закону і висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення визначеної додатковою угодою до договору про відступлення права вимоги суми з поручителя ОСОБА_9, оскільки відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії договору поруки від 4 вересня 2007 року, укладеному між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не встановлено. Строк виконання основного зобов'язання, в забезпечення якого укладений цей договір, 25 грудня 2008 року.

Таким чином, кредитор ОСОБА_8 мав пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_9 до 25 червня 2009 року.

У вказаний строк позивач такої вимоги не пред'явив, в зв'язку з чим порука припиналася, про що і зазначив суд у рішенні.

Доводи апеляційної скарги були предметом судового дослідження і висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про стягнення боргу залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :