Справа № 219/2763/15-ц 2/219/1514/2015
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Павленко О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності, -

встановив:

15 квітня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, згідно якого вона просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 40 по вул. Орджонікідзе в м. Сіверську Донецької області та визнати за нею право власності на вказаний будинок.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року зазначена позовна заява була залишена без руху, а позивачу запропоновано усунути недоліки в звязку з тим, що позивач не додала до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору.

22 квітня 2015 року представник позивача надала до суду заяву, згідно якої просила долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору в розмірі 243 гр. 60 коп. на виконання вказаної ухвали суду від 16 квітня 2015 року.

Однак, по суті ані позивач, ані представник позивача не усунули недоліки, які були зазначені в ухвалі Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ухвали суду від 16 квітня 2015 року позивачу було зазначено про те, що відповідно до ставок, визначених за подання позовної заяви майнового характеру, судовий збір становить 1 % від ціни позову, тобто в даному випадку позивач повинна була сплатити судовий збір, виходячи з дійсної вартості спірного житлового будинку.

Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 40 по вул. Орджонікідзе в м. Сіверську Донецької області та визнати за нею право власності на вказаний будинок, отже предметом спору є вказаний будинок, а безпосередньо сам спір є матеріальним.

Відповідно до ч.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру позивач повинна сплатити 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Представник позивача надала до суду квитанцію про сплату судового збору в розмірі 243 гр. 60 коп., що становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Ч.4 Закону України «Про судовий збір» чітко визначає, що позивач повинен сплатити саме 1 відсоток ціни позову, однак вказівка «не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати» вказує на граничний мінімум судового збору для подачі позову про майновий спір в тому випадку, коли 1 відсоток ціни позову може бути меншим, аніж 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Саме для цього випадку законодавець зазначає, що судовий збір не може бути меншим, аніж 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Однак ставка судового збору за подання спору майнового характеру не може трактуватися позивачем як право його вибору сплатити або 1 відсоток ціни позову або 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна. Предметом цього спору є житловий будинок № 40 по вул. Орджонікідзе в м. Сіверську Донецької області, однак ані позивач, ані її представник не зазначають дійсну вартість цього будинку, необхідну для визначення суми сплати позивачем судового збору.

Разом з тим, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ України № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ст. 80, п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 80 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Однак ціна позову позивачем не вказана взагалі, а суду не надано достовірних доказів того, що на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо або у позивача є перешкоди щодо визначення дійсної вартості спірного будинку.

Згідно п. 29 Постанови Пленуму відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 82 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Однак ані позивач, ані її представник не просили суд про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, враховуючи те, що позивач повинна була сплатити саме 1 відсоток ціни позову, тобто 1 відсоток від дійсної вартості спірного житлового будинку. Позивач сплатила мінімальну ставку судового збору, однак не зазначила про те, чому нею був сплачений саме такий судовий збір, не вказала чому нею не був сплачений судовий збір в розмірі 1го відсотку ціни позову.

Позивач повинна була сплатити судовий збір до моменту подачі позовної заяви, або на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, або зазначити про те, що на даний момент сплатити повністю судовий збір вона не може за певних обставин, однак суду не надано достовірних докази того, що на момент подачі позовної заяви та на момент виконання нею ухвали про залишення позовної заяви без руху у позивача виникли перешкоди щодо сплати визначеного судового збору в розмірі 1 відсотку ціни позову, тобто дійсної вартості спірного житлового будинку.

Згідно п. 30 Постанови Пленуму у разі відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд повинен зазначити в ухвалі про відкриття провадження конкретний строк (строки) сплати судового збору, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Виходячи з аналізу вказаної норми, суд на стадії відкриття провадження по справі може вирішити питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, але, виходячи з того, що ціна позову позивачем не зазначена, не надано доказів вартості спірного житлового будинку, не заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, не зазначено про майновий стан позивача, суд позбавлений можливості вирішити питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору для позивача.

Згідно п. 28 Постанови Пленуму якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви, суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (ст. 191 ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень ст. 88 ЦПК або ж залишити позов без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 207 ЦПК.

Однак в даному випадку факт недоплати судового збору з'ясований судом до стадії відкриття провадження по справі, позовна заява була залишена без руху з цієї підстави, позивачу було надано строк для усунення недоліків, однак, виходячи з викладеного, позивач фактично не усунула недоліки, вказані в ухвалі суду від 16 квітня 2015 року.

В звязку з цим, суд повертає позивачу її позовну заяву та вважає її неподаною.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності вважати неподаною та повернути позивачу, розяснивши, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовом до суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області протягом 5 днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Суддя