Справа № 524/3439/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Кременчук

Суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області ОСОБА_1, розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання квартири спільною сумісною власністю, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання квартири спільною сумісною власністю, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування, яка передана судді в порядку черговості 22 квітня 2015 року.

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2015 року відкрито провадження по вищевказаній справі, залучено третіми особами ОСОБА_5, четверту Кременчуцьку державну нотаріальну контору, Орган опіки та піклування Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області.

Позивачем разом з позовною заявою до суду подана заява про забезпечення позову по вищезазначеній цивільній справі шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони державному нотаріусу вчиняти будь-які дії з оформлення спадщини після померлого 27.04.2013 ОСОБА_6.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 вказує, що в провадженні суду перебуває цивільна справа № 524/10528/14-ц, провадження в якій відкрито ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.12.2014, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю та зміну черговості одержання права на спадкування.

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим чи утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, цим самим його може бути позбавлено гарантованого судового захисту порушених прав.

Суд, вивчивши заяву, приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

На підставі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, встановлення факту прийняття ОСОБА_2 спадщини померлої ОСОБА_7, визнання права власності на ? частки вказаної квартири в порядку спадкування.

Одночасно з вимогами по суті позову позивачем подано окрему мотивовану заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони нотаріусу Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори вчиняти будь-які дії з оформлення спадщини після померлого 27.04.2013 ОСОБА_6.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є спадкове майно - квартира за вищевказаною адресою та існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Обсяг позовних вимог співрозмірний з обсягом вимог про забезпечення позову, оскільки позов ОСОБА_2 містить вимоги, зокрема, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на ? частки вказаної квартири в порядку спадкування.

Однак, заявником не обгрунтовано необхідність накладення арешту на спірну квартиру.

Відповідно до копії Свідоцтва від 28.12.1996 № 788 про право особистої власності на квартиру АДРЕСА_2, яка міститься в матеріалах справи, єдиним власником цієї квартири зазначено ОСОБА_6

За вказаних обставин та відповідно до ст. 152 ЦПК України, підстав для накладення арешту на цю квартиру наразі не вбачається, оскільки спірна квартира не належить відповідачеві.

Оскільки вказана квартира є спадковим майном та на даний час існує спір про право на це майно, суд вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державному нотаріусу вчиняти будь-які дії з оформлення спадщини після померлого 27.04.2013 ОСОБА_6, що буде достатнім засобом для захисту прав позивача у разі можливого задоволення його позову та відповідатиме інтересам інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява, оплачена судовим збором, не суперечить ст. 151, 152, 153 ЦПК України, оскільки невжиття відповідних заходів по забезпеченню позову призведе до порушення законних прав та інтересів позивача, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення даного позову.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 4, 151 - 153 ЦПК України, ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити нотаріусу Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори вчиняти будь-які дії з оформлення спадщини після померлого 27.04.2013 ОСОБА_6.

Копію ухвали направити для виконання до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори та сторнам у справі для відому.

Роз'яснити позивачу, що примусове виконання ухвали про забезпечення позову відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється за заявою стягувача.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Оскарження ухвали не зупиняє її негайне виконання.

Строк пред'явлення до виконання один рік.

Про виконання ухвали повідомити суд, не пізніше наступного дня після вжиття заходів з направленням копії відповідних документів на адресу суду.

Попередити відповідальних осіб про кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України за невиконання ухвали суду.

Суддя Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1