АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/7840/14-ц
Справа №22-ц/791/977/15 Головуючий в І інстанції Заболотний В.М.
Категорія: Доповідач: Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 23 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.
при секретарі:Предместніковій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від «16» лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА Вієна Іншуранс Груп», приватне акціонерне товариство «Просто-страхування», відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_9, ОСОБА_10, про відшкодування витрат на лікування,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 09 жовтня 2011 з вини ОСОБА_6 сталася дорожньо-транспортна пригода, а результаті якої їй були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Дніпровського районного суду м.Херсона від 05.12.2012р., який набрав законної сили, ОСОБА_11 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тому відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України вина особи не підлягає доказуванню в цивільному судочинстві.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 19.02.2013 року в частині вирішення цивільного позову у кримінальній справі, справа направлена на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 11.12.2013р. з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_7 стягнуто 7 733,25 грн. страхового відшкодування, 850 грн. - моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивачки 2 483 грн. моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18.03.2014 року рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 11.12.2013р. змінено в частині стягнення шкоди з ОСОБА_6, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 15 489,73 грн. в рахунок відшкодування витрат на лікування та 7 450 грн. - моральної шкоди.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014р. рішення апеляційного суду Херсонської області від 18.03.2014р. в частині стягнення з ОСОБА_6 15489,73 грн. витрат на лікування скасовано, оскільки позивач позовних вимог до ОСОБА_6 про відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням не заявляла, рішення суду першої інстанції з цих позовних вимог не ухвалювалося.

Посилаючись на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.10.2014р. встановлено доведеність понесених витрат на лікування, ОСОБА_7 просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь 15 489,73 грн. витрат на лікування.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 16 лютого 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 15489,73 грн. - витрат на лікування. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_5, діючий від імені ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_12, діючий від імені ОСОБА_7, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 та стягуючи з ОСОБА_6 на її користь 15 489,73 грн. витрат на лікування, суд І інстанції виходив з доведеності їх розміру, розглянутими та набравшими чинності судовими рішеннями, і відповідач, як солідарний боржник, який виконає зобов'язання, має право зворотної вимоги до інших боржників; та вважав, що позивачкою строк позовної давності звернення з позовом до суду не пропущений, оскільки повинен рахуватися з дня набрання чинності вироку суду, яким ОСОБА_6 визнано винним у ДТП.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду І інстанції, оскільки до них він дійшов неправильно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, тому рішення суду відповідно до приписів ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 жовтня 2011 року у м. Херсоні за участю автомобілів: «ВАЗ - 2108» під керуванням ОСОБА_6, «ЗАЗ TF 699Р» під керуванням ОСОБА_9 і «Chevrolet Lacetti» під керуванням ОСОБА_10, ОСОБА_7, яка була пасажиром автомобіля «ЗАЗ» під керуванням ОСОБА_9, заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 05 грудня 2012 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Згідно договорів про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 застрахована 01 березня 2011 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (поліс АА1044108, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн.), ОСОБА_9 - АК «Просто - страхування» (поліс ВЕ486258117), ОСОБА_10 - ВАТ «НАСК «Оранта» (поліс ВЕ 2008091).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року залишені без змін рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 11 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_6, ОСОБА_13, треті особи: ВАТ «НАСК «Оранта», АТ «Просто - страхування», ОСОБА_10, ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, в частині стягнення з ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_7 страхового відшкодування в сумі 7 733грн. 25коп. При цьому ВССУ погодився з висновками судів про те, що за наслідками завдання позивачці шкоди повинні відповідати володільці джерел підвищеної небезпеки ОСОБА_6, ОСОБА_10 і ОСОБА_9, а також їх страховики у порядку часткової відповідальності, передбаченої п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та погодився, що відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням ОСОБА_7 у розмірі 23 229,98грн., які стверджені доказами, повинні стягуватися у частці - у розмірі 33,3% таких витрат із страховика ОСОБА_6 - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки позивачка не використала своє право та не залучила до участі в якості співвідповідачів страхові компанії - АТ «Просто - страхування», ВАТ «НАСК «Оранта».

Тобто судовими рішеннями, які набрали чинності і відповідно до приписів ч.4 ст.61 ЦПК України мають преюдиційне значення у справі, що розглядається встановлено, що страхові компанії всіх учасників ДТП повинні нести часткову відповідальність за шкоду, заподіяну позивачці.

Крім того, ліміт відповідальності страховика - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом АА 1044108 за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю позивачки становить 100 000грн., тобто цілком покриває понесені позивачкою витрати на її лікування, що гарантує ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивачкою пред'явлено позов до ОСОБА_6 на загальних підставах відшкодування шкоди: ст.1166, ч.1 ст.1188 ЦК, - як винною особою.

Однак, як роз'яснено у п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам).

У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч.2 ст.1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно-завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов'язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов'язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов'язанням здійснюється на загальних підставах за правилами ст.1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

Колегія суддів погоджується, з огляду на вище зазначене, що спірні правовідносини регулюються ч.2 ст. 1188 ЦК, однак не може погодитися з тим, що ОСОБА_6, як солідарний боржник у разі відшкодування ним спільно завданої з іншими учасниками ДТП заподіяної позивачці шкоди, матиме право зворотної вимоги до інших боржників, тому що їх відповідальність (визначення частки) відповідає ступеню вини кожного боржника, а вина інших учасників в ДТП - ОСОБА_10 і ОСОБА_9 відсутня, що унеможливить таке відшкодування ними понесених ОСОБА_6 витрат.

Крім того, слід зазначити, що суд І інстанції не звернув уваги на роз'яснення з даного питання, викладені у абз. 1,2 п.16 постанови Пленуму ВССУ, про те, що оскільки відповідно до ст.3 Закону №1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст.1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст.33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про ДТП встановленого зразка.

При пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме із страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Відповідач виконав вимоги ст.33 Закону щодо повідомлення страховика про ДТП при цьому згоди на відшкодування ним безпосередньо шкоди у повному об'ємі не надавав.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачкою строку позовної давності на звернення з позовом до суду є безпідставними, оскільки позов до ОСОБА_6 нею було подано вчасно: при розгляді кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_6, а скасування вироку в частині цивільного позову та передачі його на новий розгляд у порядку цивільного судочинства свідчить про те, що строк позовної давності звернення з позовом до суду нею не пропущено.

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», приватне акціонерне товариство «Просто - страхування», відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування витрат на лікування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: