Справа № 266/3999/14-ц
Провадженя№ 2/266/70/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22.07.2015 м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Курбановой Н.М.,

при секретарі Жирковой М.В.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, виселення,

третя особа: ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист права власності, виселення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що позивачка є власником будинку 118 по вул. Меламеда у м.Маріуполі. У зазначеному будинку вона проживає з дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та своїм батьком ОСОБА_3, який зареєстрований в зазначеному будинку. 22 травня 2012 року батько ОСОБА_3 розірвав шлюб з відповідачем ОСОБА_2, внаслідок чого остання обіцяла виселитися з вказаного будинку і проживати окремо разом зі своєю матір'ю ОСОБА_5 за адресою: м.Маріуполь вул. Гагаріна, б. 185 кв.4. Однак, в результаті постійного зловживання спиртними напоями та скандалів, які відбуваються на грунті цього, відповідачка ОСОБА_2 не змогла добровільно виїхати з належного їй будинку 118 по вул. Меламеда у м.Маріуполі. З травня 2012 року в неї з відповідачкою стали відбуватися постійні скандали, що негативно впливає на вихованні її дочки ОСОБА_4 і заважає їй створити сім'ю з її хлопцем ОСОБА_6 Відповідачка ОСОБА_2 зловживає спиртним, нецензурно висловлюється, влаштовує скандали, в результаті чого травмується постійно психіка її дитини, крім того відповідачка відмовляється за собою прибирати посуд, речі та інше, не оплачує комунальні витрати та веде аморальний спосіб життя, зникаючи на кілька днів, тижнів в різних компаніях, живучи у знайомих на квартирах, що можуть підтвердити свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7 Оскільки, відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: м Маріуполь, вул. Меламеда д. 118, то в даний час у них виникла суперечка у неї з позивасчкою про виселення її з вказаною будинку та зняття з реєстраційного обліку, у зв'язку з необхідністю проведення в будинку капітального ремонту з переплануванням для спільного проживання в ньому її сім'ї: дочки ОСОБА_8, цивільного чоловіка ОСОБА_6 і батька ОСОБА_3 Так як, проживати спільно з відповідачкою ОСОБА_2 неможливо через те, що остання влаштовує постійні скандали з усіма членами сім'ї, постійно ображає її, не даючи при цьому їй користуватися всіма кімнатами в будинку, фактично не пускаючи її в частину належного їй домоволодіння, що безпосередньо порушує її законні права як власника житла. Оскільки відповідачка ОСОБА_2, незважаючи на її неодноразові вимоги, відмовляється добровільно звільнити займане нею жиле приміщення в будинку, яке належить їй на праві власності за адресою: м.Маріуполь, ул.Меламеда, 118 і перейти на постійне місце проживання за місцем своєї попередньої реєстрації : м.Маріуполь, вул. Гагаріна, б. 185 кв.4, то вона змушена була звернутися з позовом до суду, в якому просить захистити її право власності та відповідачку ОСОБА_2 виселити з її будинку № 118 по вул. Меламеда у м.Маріуполі, без надання їй іншого жилого приміщення.

Позивачка ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_9, що діє на підставі договору, до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2. до відкритого судового засідання не зявилася за невідомих суду причин, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно договору дарування будинку, посвідченого 05.08.2008 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі за №4090, ОСОБА_11 є власником жилого будинку, що розташований за адресою: м.Маріуполь. вул.Меламеда, б.118 (а.с.4, 5, 6).

Згідно облікової книги для прописки, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_2, в даному будинку зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 (а.с.7-12).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-НО №172348 виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції 11.12.2009 року, шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 розірваний 11.12.2009 року, актовий запис №235. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому ОСОБА_11, їй ОСОБА_4 (а.с.17).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-НО №225357 виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції 22.05.2012 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний 22.05.2012 року, актовий запис №32. Після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому ОСОБА_2, їй ОСОБА_2 (а.с.19).

Згідно листа №7052 від 08.06.2015 року Приморського РВ Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області, ОСОБА_2 двічі протягом року притягувалася до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП (а.с.106).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог суд приходить до наступного.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку надержать особи, зазначені в частині другій ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням.

Таким чином відповідачка, яка доводиться матір,ю позивачці ОСОБА_1, є членом її родини, зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 на протязі значного часу, іншого житла не має, таким чином має право користування займаним приміщенням у спірному будинку.

Права членів сім'ї власника житла на користування цим житлом встановлені ст.. 405 ЦК України та зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Посилання позивачка як на підставу виселення, на норми Цивільного кодексу України, а саме 391 ЦК України в даному випадку, на думку суду, є необґрунтованим та таким, що порушує права члена сім,ї власника, бо не може бути підставою для виселення члена сім,ї необхідність проведення ремонту, переобладнання в будинку, утворення нової родини власником житла, а також не сплата відповідачкою комунальних платежів, відсутність її за місцем постійного проживання незначний час.

Позивачкою не наведено даних про те, що між нею та відповідачкою існували інші права та обов'язки, ніж передбачені ст..ст. 46, 156, 157 ЖК України, 405 ЦК України, або укладалися договори, передбачені ст. 402 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Аналізуючи зібрані по справі та надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено наявність підстав виселення відповідача, як передбачено вимогами ст. 116 ЖК України.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з наступними змінами «Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», п.п.47-50 Правових позицій Верховного Суду України , викладених в листі від 26.05.2001 р., при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливими для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при тривалій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (будинкові, вуличні, квартальні комітети, товариські суди тощо), повинен підтверджуватися письмовими доказами.

В зв'язку з викладеним суд вважає , що позивачкою не надано доказів про те, що її права порушені, а сама по собі наявність двох постанов про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності свідчить про наявність неприязливих, конфліктних стосунках у родині між позивачкою та відповідачкою, тобто між донькою та матір,ю, та крім того, не доводить того, що до відповідачки застосовувалися заходи громадського впливу, проводились профілактичні бесіди, виносились відповідні попередження, тощо.

При таких конкретних обставинах суд приходить до висновку. що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 317, 391, 405, ЦК України, ст.ст.9, 64, 116, 156, 157 ЖК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, виселення - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі до Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Курбанова Н. М.