Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, у якій також зареєстрована його колишня дружина - відповідач ОСОБА_7

Посилаючись на те, що відповідач тривалий час у вказаній квартирі не проживає, оскільки у травні 2012 року забрала усі особисті речі й переїхала до своїх батьків, проте перебуває на реєстраційному обліку за вищевказаною адресою й не бажає добровільно знятися з реєстрації, чим порушує його права власника та перешкоджає вільному розпорядженню майном, ОСОБА_6 просив позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_7 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2013 року зазначене рішення міськрайонного суду у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про зобов'язання знятися з реєстраційного обліку скасовано й в цій частині ухвалено нове рішення, яким зобов'язано ОСОБА_7 знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах від 04 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2013 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У грудні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач змінив замки, ключі їй не надав, тому вона не має можливості користуватися житлом. Враховуючи наведене, просила зобов'язати ОСОБА_6 не чинити їй перешкод у користуванні квартирою шляхом доступу до квартири та зобов'язати видати ключ.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року, позов задоволено, у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено.

Визнано ОСОБА_7 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_7 знятися з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 1997 року до 18 лютого 2013 року.

Позивач ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 07 грудня 2004 року є власником квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зареєстровані відповідач та спільна донька сторін ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_7 з 31 травня 2012 року у спірній квартирі не проживає, особистих речей не зберігає, добровільно виїхала на інше місце проживання, а тому відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Так, ОСОБА_7 після того як добровільно залишила спірну квартиру та переїхала на постійне місце проживання до своїх батьків, намагалася захистити свої майнові, а не житлові права. Звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом через два роки не свідчить про те, що вона не втратила інтерес до спірної квартири.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843459/ed_2013_10_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 4 ст <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_661/ed_2013_05_15/pravo1/KD0003.html?pravo=1>. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_308/ed_2013_05_15/pravo1/KD0003.html?pravo=1>, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Так, скасовуючи рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 грудня 2013 року, ухвалене у даній справі, та направляючи справу на новий розгляд, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 04 червня 2014 року вказувала на допущені судами порушення, зокрема, вирішуючи спір, суди не звернули уваги на доводи відповідача та надані ним докази на їх підтвердження, належним чином не дослідили, не з'ясували дійсного періоду відсутності ОСОБА_7 у спірній квартирі, не визначилися з причинами такої відсутності, не перевірили, чи не була відсутність відповідача у квартирі викликана неправомірними діями позивача, та дійшли передчасного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Так, судами не взято до уваги та не дано належної оцінки тому, що надані позивачем довідки ОСББ «Надія», акти перевірки вказують лише на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі, але підстав її відсутності не визначають. Звернення ОСОБА_7 у 2012 році до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на частину квартири свідчить про те, що між сторонами існує спір щодо користування житлом, відповідач не втратила інтересу до нього, намагається усунути перешкоди у користуванні ним.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

У порушення зазначеної норми суд першої інстанції, під час нового розгляду справи не врахував у достатньому обсязі вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 червня 2014 року та не перевірив належним чином поважності причин відсутності відповідача у квартирі. Не звернув на це уваги і апеляційний суд.

Висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_7 своїми діями намагалась захистити свої майнові, а не житлові права та незвернення з вимогами про вселення до спірної квартири не є підставою стверджувати, що вона втратила інтерес до спірної квартири.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 лютого 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік