Справа № 524/4294/15-ц
22.07.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:
головуючого судді - Рибалка Ю.В.,
при секретарі - Никифоренко А.А.,
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів,
У судовому засіданні позивач позов підтримує повністю та просить такий задовольнити.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного.
У відповідності до ст.1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожна особа має право мирно володіти своїм майном.
Згідно ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.
Статтями 15 Конституції України та 3 ЦПК України гарантується право кожній особі на захист своїх прав у судовому порядку, зокрема й прав задекларованих у вищезазначених актах матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.ст. 1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Згідно ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
Відповідно до ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 Кодексу).
Згідно зі ст. 633 ЦК України: публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне,банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору, між позивачем, як споживачем фінансової послуги, та ПAT "Банк Фінанси та кредит", як виконавцем фінансової послуги, 15 січня 2015 року укладений договір №300131/157574/3-15 банківського вкладу (депозиту) у сумі 30 000 грн. На виконання договору відповідач прийняв кошти на депозитний рахунок № НОМЕР_1 у сумі 30 000 грн. на строк з 15 січня по 15 квітня 2015 року на умовах визначених договором укладеним між сторонами. Відповідно до умов договору банк нараховує та сплачує позивачу проценти за ставкою 22,5% річних.
Згідно зі статтею 629, абзацом першим частини другої статті 1060 та абзацом другим частини шостої статті 1061 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти, що були йому повернуті, у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно правової позиції ВСУ (постанова №6-140цс13 від 25 грудня 2013 року), під терміном «повернення вкладу і нарахованих процентів» слід розуміти наявність у вкладника реальної можливості отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом. Отже, у подібних спорах доказуванню підлягає той факт, що після перерахування банком суми вкладу і процентів на поточний рахунок вкладник позбавлений реальної можливості розпорядитися своїми коштами.
Оскільки термін дії Договору закінчився 15 квітня 2015 року, то на переконання суду, саме в цей день відповідач був зобов'язаний повернути позивачу вклад (депозит) та нараховані на нього проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-129цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.
Суд визнає вказані суми доведеними та такими, що підлягає стягненню, оскільки іншого судом не встановлено. Відповідач вказані позивачем суми не спростував.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення цих вимог, у сумі 1000 грн., тому що як зазначає позивач, внаслідок невиконання відповідачем умов договору, йому було спричинено моральні страждання. Позивач розраховував на порядність та чесність відповідача, а відмова у поверненні вкладу порушила плани позивача у частині розпорядження своїми коштами.
На обґрунтування вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, позивачем було долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги, квитанцію про сплату коштів за ним, а тому ця вимога підлягає задоволенню.
Судові витрати необхідно розподілити згідно зі ст. 88 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем при подані позовної заяви до суду не було здійснено оплату судового збору, оскільки останній звільнений на підставі п.17 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. 525, 526, 536, 625, 626, 633, 1058 ЦК України, ст. 14, 57 -59, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 233 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 у повернення банківського вкладу за договором № 300131/157574/3-15 від 16 січня 2015 року грошові кошти у сумі - 30 000,00 грн. та 3% річних - у сумі 14,79 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - кошти у сумі 1 000,00 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 судові витрати - витрати на правову допомогу у сумі 5 000,00 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір у сумі 360,15 грн.
В решті позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом після подання заяви про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте Автозаводським районним судом м. Кременчука за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Автозаводського районного суду м. Кременчука протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд, якщо заяву не було подано.
Суддя Ю.В. Рибалка