Справа № 367/209/15 Головуючий у І інстанції Чернов Д.Є.
Провадження № 22-ц/780/2004/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 16.04.2015
У Х В А Л А

іменем України

16 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів: Гуль В.В., Касьяненко Л.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товавриства «Акціонерний комерційний банк «Київ» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» на дії та постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, заінтересована особа ОСОБА_2,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ПАТ «АКБ «Київ» звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, яку мотивував тим, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВСУ Каращук К.Л. від 22 грудня 2014 року відкрите виконавче провадження щодо виконання виданого Ірпінським міським судом виконавчого листа про стягнення із ПАТ «АКБ «Київ» на користь ОСОБА_2 боргу за договором про банківський вклад (депозит) в розмірі 614958,90 євро та 3654 грн. судового збору на користь держави. Посилався, що вказана постанова є незаконною і підлягає скасуванню, бо виконавчий лист не відповідає вимогам закону за формою і змістом. Стягувачем за судовим збором в ній є держава, а не ОСОБА_2, а тому виконавче провадження в цій частині мало бути відкрите за заявою органів фіскальної служби. Заява про примусове виконання рішення подана до виконавчої служби представником стягувача - Александренком В.В., який не мав відповідних повноважень на подачу такої заяви. Крім того, за виконавчим листом стягнуто кошти в іноземній валюті, а державний виконавець перевів їх у гривні за невірним курсом НБУ, що порушує права боржника. З огляду на неправомірність відкриття виконавчого провадження є незаконним і рішення державного виконавця про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ПАТ «АКБ «Київ» та оголошення заборони на його відчуження.

У зв'язку з наведеним просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Каращук К.Л. щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 45903105 по примусовому виконанню виконавчого листа Ірпінського міського суду Київської області у сраві № 367/206/14-ц від 17 грудня 2014 року; скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Каращук К.Л. від 22 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 45903105, скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Каращук К.Л. від 22 грудня 2014 року про арешт майна боржника та заборони на його відчуження.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року у задоволенні скарги відмовлено.

ПАТ «АКБ «Київ» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задоволити скаргу банку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд не врахував, що державним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ, який не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Заяву подано неповноважним представником стягувача, який не мав відповідних повноважень. Розмір суми стягнення у постанові не відповідає сумі стягнення за виконавчим листом. Крім того, суд не врахував, що державний виконавець при накладенні арешту на майно банка порушив ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець згідно вказаної статті у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей на неалежне йому майно. Також державний виконавець не врахував, що переважна частина акцій ПАТ «АКБ «Київ» належить державі, що у свою чергу не дає підстав для примусової реалізації майна банку.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом установлено, що 22 грудня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Каращук К.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45903105 на підставі виконавчого листа Ірпінського міського суду № 367/206/14-ц від 17 грудня 2014 року про стягнення із ПАТ «АКБ «Київ» на користь ОСОБА_2 боргу за договором банківського вкладу (депозиту) в розмірі 614958,90 євро та 3654 грн. судового збору на користь держави.

В цей же день 22 грудня 2014 року державний виконавець Каращук К.Л. виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накледено арешт на майно боржника у межах суми стягнення, а саме 121651173,25 грн.

Також судом встановлено, що у зв'язку із опискою державний виконавець Каращук К.Л. 19 січня 2015 року виніс постанову про внесення змін до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою вказана у постанові сума стягнення «121651173,25 грн.» змінена на суму «12165117,32 грн.».

Згідно положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів. Згідно ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що головний державний виконавець Каращук К.Л. при відкритті виконавчого провадження № 45903105 і при винесенні постанов про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і права та свободи заявника порушено не було.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду та вважає їх передчасними, поскільки має місце неповне з'ясування обставин справи.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд не звернув уваги, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень ДВС України 22 грудня 2014 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 45903105 на підставі виконавчого листа Ірпінського міського суду № 367/206/14-ц від 17 грудня 2014 року, в якому вказано як про стягнення із ПАТ «АКБ «Київ» на користь ОСОБА_2 боргу за договором банківського вкладу (депозиту) в розмірі 614958,90 євро, так і про стягнення з ПАТ «АКБ «Київ» на користь держави судового зборув розмірі 3654 грн. Тобто у виданому Ірпінським міським судом виконавчому листі № 367/206/14-ц вказані два стягувачі, що суперечить вимогам ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач. Суд не з'ясував у зв'язку з чим державний виконавець прийняв до виконання такий виконавчий лист.

Крім того, суд залишив поза увагою, що судовий збір розмірі 3654 грн. стягнутий із ПАТ «АКБ «Київ» на користь держави, а отже згідно ч.3 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем в такому випадку має бути відповідний орган доходів і зборів (в даний час орган фіскальної служби), якому і надано право подавати заяву про відкриття виконавчого провадження. Суд не з'ясував чи подавав відповідний орган таку заяву.

У виданому Ірпінським міським судом виконавчому листі № 367/206/14-ц сума коштів, яка підлягає стягненню із ПАТ «АКБ «Київ» на користь ОСОБА_2 вказана в іноземній валюті - євро, в той же час виносячи 22 грудня 2014 року постанову про накладення арешту на майно банку, державний виконавець вказав суму боргу у гривнях в розмірі 12165117,32 грн. Розглядаючи скаргу, суд не з'ясував, яким чином державний виконавець обрахував суму боргу в гринях та чи відповідає це вимогам закону, поскільки дана сума не відповідає встановленому НБУ курсу гривні до євро як на момент ухвалення судового рішення, так і на момент накладання державним виконавцем арешту.

З'ясування даних обставин є важливим також з огляду на необхідність перевірки доводів завника ПАТ «АКБ «Київ» щодо недотримання державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження вимог ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» щодо підвідомчості виконавчих проваджень, згідно якої на відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України покладається виконання рішень, за якими сума зобов'зання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно ч.3 ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими ч.ч. 1 і 2 цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Вирішуючи скаргу, суд не з'ясував у зв'язку з чим державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення, а не лише на його грошові кошти, з огляду на те, що боржником є банківська установа, а також не з'ясував співмірність таких дій державного виконавця по накладенню арешту на все майно із сумою боргу.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд не встановив частку держави у статутному капіталі ПАТ «АКБ «Київ» та відповідність дій державного виконавця по накладенню арешту на майно боржника ПАТ «АКБ «Київ» та оголошення заборони на його відчуження Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», який встановлює мораторій на застосування примусової релізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 %.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення скарги.

Згідно п.3 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

В той же час колегія суддів не може погодитися із доводами апелянта про порушення державним виконавцем законодавчої заборони наладати арешт на мано банку, відносно якого введена тимасова адміністрація. При цьому колегія суддів виходить з того, що арешт накладений державним виконавцем на майно 22 грудня 2014 року, а рішення про уведення тимчасової адміністрації в ПАТ «АКБ «Київ» прийняте 22 лютого 2015 року, тобто через два місяці після накоадення арешту.

Також колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про виконання банком зобов'язань перед ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. За змістом ст.ст.598,599,601 ЦК України зарахування зустрічних однорідних вимог можливе в добровільному порядку шляхом досягнення згоди між сторонами, а не шляхом односторонніх дій, як помилково важає банк .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товавриства «Акціонерний комерційний банк «Київ» задоволити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :