Єдиний унікальний номер 236/254/15-ц Номер провадження 22-ц/775/255/2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Артемівськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Жарової Ю.І., суддів Маширо О.П., Санікової О.С.

при секретарі судового засідання Хоміч Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

До Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з весни 2007 року до весни 2009 року він перебував з відповідачкою ОСОБА_2 у цивільному шлюбі, від якого 10.03.2008 року в них народився син ОСОБА_3. Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати з матір'ю. На теперішній час ОСОБА_1 вважає, що слід змінити місце проживання дитини, оскільки ОСОБА_2 не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Він, маючи постійне місце роботи і стабільний дохід та перебуваючи в цивільному шлюбі з ОСОБА_4, має можливість створити належні умови для проживання сина ОСОБА_3 та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що доводи позивача та надані докази не були достатніми для виправлення такого серйозного втручання в сімейне життя сторін, як зміну місця проживання малолітньої дитини.

Не погоджуючись с рішенням суду першої інстанції позивач по справі ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду Донецької області із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Краснолиманського міського суду від 10.06.2015 р. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що рішення суду не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, тому що прийнято судом в порушення вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України.

В судовому засіданні апелянт, ОСОБА_1, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення по справі, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом направлення на її адресу телефонограми № 329.

Представник 3-ї особи до судового засідання не з'явився, надавши суду заяву, в який просив розглядати справу без участі представника 3-ї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення позивача, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 сімейного кодексу України батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є батько: ОСОБА_1, матір: ОСОБА_2 (а.с. 32, 33).

Відповідно до ст. 32 положення Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно частини 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Статтею 161 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною 5 ст. 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку від 22.01.2015 року №02 вбачається, що виконавчий комітет Краснолиманської міської ради вирішив, що можливо визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, спільно з його батьком ОСОБА_1

Приймаючи зазначене рішення орган опіки і піклування виходив з того, що ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується негативно, вживає спиртні напої, дуже часто знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, в неї часто виникають конфліктні ситуації із сусідами, були скарги на аморальну поведінку в побуті, не працює, вихованням сина не займається.

З характеристики на малолітнього ОСОБА_3, учня ІНФОРМАЦІЯ_2, що ОСОБА_3 часто приходить до школи без необхідного приладдя (підручників, зошитів та іншого) дитина багато хворіє, тому пропускає багато уроків, шкільний матеріал під час хвороби не надолужує, відстає у вивчені програмного матеріалу. В першому навчальному семестрі 2014-2015 навчального року ОСОБА_3 пропустив 39 з 72 навчальних днів, у другому навчальному семестрі 2014-2015 навчального року на 20.01.2015 року , дитина до навчань не приступила, мати до школи приходить не систематично, батьківські збори не відвідує. Часто до школи ОСОБА_3 приводила тітка - ОСОБА_5 Класним керівником проводилися неодноразові бесіди з матір'ю ОСОБА_3 з приводу погіршення контролю, виховання і навчання, але мати не реагує на зауваження, не приділяє достатньої уваги навчанню та вихованню дитини (а.с 31).

Батько дитини ОСОБА_1, який виключно позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, проживає з однією сім'єю з ОСОБА_4 та її малолітньою донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3; створив необхідні умови для проживання малолітнього сина; постійно спілкується з класним керівником сина, цікавиться тим, як дитина навчається, яка в нього поведінка, хвилюється, що дитина дуже багато пропускає занять, відстає у вивченні програмного матеріалу, виділяє кошти на класні потреби (а.с. 35, 36, 37)

В ході судового розгляду представником третьої особи ОСОБА_7 надана службова записка, яка підтверджує факт звернення позивача до служби у справах дітей Краснолиманської міської ради щодо неналежного виконання батьківських обов'язків ОСОБА_2, відносно малолітнього ОСОБА_3, що стало підставою для проведення обстеження умов проживання дитини, про що 22.10.2012 року був складений акт. Також на особистому прийом 08.04.2014 року ОСОБА_1 надана консультація щодо прав і обов'язків батька дитини, який проживає окремо (а.с.98).

Згідно з актом від 14.01.2015 року умови поживання дітей в сім'ї ОСОБА_1 ОСОБА_4 задовільні стосунки в сім'ї добрі є взаємопорозуміння (а.с 25)

Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до переконання, що у висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, спільно з його батьком ОСОБА_1 не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, підтверджується усунення відповідача від утримання та виховання дитини та якими причинами це викликано, а також не зазначено ставлення неповнолітньої дитини до батька.

Посилання у висновку на негативні характеристики відповідача за місцем проживання не можуть вважатись достатніми обставинами для визначення місця проживання з наведених вище підстав.

Актом від 22.10.2012 року також були зафіксовані задовільні умови проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та доброзичливі, дружні сімейні стосунки (а.с. 99). до аналогічного висновку комісія прийшла під час складання акту обстеження умов проживання 23.03.2015 року (а.с. 77).

Судом першої інстанції також не прийнято до уваги доводи позивача та висновку органу опіки та піклування в частині, що відповідач не займається вихованням сина, не піклується про стан здоров'я та навчання, оскільки таки доводи спростовуються не лише відповідачкою, але і поясненнями свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, висновками психологічних досліджень.

Пояснення психолога ОСОБА_9 підтверджується інформацією по результатам психологічного обстеження та протоколом результатів дослідження рівня адаптації першокласників (а.с. 119-121).

Враховуючи вищевикладені обставини справи, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять конкретних фактів неналежного виховання дитини з боку відповідача, а також фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, не створення умов для отримання освіти тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків.

Головним чинником визначення місця проживання з батьком позивач зазначає зловживання відповідачем спиртними напоями, однак даних про періодичність і регулярність вживання алкоголю не має, вважає, що це підтвердили в судовому засіданні свідки.

Судом першої інстанції також проаналізовано та надано належну оцінку показанням свідків, допитаних у судовому засіданні.

Згідно інформації наданої Краснолиманським МВ ГУМВС України в Донецькій області щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутні дані про притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності (а.с 156-158).

З відповіді КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» вбачається що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на диспансерному обліку в закладі не перебувають (а.с 163, 165).

У матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідач перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина. До того ж встановлено, що до відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодилася судова колегія, що не є підставою для зміни місця проживання дитини тимчасовий пропуск в навчанні дитини, оскільки після повернення з м. Одеси, ОСОБА_3 активно включився до навчального процесу, пропусків школи без поважних причин не допускав, що підтверджується інформацією про відвідування школи (а.с 30, 155)

Відповідно до ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року «…Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків».

Згідно з ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини…Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей…, захищає права сім'ї».

Відповідно до ст.114 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 «Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили».

Судова колегія також погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення про можливість зміни місця проживання дитини прийнято органом опіки та піклування виключно на підставі зібраних характеристик без перевірки реального ставлення ОСОБА_2 до виховання дитини, причин зміни місця проживання, умов проживання дитини, без урахування висновку психолога, без проведення заходів з відповідного консультування батьків.

За такого, відповідно до положень ч.6 ст. 19 СК України вищезазначений висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Доводи апеляційної скарги в своїй більшості стосуються оцінки доказів.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді