Справа № 456/1142/15-ц
Провадження № 2/456/752/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» в якому просив стягнути з відповідача на його користь 72340 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 30.12. 2014 р. близько 14.00 год. він, був травмований при падінні в приміщенні Стрийського відділення «ПриватБанку», що знаходиться по вул. Майдан Ринок, 33/26 в м. Стрий. В той день була прохолодна, волога погода, падав сніг. Перед входом у відділення банку відсутні поручні та килимок чи будь-яке інше покриття для очистки взуття. Також, були відсутні попереджувальні знаки «Обережно слизька підлога». В приміщенні банку внаслідок поганих погодних умов була дуже слизька підлога, яку ніхто не прибирав. Зайшовши у відділення він впав на рівному місці. Працівники банку, викликали швидку допомогу, яка доставила його до лікарні. Однак, в порушення вимог Порядку розслідування нещасних випадків невиробничого характеру Стрийська районна лікарня не повідомила про даний випадок до виконавчого органу міської ради, а відтак розслідування даного інциденту не проводилось та Акт розслідування за формою НТ не складався. Через кілька днів його прооперували в лікарні м. Чернівців, вартість операції склала 71140 грн., а також витрати на пальне 1200 грн., що стверджується фіскальними чеками. Після отриманої травми він проходив тривале лікування і реабілітацію та потребував сторонньої допомоги, оскільки був прикутий до ліжка. Окрім матеріальної шкоди, йому була нанесена моральна шкода, яка виразилася в порушенні його здоров'я, а саме: у фізичному болі та стражданнях, які він зазнав під час травмування, втрата працездатності, вимушений витрачати значні зусилля для організації життя після травми наслідки якої відчуває й досі. Так як нещасний випадок стався 30.12.2014р., то він був прикутий до ліжка, всі Різдвяні свята не міг відсвяткувати та провести з сім»єю. Розмір моральної шкоди оцінює в 50000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача підтримала повністю заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Додатково пояснила, що після падіння саме співробітники банку допомогли піднятись позивачу та викликали швидку допомогу. Факт падіння саме в приміщенні банку і про те, що була слизька підлога, стверджується викликом швидкої допомоги, в приміщення відділення «Приватбанку». Оплата за операцію в сумі 71140 грн. підтверджується копіями квитанцій, а також є квитанції, що підтверджують витрати на пальне в м. Чернівці, для проведення операції. З претензією, до відповідача про відшкодування шкоди не зверталась. Також, позивач не звертався в органи місцевого самоврядування про складання Акту нещасного випадку, оскільки перебував на лікуванні, окрім того йому не було відомо про таке його право. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному об»ємі з підстав викладених в письмовому запереченні, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі,дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування

Згідно ч. 2 ст 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Так в судовому засіданні представник позивача пояснила, що 30.12.2014 р. близько 14.00 год., ОСОБА_1 перебуваючи в приміщенні Стрийського відділення «ПриватБанку», що знаходиться по вул. Майдан Ринок, 33/26 в м. Стрий Львівської області, послизнувся на мокрій підлозі, впав та зламав бедро.

Факт падіння ОСОБА_1 30.12.2014 р. в районі Стрийського відділення «ПриватБанку», що по вул. Майдан Ринок, 33/26 в м. Стрий, підтверджується відповіддю КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», в якій вказано, що виклик в приміщення відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» у місті Стрий, майдан Ринок 33/26, до ОСОБА_1, поступив у пункт ЕМД «Стрий», та зафіксований в карті виклику швидкої медичної допомоги ф-ма 109/0, 30.12.2014р. №25. Час прийому виклику - о 14.29 год. /а.с.4/.

Факт отримання травм позивачем підтверджується довідкою Стрийської центральної районної лікарні від 31.12.2014р., відповідно до якої в ОСОБА_1 встановлено діагноз: закритий черезверлюговий перелом лівої стегнової кістки. З виписки з історії хвороби ОСОБА_1, виданої ТзОВ «Центр травматології та ортопедії», вбачається що позивач перебував на лікуванні у вказаному медичному центрі з 14.01.2015р по 20.01.2015р., де йому було проведено хірургічну операцію: цементне ендопротезування лівого кульшового суглоба, за що ним було оплачено 71140 грн. /а.с. 8, 10, 11, 94/.

Тобто, судом встановлено факт падіння ОСОБА_1 30.12.2014р. близько 14.00 год. та факт отримання травми. Але позивачем не представлено належних та беззаперечних доказів того, що падіння відбулось саме в приміщенні Стрийського відділення «ПриватБанку», що по вул. Майдан Ринок, 33/26 в м. Стрий, та що причиною цього падіння був неналежний догляд відповідача за територією приміщення, зокрема мокра та слизька підлога, яка нібито стала причиною падіння. Оскільки факт виклику швидкої допомоги в приміщення банку не може свідчити про отримання травми саме в банку та через слизьку підлогу. Тобто відсутній причинно-наслідковий зв»язок (протиправна поведінка відповідача) між падінням та травмою.

Відповідно до ч.1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи

бездіяльності особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з п.п. 13 п.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року розслідуванню згідно з цим Порядком підлягають нещасні випадки, що сталися під час перебування в громадських місцях, на об'єктах торгівлі та побутового обслуговування.

Відповідно до п.6 Порядку лікувально-профілактичні заклади, до яких звернулися або були доставлені потерпілі внаслідок нещасних випадків, протягом доби надсилають письмове повідомлення за встановленою формою про кожний нещасний випадок - до районної держадміністрації (виконавчого органу міської, районної у місті ради). Районна держадміністрація (виконавчий орган міської, районної у місті ради) протягом доби з часу надходження від лікувально-профілактичного закладу повідомлення про нещасний випадок приймає рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку.

Згідно з п.7 Порядку у процесі розслідування беруться до уваги листок непрацездатності чи довідка лікувально-профілактичного закладу, а також пояснення потерпілого та свідчення очевидців, а у разі потреби - керівника органу (організації), на території чи об'єкті якого стався нещасний випадок.

Відповідно до п.12 Порядку «Акт за формою НТ надсилається організації, яка відповідальна за безпечний стан території чи об'єкта, де стався нещасний випадок».

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що у разі звернення потерпілого або особи, яка представляє його інтереси (якщо не надходило повідомлення від лікувально-профілактичного закладу про нещасний випадок), районна держадміністрація (виконавчий комітет міської, районної у місті ради) приймає рішення щодо необхідності проведення розслідування і визначення організації, яка повинна проводити розслідування, та направляє її керівнику копію рішення.

Однак як вбачається з матеріалів справи акт про нещасний випадок Стрийською районною лікарнею складено не було. Повідомлення про нещасний випадок до Стрийської районної державної адміністрації не подавалось, так як ОСОБА_1 проживає у м. Стрию. Даний випадок зареєстровано у журналі реєстрації хворих, які звертаються за медичною допомогою у травмпункт відділення невідкладної медичної допомоги за №3668 від 30.12.2014р.. З вказаного ж запису у журналі вбачається, що дійсно 30.12.2014р. до ЛПЗ звернувся ОСОБА_1, який отримав побутову травму (впав), діагноз: закритий черезверлюговий перелом лівого стегна. Також в журналі встановлено місце падіння - на вулиці, що спростовує твердження позивача про те, що він впав в приміщенні банку /а.с.3, 7/.

Згідно ч. 4 ст 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Свідки, про виклик яких клопотав представник позивача та які ніби то повинні були ствердити про місце та причину падіння, на виклик суду не з»явились, в свою чергу на повторному їх виклику представник позивача не настоювала, пославшись на те, що це працівники банку та їм заборонили з»являтись до суду.

Щодо фотокарток, які вказані в додатках до позовної заяви, то з першого судового засідання, судом зверталась увага представника позивача, що такі в матеріалах справи відсутні та надавалась можливість повторно долучити їх до справи, однак таким правом вони не скористались.

Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі. Що шкода заподіяна особі та майну

громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Доводи позивача та представника позивача про його травмування в приміщенні Стрийського відділення «ПриватБанк», ґрунтуються виключно на твердженнях представника позивача, однак об'єктивно нічим не підтверджується. Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання зазначених позивачем заподіяння шкоди внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. Неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків щодо утримання приміщення банку не встановлені актом про нещасний випадок невиробничого характеру за формою НТ.

Позивачем не надано доказів, які б доводили наявність обставин завдання майнової шкоди позивачу саме неналежним виконанням своїх обов'язків відповідачем щодо прибирання приміщення банку.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору".

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на те, що бездіяльність з боку відповідача і вина останнього в судовому засіданні не доведена, вимоги позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до

відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд вважає їх не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів