Справа № 761/1803/15-ц
Провадження №2/761/2851/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.

при секретарі Колеснік М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

22 січня 2015 року Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (Позивач) звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 (Відповідач) про стягнення заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Позивач надає відповідачу послуги щодо забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.

Відповідно до положень статуту Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» здійснює нарахування та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень та забезпечує збір платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

Відповідач своєчасно не здійснював оплату комунальних послуг, в зв'язку з чим станом на 01.07.2014 року (за період з 01.06.2009 по 01.07.2014р.) виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3563,08 грн. (основна сума боргу - 2 339,52грн., інфляційні витрати - 877,38грн., 3%річних -346,18грн.), яку він просить стягнути, а також понесені ним судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Разом з тим, через канцелярію суду від представника Відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог з 2009р. по 2011р., а також зазначено про відсутність заборгованості за період з 2012 по 2015р. На підтвердження вказаних обставин представником Відповідача також подано заяву з документами, які на думку сторони Відповідача, підтверджують вказану позицію.

Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти розгляду справи у його відсутність та заяв представника відповідача, які надійшли через канцелярію суду, вважає можливим розглядати справу у його відсутність осіб, які не з'явились на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що згідно довідки форми 3 відповідач ОСОБА_1 являється власником особового рахунку у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.4).

Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року.

Відповідно до п. 2.1. Статуту Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

2.2.Основними напрямками діяльності Підприємства є:

2.2.1. Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.

2.2.2. Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень.

2.2.3. Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг.

2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення.

Ухвалою суду по справі № 2с-286/11 від 20.12.2011 року суддею Притула Н.Г. було скасовано судовий наказ відносно вищевказаного відповідача з посиланням на наявність спору про право.

Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Також, постановою КМУ від 08.10.1992 року №572 з наступними змінами «Про механізм впровадження закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", якою затверджено правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, зокрема в п.7 цих правил передбачено обов'язок сплачувати житлово-комунальні послуги встановлені договором або законом.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 ЖК України).

Таким чином, законодавством покладено обов'язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників).

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

В зв'язку з невиконанням відповідачкою обов'язку щодо своєчасної оплати наданих житло-комунальних послуг станом на 01.07.2014 року, за нею рахується заборгованість, а саме: за період з 01.06.2009 року по 01.07.2014 року, яка становить 3563,08 грн., що складається з: основної суми боргу за комунальні послуги в розмірі 2339,52 грн., втрати з інфляції у розмірі 877,38 грн., 3% річних в сумі 346,18 грн., відповідно до розрахунку заборгованості перевіреному у судовому засіданні (а.с.5).

При цьому необхідно зазначити, що з самого розрахунку заборгованості, наданого Позивачем, вбачається, що саме тіло заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 2339,52 грн. утворилося за період з 01.06.2009 року по 01.12.2011 року. Розрахунком заборгованості також підтверджується, що в подальшому Відповідачкою здійснювалась оплата житлово-комунальних послуг в розмірах, визначених у розрахунку заборгованості.

Враховуючи, що стороною Відповідача подано заяву про застосування наслідків сплину строку позовної давності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, Верховний Суд України прийшов до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна давність щодо стягнення з Відповідача заборгованості по сплаті комунальних послуг, нарахування і сплата яких відбувається щомісяця, повинна обчислюватися з моменту настання строку сплати кожного платежу окремо.

З огляду на викладене суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності до заборгованості, яка виникла в період, що передує трирічному строку до дня звернення Позивачем з позовом до суду (день звернення 22.01.2015р.), а саме до заборгованості, що виникла до грудня 2011р. Суд вважає за можливе застосувати наслідки сплину строку позовної давності до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги до заборгованості в розмірі 2339,52 грн., що і є основним тілом позовних вимог, а тому і стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на вказане тіло заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з червня 2009 року по липень 2014 року задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256, 266, 322, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст. 179 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 174, 209, 212 - 215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за житлово-комунальні послуги - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: