Справа № 740/1488/15 Провадження № 22-ц/795/1093/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції - Гордієць Л. В. Доповідач - Литвиненко І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛитвиненко І.В.
суддів:Бобрової І.О., Шарапової О.Л.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:представника КП «НМПБ» Коровай Л.В., ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Ніжинське муніципальне підприємство з благоустрою» на рішення Ніжинського міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «Ніжинське муніципальне підприємство з благоустрою» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Ніжинської міської ради,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до КП «Ніжинське МПБ» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 13732,40 грн. та 1101,34 грн. індексації невиплаченої заробітної плати.

Рішенням суду позов задоволено. Суд стягнув з КП «Ніжинське МПБ» на користь ОСОБА_6 13732, 40 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (сума вказана без утримання обов'язкових платежів та відрахувань), 1101,34 грн. індексації, 1948,80 грн. витрат на правову допомогу, а також стягнув з КП «Ніжинське МПБ» на користь держави 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі КП «Ніжинське МПБ» просить змінити рішення суду через порушення норм мате6ріального та процесуального права. Невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, стягнувши середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 4488,48 грн. (з обов'язковими утриманнями та відрахуваннями).

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що поза увагою суду залишився той факт, що відсутня вина підприємства у непроведенні розрахунку в день звільнення і ОСОБА_6, як керівник підприємства на той час, не давав ніяких вказівок про проведення розрахунку при звільненні, а також суд неправильно визначився з періодом затримки розрахунку, кількістю робочих днів та сумою, яка підлягає стягненню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Ніжинського міського голови № 163 від 04.11.2014 року був звільнений ОСОБА_6 з посади директора КП «Ніжинське МПБ».

В день звільнення ОСОБА_6 не отримав повний розрахунок. 26.11.2014 року підприємство виплатило 1673,03 грн., а 03.03.2015 року підприємство перерахувало решту 8432 грн. на картковий рахунок ОСОБА_6 в АТ «Укрсиббанк», які ним були отримані 12.03.2015 року.

ОСОБА_6 вважає, що за 88 робочі дні затримки повного розрахунку, відповідач повинен сплатити 13732,40 грн. середнього заробітку, а також 1101,34 грн. за індексацію невиплаченої заробітної плати загальною сумою 10052,37 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що непроведення роботодавцем в день звільнення повного розрахунку тягне обов'язок роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з урахування інфляції.

Висновки суду першої інстанції в частині стягнення індексації і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідають положенням ст.ст. 95, 116, 117 КЗпП України.

Дійсно, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Твердження апелянта про те, що вина підприємства відсутня так як ОСОБА_6 був керівником і не дав вказівок про виплату йому належних сум при звільненні, є надуманими. Існує факт, що в день звільнення 04.11.2014 року КП «Ніжинське МПБ» не провело повний розрахунок з працівником. Належні суми до виплати не були зроблені і після звернення ОСОБА_6 з заявою про виплату заробітку 12.01.2015 року. Підприємство розпочало належні виплати тільки 26.11.2014 року. Відповідач не надав доказів того, що позивач ухилявся від отримання належних йому сум. Поведінка керівника підприємства може впливати лише на відносини керівника і підприємства, які вирішуються в порядку глави ІХ КЗпП України.

Є безпідставними зауваження апелянта про те, що оскільки ОСОБА_6 не перебував на своєму робочому місці в день свого звільнення, то суми мають виплачуватись не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги. Відповідно до ст.116 КЗпП України, зазначені положення застосовуються тоді, коли працівник в день звільнення не працював, а не тоді, коли він не перебував на своєму робочому місці. Як зазначає сам відповідач, ОСОБА_6 цілий день перебував у свого роботодавця - виконкому міської ради і повернувся на підприємство о 16.30 год., тобто ОСОБА_6 в день звільнення працював.

Твердження апелянта про те, що з суми, зазначеної до стягнення, не відраховані обов'язкові платежі, не заслуговують на увагу, оскільки, суд, зазначаючи суму до стягнення, зауважив, що сума вказана без утримання обов'язкових платежів та відрахувань, а тому при виконанні рішення необхідна сума обов'язкових платежів буде утримана.

Що стосується визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку і періоду затримки, то суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права.

Так, ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини підприємства належних працівнику сум при звільненні у строки, визначені ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Днем фактичного розрахунку КП «Ніжинське МПБ» є день, коли решта зарплати ОСОБА_6 була перерахована на його картковий рахунок в АТ «Укрсиббанк», тобто 03.03.2015 року (а.с.49, 50).

Посилання ОСОБА_6 на те, що він не знав про перерахування коштів на рахунок у АТ «Укрсиббанк» так як отримував зарплату через картковий рахунок в у відділенні «Ощадбанку», є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 підтвердив, що картковий рахунок в АТ «Укрсиббанк» він мав і не забороняв бухгалтерії підприємства перераховувати на нього кошти, а контроль за станом рахунку покладається на користувача рахунку.

Таким чином, період затримки розрахунку з 04.11.2015 року по 03.03.2015 року включно становить 119 календарних дні.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно до довідки про середню заробітну плату ОСОБА_6, яку видало підприємство 04.11.2014 року, його середньоденна заробітна плата обчислена з кількості календарних днів, становить 156,05 грн.(а.с.17).

В той же час, суд першої інстанції взяв для обрахування період з робочих днів і помножив на середню заробітну плату для календарних днів, що є порушенням зазначених вище норм.

Оскільки, відповідач надав середній заробіток календарних днів, то необхідно його помножити на період затримки у календарних дня, а саме: 156,05 грн. х 119 календарних дні = 18569,95 грн. - це розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку без утримання обов'язкових платежів та відрахувань.

Виходячи з положень ст.ст.11, 303 ч.1 ЦПК України, які передбачають розгляд справ лише в межах заявлених вимог, то апеляційний суд бере до уваги позовні вимоги позивача, який просив стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 13732,40 грн., і приходить до висновку про стягнення саме такої суми.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а в іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.4, ст.ст. 314, 316, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Ніжинське муніципальне підприємство з благоустрою» задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду від 30 квітня 2015 року змінити в частині мотивів визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: