АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/4624/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 636/1544/14-ц ОСОБА_1
Категорія: недоговірні зобовязання Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Швецової Л.А., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення,-

в с т а н о в и л а

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 16 000 гривень за договором про намір від 20.08.2011 року, а також прострочки за період з 04.11.2011 року по 04.11.2012 року у розмірі 10 000 гривень, за цим договором, моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, витрати на правову допомогу у сумі 2000 гривень та сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн.

В позовній заяві позивач вказала, що у серпні 2011 року вона мала намір придбати житло і звернулася за послугами до АН «Чугуївська нерухомість». 20 серпня 2011 року між нею, АН «Чугуївськанерухомість» та відповідачем був укладений договір про намір, на підставі якого відповідач має намір передати 1/2 частину будинку у її власність, а вона має намір прийняти та сплатити до 20 жовтня 2011 року кошти за 1/2 частину вказаного будинку. Після укладення договору про намір вона в якості гарантійного виконання обов'язків передала відповідачу кошти в сумі 16000 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, які враховувалися як частина платежу за будинок. Однак на теперішній час відповідач відмовляється передати нерухомість у її власність, в звязку з чим на підставі п.10 договору про намір від 20.08.2011 року гарантійна сума повинна бути сплачена відповідачем у подвійному розмірі, а також відповідач повинен сплатити просрочку за період з 04.11.2011 року по 04.11.2012 року у розмірі 10 000 гривень, моральну шкоду, витрати на правову допомогу, понесені в звязку з подачею позову.

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення з житлового будинку № 22 по вул. Воровського в м. Чугуєві, Харківської області посилаючись на те, що договір про наміри від 20 серпня 2011 року був укладений в простій письмовій формі, а не в нотаріально посвідчений, як цього вимагає закон. У зв'язку з чим цей договір є нікчемним з моменту його укладення, тобто з 20.08.2011 р.

Крім того, ОСОБА_3 вказала, що така ж сама позиція стосовно нікчемності договору про намір від 20.08.2011 року викладена в рішенні Чугуївського міського суду Харківської області від 12.02.2014 року по справі № 636/5640/13-ц (а.с. 47,48). Враховуючи, що договір про намір від 20.08.2011 року не має ніякої юридичної сили, то відповідачка зобов'язана звільнити її нерухоме майно. У добровільному порядку виселитися гр. ОСОБА_4 не бажає, на її вимоги про виселення не реагує, у зв'язку з чим ОСОБА_3 була змушена звернутися за захистом свого порушеного права до суду.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції та зазначила, що таке рішення вона вважає необґрунтованим, невмотивованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не було досліджено наявні докази у справі, не взято до уваги доводи позивача за первісним позовом, не встановлено природу та характер правовідносин між сторонами. Апелянт вважає, що їй необґрунтовано та безпідставно було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, стягнення витрат на правову допомогу та витрат по сплаті судового збору.

ОСОБА_2 стверджує, що зустрічний позов ОСОБА_3 був задоволений на підставі недопустимих доказів, і в цій частині рішення суду першої інстанції не містить жодного юридичного обґрунтування.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, а в частині задоволення зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, 20 серпня 2011 року між сторонами за участі АН «Чугуївська нерухомість» був укладений договір про намір, на підставі якого ОСОБА_3 мала намір передати ? частину будинку у власність ОСОБА_2В, а остання мала намір прийняти та сплатити до 20 жовтня 2011 року кошти за придбану нерухомість. Після укладення договору про намір в якості гарантійного виконання зобовязання ОСОБА_2 передала відповідач ці кошти в сумі 16000 грн., які враховувалися як частина платежу за будинок.

Судом також встановлено, щорішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12.02.2014 року за позовом ОСОБА_2 стягнуто на її користь з ОСОБА_3 16000 гривень, оскільки встановлено, що договір про намір від 20.08.2011 року укладений між сторонами є нікчемним, так як при укладанні договору сторони порушили вимогу його обов'язкового нотаріального посвідчення. Зазначене рішення набуло законної сили.

Таким чином, вищезазначені обставини є такими, щовстановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, та не доказуються з підстав, передбачених ч.3 ст.61 ЦПК України.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, щонікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за рішенням суду стягуються 16000 гривень, сплачених останньою при укладанні договору, а інші вимоги є недоведеними.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки зазначені висновки відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Погоджується судова колегія також і з висновком суду першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 зверталася до ОСОБА_3 з позовом про стягнення сплаченої за договором від 20 серпня 2011 року суми з тих підстав, що остання не передає у її власність обумовлену нерухомість, тобто не виконує умови договору. При розгляді зазначеного позову судом ОСОБА_3 заявляла, що її сімейні обставини змінилися та вона передумала продавати свою ? частку будинку № 22 по вулиці Воровського в місті Чугуєві Харківської області.

В звязку з тим, що договір судом визнаний нікчемним, а ОСОБА_2 продовжує проживати у спірному житлі, ОСОБА_3 неодноразово зверталася до органів міліції з питань порушення її права на проживання у власному будинку.

Таким чином, судова колегія вважає, що районний суд дійшов вірного висновку про те, що право ОСОБА_3 дійсно порушене та підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні власністю та виселення ОСОБА_2 з відповідного житла.

Апеляційні доводи ОСОБА_2 про те, що нею виконано капітальний ремонт будинку та понесені витрати на утримання зазначеного житла до розгляду даної справи відношення не мають, оскільки не є предметом спору у справі, що переглядається.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді