У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Червонозаводський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 7 вересня 2015 року і касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 7 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог посилалась на те, що з червня 1994 року по червень 2010 року перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання сина, проте він належним чином рішення суду не виконує і за ним за період з 17 травня 2011 року по 1 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 408 грн 76 коп., які він не погашає.

З урахуванням наведеного позивачка на підставі ст. 196 СК України просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 246 052 грн 72 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з травня 2011 року до липня 2015 року у розмірі 246 052 грн 72 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 7 вересня 2015 року рішення районного суду змінено та зменшено розмір пені, стягнутої з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, з 246 052 грн 72 коп. до 150 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, а ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково у розмірі 7 882 грн 40 коп.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач з травня 2011 року не платить аліменти на утримання сина, тому з урахуванням розміру заборгованості у сумі 31 408 грн 76 коп. з нього підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочку сплати аліментів. При цьому суд зазначив, що розмір неустойки, розрахований позивачем, є вірним.

Апеляційний суд, зменшуючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, виходив із майнового стану відповідача і того, що розмір пені у 7 раз перевищує розмір заборгованості по аліментам.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 1994 року по 16 червня 2010 року, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 8 липня 2011 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Проте ОСОБА_4 належним чином виконує рішення суду і за ним за період з 17 травня 2011 року по 1 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 31 408 грн 76 коп., які він не погашає.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 на підставі ст. 196 СК України просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 246 052 грн 72 коп.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Визначаючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 246 052 грн 72 коп., апеляційний суд, погоджуючись з місцевим судом щодо розрахунку пені, у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України не звернув уваги на те, що районний суд не здійснив розрахунку пені, а, у свою чергу, погодився з розрахунком пені, проведеним позивачкою, не перевіривши його, не навівши його в рішенні суду. У зв'язку з наведеним суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити розрахунок неустойки.

Також суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, зменшуючи розмір пені, не визначившись із сумою неустойки, не навів відповідного її розрахунку, не врахував, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням майнового та сімейного стану платника аліментів, лише у разі правильного визначення цієї неустойки згідно з вимогами закону. При цьому суд обмежився лише загальною і формальною фразою про майновий стан відповідача, який не працює, проте це не є визначальним при встановленні його майнового стану. Свій майновий стан, який надає можливість суду зменшити розмір неустойки по аліментам, має довести саме відповідач, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 частково задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 7 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик