Справа № 614/236/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

22.04.2015 року Борівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Любої В.І.

за участю секретаря Кравцової О.П.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Борова Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Борівського району Харківської області про продовження строку на прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за позовною заявою ОСОБА_5, в порядку ст. 34 ЦПК України, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 04.03.2015р. звернулася до Борівського районного суду Харківської області з вищевказаною позовною заявою, в якій вказала, що її мати ОСОБА_6, яка померла 26.09.1992р., по день своєї смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_6 в даному будинку залишився проживати її син ОСОБА_7 зі своєю дружиною ОСОБА_8.

ОСОБА_7 помер 31.01.2004р., а ОСОБА_6 померла 06.03.2014р., але за життя право власності на будинок не оформили, тому позивач просить продовжити їй строк на прийняття спадщини після матері ОСОБА_6, яка померла 26.09.1992р. та визнати за нею право власності на домоволодіння № 15 по вул. Миру в с. Вище Солоне Борівського району Харківської області.

Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 08.04.2015р. до участі в даній справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, була залучена ОСОБА_5, яка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, в якому вказала, що після смерті ОСОБА_8 залишився заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те що, буде належати їй на день смерті і на що по закону вона матиме право, заповіла їй, тому просить визнати за нею право власності на домоволодіння № 15 по вул. Миру в с.Вище Солоне Борівського району Харківської області, оскільки через Державну нотаріальну контору вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 6,8761 га.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила вищевикладене та підтримала свої позовні вимоги про продовження строку на прийняття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити, оскільки свідоцтво про право власності на домоволодіння зареєстровано на її матір ОСОБА_6

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні також підтвердила вищевикладене та підтримала вимоги позивача ОСОБА_3, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити, оскільки свідоцтво про право власності на домоволодіння зареєстровано на матір позивача ОСОБА_6 і ОСОБА_3 є єдиною спадкоємицею по закону.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Борівського району Харківської області в судове засідання не зявилась, але надав до суду заява про розгляд справи за відсутності представника.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги ОСОБА_3 не визнає, так як ОСОБА_8 залишила заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла їй, та просить визнати за нею право власності на домоволодіння № 15 по вул. Миру в с. Вище Солоне Борівського району Харківської області, оскільки землю вона уже переоформила.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_2 в судовому засіданні також позовні вимоги ОСОБА_3 не визнає та просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити, оскільки домоволодіння ОСОБА_6 згідно свідоцтва значиться, як колгоспний двір, з якого ОСОБА_3 вибула ще в 1961 році.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про продовження строку на прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом не можуть бути задоволені, оскільки згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок (домоволодіння) від 09.12.1988р. ОСОБА_6 є власницею жилого будинку, тип двору якого вважається колгоспним (а.с. 49), про це свідчать і витяги з по господарської книги (а.с. 100-101, 113-115).

З введенням в дію з 15 квітня 1991 року Закону України „ Про власність" колгоспні двори ліквідовано і при вирішенні даного спору слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня1991р. не втратили права на частку в його майні, а в судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_3 вибула з колгоспного двору ще в 1961 році, що підтверджується довідкою виконкому ОСОБА_4 сільської ради Борівського району Харківської області №286 від 26.03.2015р. та листом відділу ДРАЦС РС Борівського РУЮ Харківської області №467-06.02.04-05 від 01.04.2015р. (а.с.111, 112), станом на 15.04.1991р. членами вказаного колгоспного двору були мати позивача ОСОБА_6, її син ОСОБА_7, який помер 31.01.2004р. та її невістка ОСОБА_8, яка померла 06.03.2014р. (а.с. 111, 117), які працювали та являлись членами колгоспу «Ленінський шлях» (а.с. 101, 113).

Крім того, власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР ( редакції 1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР ( редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Вказану спадщину згідно вимог ст. 549 ЦК України ( редакції 1963 року) прийняли син і невістка спадкодавця, які вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 26.09.1992р., продовжували проживати в спірному будинковолодінні до дня своєї смерті.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що згідно заповіту ОСОБА_8 заповіла їй належне покійній майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати покійній на день її смерті і на що вона по закону матиме право та згідно свідоцтва про право на спадщину за законом вона через держнотконтору прийняла земельну ділянку площею 6,8761 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.53-54).

А згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. в позові може бути відмовлено у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, відповідно до положень ст. 34 ЗУ "Про нотаріат", видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусами.

Діючим ЦК України, до видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не передбачено визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно. Видача свідоцтв про право на спадщину є виключною компетенцією нотаріусів.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, так як позивач не позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через нотаріальну контору.

В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому суд, приймаючи до уваги конкретні обставини у справі та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянув дану цивільну справу, в силу ст. 11 ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі,

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 3, 10, 11, 60, 158, 197 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 257, 261, 1266 ЦК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 сільської ради Борівського району Харківської області про продовження строку на прийняття спадщини, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сільської ради Борівського району Харківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Борівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складене та надруковане суддею в нарадчій кімнаті і є оригіналом.

Повний текст рішення виготовлено 28.04.2015р.

Суддя Люба В. І.