Справа №489/6597/14-ц 22.04.2015 22.04.2015 22.04.2015
Провадження №22-ц/784/1033/15
Провадження № 22ц/784/1033/15 Головуючий у 1-ї інстанції Губницький Д.Г.
Категорія 24 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Богуславській О.М.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2015 року

за позовом

ОСОБА_4, ОСОБА_2

до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго»

(далі - ОКП «МОТЕ»),

ОСОБА_5

про зобов'язання перерахувати суму боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОКП «МОТЕ», в якому просили зобов'язати відповідача перерахувати суму заборгованості, нараховану ним за період з 1 січня 2006 року по 1 жовтня 2012 року до суми у розмірі 357 грн. 90 коп., яка стягнута з них за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2012 року, так як відповідач направляє на їх адресу повідомлення-розрахунки, в яких неправомірно зазначає суму заборгованості поза межами позовної давності.

Ухвалами Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 залишено без розгляду, а її залучено до участі у справі в якості відповідачки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 і ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове по суті позовних вимог.

На думку апелянта, суд першій інстанції, не врахував те, що нею сплачена уся заборгованість за судовими рішеннями, однак, відповідач неправомірно надсилає їй розрахунок заборгованості поза межами позовної давності, яка не підлягає стягненню у судовому порядку, а інша особа, яка первісно нарахувала цю заборгованість - КП «Теплоенергосервіс» фактично не здійснює ніякої діяльності.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник відповідача вважає доводи скарги необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 і ОСОБА_2, суд першій інстанції керувався тим, що сума боргу за період з 1 січня 2006 року по 1 жовтня 2012 року в розмірі 357 грн. 90 коп., яка стягнута з них за судовим рішенням, не нарахована відповідачем у більшому розмірі та з них не вимагається. Сума заборгованості в розмірі 1 334грн., вказана в розрахунку поза межами позовної давності за період з січня 2001 року по вересень 2006 року (включно), нарахована не відповідачем, який є повіреним за договором, а його довірителем КП «Теплоенергосервіс», діяльність якого на час розгляду справи не припинена. Змінити підстави або предмет позову, чи замінити відповідача на належного, позивачі не побажали.

З такими висновками суду слід погодитися, так як вони відповідають нормам матеріального права та обставинам справи.

Із матеріалів вбачається, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності позивачам та залученої до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_5.

До вказаного будинку, в якому знаходиться квартира позивачів, на підставі договору та у відповідності до тарифів, встановлених відповідними рішеннями виконавчого комітету Миколаївської міської ради, постачається тепло відповідачем ОКП «МОТЕ», яке додатково на підставі договору доручення №Д/2/1 від 1 жовтня 2006 року виступає повіреним КП «Теплоенергосервіс» та за його дорученням збирає борги споживачів за спожите тепло за період з 1 січня 2001 року по вересень 2006 року, на підставі проведених нарахувань довірителем.

За рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2012 року з ОСОБА_4, ОСОБА_2 і ОСОБА_6 на користь ОКП «МОТЕ» стягнута заборгованість за спожите тепло в межах позовної давності за період з 1 жовтня 2006 року по 1 грудня 2012 року в сумі 357 грн. 90 коп..

У вересні 2013 року, червні-липні 2014 року відповідачем на адресу позивачів направлені розрахунки-повідомлення, у відповідності до яких ОКП «МОТЕ» зазначає про наявність заборгованості за період з 1 січня 2001 року по 30 вересня 2006 року в сумі 1 334 грн. 00 коп., що нарахована іншим підприємством, та не підлягає ні списанню, ні стягненню у судовому порядку, так як пропущено строк позовної давності. А також вказує про загальну заборгованість за період з 1 жовтня 2006 року по червень 2014 року, який включає суму, що стягнута за рішенням суду, та ту, що виникла пізніше.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 і ОСОБА_2, не оспорювали розмір заборгованості, нарахованої поза межами позовної давності, а вважали, що оскільки ця сума не стягнута за рішенням суду, то повинна бути списана або перерахована підприємством, та заборонена до зазначення в листах-розрахунках, що надсилаються на їх адресу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України зобов'язання виникають як з договорів, так і дій осіб, які породжують права і обов'язки.

Згідно з правилами статті 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином. Їх невиконання має своїм наслідком відшкодування збитків відповідно до приписів статей 611, 614, 623 ЦК України.

За змістом положень статей 71, 80 ЦК УРСР, статей 256, 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмові у захисту цивільного інтересу в судовому порядку, але не є перешкодою для зазначення такого інтересу в порядку здійснення підприємницької діяльності або виконання інших зобов'язань.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно відсутності підстав для зазначення про нараховану поза межами позовної давності заборгованість за спожите мешканцями квартири тепло і направлення цієї інформації у повідомленнях-рахунках, у зв'язку з відсутністю судового рішення про її стягнення, є помилковими.

Підстав для зобов'язання відповідача як повіреного перерахувати таку заборгованість шляхом її виключення або списання немає, так як вона нарахована іншим підприємством, а її списання законодавством України не передбачено.

Квитанція про сплату позивачкою 10 квітня 2006 року боргу за період 2001-2003р.р. в сумі 607 грн. 75 коп. за судовим наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2006 року врахована при нарахуванні заборгованості, яка вказується поза межами позовної давності, та склалася у співвласників квартири перед КП «Теплоенергосервіс».

Окрім цього, саме по собі зазначення у листах-повідомленнях щодо наявності у споживачів заборгованості, яка виникла поза межами позовної давності, не може бути підставою для виникнення у останніх будь-яких обов'язків.

Вказані повідомлення, нарахування та проведені споживачами сплати, заперечення проти цих доказів, мотиви їх спростування підлягають поданню і з'ясуванню при розгляді такої справи, що було зроблено у порядку розгляду позову ОКП «МОТЕ», на підставі якого ухвалене судове рішення від 10 грудня 2012 року, яке набрало законної сили.

Оспорення таких доказів, які можуть бути подані на підтвердження вимог, шляхом звернення до суду з окремим позовом цивільним процесуальним законодавством не передбачено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги з цих підстав є помилковими та свідчать про невірне тлумачення позивачкою законодавства.

За такого, колегія суддів вважає, що суд першій інстанції повно та всебічно, з дотриманням принципу диспозитивності дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та дійшов правильного висновку щодо недоведеності факту порушення відповідачем прав позивачів при надсиланні листів-розрахунків нарахованих сум за спожите тепло та необґрунтованості пред'явленого позову.

Оскільки такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, то підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення, оскільки не спростовують обґрунтованих висновків суду. За такого, з підстав, передбачених п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді