АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Ап. Провадження № 22-ц/796/5359/2015 Доповідач - Слободянюк С.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Крижанівської Г.В., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Кутц А.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі БАНК) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення за кредитним договором від 24 квітня 2007 року, укладеного між БАНКом і ОСОБА_1 заборгованості, яка станом на 05 квітня 2013 року становить 164 808,42 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24 квітня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» (а.с.32,33), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого БАНК надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 76 000,00 грн., зі сплатою 16% річних, з строком повернення до 16 березня 2010 року.

Позичальником у повному обсязі зобов'язання за кредитним договором не виконуються, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 05 квітня 2013 року становить 164 808,422 грн.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 24 квітня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 164 808,42 грн. і судовий збір в сумі 1648,08 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року позов задоволено (а.с.140,141).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» сума заборгованості за кредитним договором в сумі 164 808,42 грн. та судовий збір в сумі 1 648,08 грн.

Ухвалою цього ж суду від 17 лютого 2015 року заяву представника відповідачів - ОСОБА_3.(довіреність від 22 липня 2014 року а.с.90-94) про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.194).

Не погоджуючись із заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року відповідачами подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення, яким відмовити у позові (а.с.201-206).

Апелянти зазначають, що до поручителя позичав звернувся після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України; право на звернення у БАНКу до поручителя виникло з 16 березня 2010 року протягом шести місяців; штраф, пеня стягнуто після спливу строку позовної давності; судом не наведено розрахунку заборгованості; не застосовано БАНКом першого стягнення на предмет застави, яким банківський вклад.

В судове засідання представник БАНКу не з*явився, про дату, час та місце розгляду справи судом належним чином повідомлені, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.216).

Відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

За матеріалами справи ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2013 року справу за підсудністю передано до Дніпровського районного суду м.Києва (а.с.126).

В заяві від 29 серпня 2013 року БАНК просив суд розглянути справу без участі представника БАНКу, підтримавши позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.57).

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 2007 року між БАНКом та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 72/П/27/2007-980, за умовами якого, останній отримав кредитні кошті в сумі 76 000,00 грн. зі сплатою 16 % річних за користування кредитом, строк повернення кредиту встановлено - 16 березня 2010 року (а.с.12-14).

24 квітня 2007 року між БАНКом та ОСОБА_2 укладено договір поруки, яким відповідно до п.1.1 поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1, які витікають із кредитного договору №72/П/27/2007-980 від 24 квітня 2007 року (а.с.15).

Банк умови кредитного договору виконав та надав відповідачу кредит у розмірі 76 000 грн., що підтверджується копією заяви про видачу готівки від 24 квітня 2007 року (а.с.11).

Згідно п.1.3.1 Кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються позивачем на підставі відсоткової ставки у розмірі 16,00% річних.

Відповідно до п. 3.3.1, 3.3.2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов*язався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати платежі та нараховані відсотки за кредитом.

01 червня 2013 року БАНКом направлялись вимоги до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з пропозицією виконати взяті на себе зобов*язання, як позичальника, так і поручителя (а.с.5,6).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, яка станом на 05 квітня 2013 року становить 164 808,42 грн. і складається з: заборгованості за кредитом в сумі - 68 318,46 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 60 004,35 грн.; пені за прострочення сплати кредиту - 16 776,52 грн.; суми індексації за період прострочених платежів - 12 109,09 грн.; штрафу за порушення умов кредитного договору - 7 600,00 грн. (а.с.9,10).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положення ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов*язку.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов*язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею ст.. 257 ЦК України встановлено загальну тривалість позовної давності у три роки.

Положенням ст.258 ЦК України встановлено для окремих видів вимог закону спеціальну позовну давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною давністю, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору сторони узгодили, що відповідно до ст. 259 ЦК України строк позовної давності збільшено до 10 років (а.с.14).

Доводи апеляційної скарги щодо стягнення судом заборгованості поза межами строку позовної давності, в тому числі і стягнення пені та штрафу, є безпідставними, оскільки, як зазначено вище, сторони письмово узгодили збільшення строку позовної давності, ніж той, який встановлено положенням ст.ст.257 і 258 ЦК України.

Статтею 259 ЦК України частиною 1 встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовного того, що позивач звернувся з вимогою до поручителя про дострокове погашення заборгованості після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України, слід зазначити наступне.

Апелянти зазначають, що у позивача виникло право пред*явлення вимоги до поручителя, починаючи з 16 березня 2010 року (кінцевий строк повернення кредиту) протягом шести місяців, а позивач звернувся з вимогою до поручителя про дострокове погашення заборгованості після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. Такі, доводи скарги не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов*язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до п. 8.5 кредитного договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до остаточного виконання позичальником прийнятих на себе зобов*язань (а.с.14). Відповідно до п. 5.3 договору поруки, дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих за себе зобов*язань за кредитивним договором чи виконання поручителем своїх зобов*язань, згідно з умовами цього договору (а.с16).

Отже, договір поруки діє до повного виконання взятих на себе зобов*язань за договорами як позичальника, так і поручителя.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовного того, що позичав набуває першочергове право на звернення стягнення на предмет застави, яким є банківський влад, оскільки це є правом, а не обов*язком позивача.

Суд першої інстанції прийняв до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, який здійснено в межах строку позовної давності. Судом наведено у рішенні складові загальної суми заборгованості.

Апелянтами на час розгляду справи в апеляційному порядку не було надано суду своїх належних та допустимих розрахунків щодо виниклої заборгованості.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення в солідарному порядку з відповідачів судового збору, оскільки солідарною є лише відповідальність перед кредитором.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасуванню оскаржуваного рішення в частині солідарного стягнення з відповідачів судового збору, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення суми судового збору з відповідачів в рівних частках. В іншій частині рішення слід залишити без змін, яке в цій частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,313 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судового збору в сумі 1648 грн.08 коп. скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір в сумі 824 грн. 04 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судовий збір в сумі 824 грн. 04 коп.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: