УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6, який був зареєстрований та мешкав у АДРЕСА_1. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді вищезазначеної однокімнатної квартири, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності. Зазначала, що вона є спадкоємицею першої черги, окрім неї спадкоємцями першої черги є також їх з ОСОБА_6 малолітній син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та донька померлого від першого шлюбу - ОСОБА_5 Вважала, що відповідач повинна бути усунена від права на спадщину, оскільки вона, як донька, не піклувалася про свого батька за його життя, уникала від обов'язку забезпечити йому підтримку та допомогу, хоча усвідомлювала про свій обов'язок утримувати батька, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій, ухилялася від надавання йому допомоги, який через похилий вік, стан свого здоров'я та неналежне матеріальне забезпечення, потребував допомоги та знаходився у безпорадному стані.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Так, норами ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом вказаної норми закону лише при одночасному настанні двох обставин: ухилення від надання допомоги та безпорадний стан спадкодавця, і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Крім того, у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Отже, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що підстави для усунення ОСОБА_5 від права на спадкування відсутні, оскільки позивачкою відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту навмисного та свідомого ухилення ввдповідача від надання відповідної допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані та потребував такої допомоги й відповідно отримував таку допомогу від позивача.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О.Писана