Справа № 465/5241/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзендзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/2936/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
№22-ц/783/3821/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Гриновця Б.М.,

при секретарі: Брикайло М.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства " Фортуна - Банк" на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року та на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року про роз'яснення рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" про повернення вкладу ,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" про повернення банківського вкладу - задоволено частково.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Фортуна - банк» повернути кошти і відсотки які належать ОСОБА_2 по вкладу №F/01/3mU/1637 - 6000 доларів США та по рахунку НОМЕР_1 - 5700 доларів США.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог, зокрема щодо стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ «Фортуна - банк».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема покликається на те, що стягнуті суми не відповідають дійсній сумі заборгованості, судом не враховано виплат, які були здійсненні відповідачем на користь позивача. Також, апелянт вказує на те, що в позовній заяві об`єднано декілька позовних вимог, які виникли з різних підстав, а саме з двох окремих договорів: договору банківського вкладу та договору рахунку. У вказаних договорах різні предмети договорів та різними умовами виконання, а відтак порушено правило об`єднання позовних вимог. Крім того, зазначає, що кошти стягнуто в іноземній валюті, без з`ясування питання про наявність у Відповідача ліцензії на здійснення валютних операцій. Також зазначає, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту своїх прав, оскільки відсутнє грошове зобов'язання перед Позивачем, а існують відносини обслуговування банківського рахунку та здійснення розрахункових операцій з грошовими коштами клієнта, які знаходяться на його рахунку або надходять на його користь. У таких відносинах банк визнається повіреним клієнта, який надає послуги по виконанню платіжного доручення, а відтак позивач мав звернутись до суду з вимогою про зобов'язання виконати платіжні доручення, а не про повернення вкладу. Апелянт також, звертає увагу суду на те, що постановою Правління національного банку України від 29 серпня 2014 року №540 «Про проведення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України.» банки були зобов'язанні обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта. Крім того, покликається на те, що з 01.08.2014 року розпочалось оподаткування процентів, нарахованих на суму поточного або вкладеного (депозитного) банківського рахунку, а відтак вважає, що стягнуті суми не відповідають дійсній сумі заборгованості. Також, апелянт просить звернути увагу суду на те, що позов був заявлений немайнового характеру (зобов'язання вчинити дії), тому сума судового збору повинна розраховуватись, як за позов не майнового характеру. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року заяву ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року - задоволено. Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" про повернення банківського вкладу роз'яснено наступним чином:

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» всі кошти і відсотки які належать ОСОБА_2 по вкладу №F/01/3mU/1637 - 6000 доларів США та по рахунку НОМЕР_1 - 5700 доларів США.

Дану ухвалу оскаржив відповідач ПАТ «Фортуна - банк».

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначає, що відповідно до рішення суду від 15.10.2015 року суд виніс рішення зобов'язати ПАТ «Фортуна - банк» повернути всі кошти і відсотки. Ухвалою суду від 19.02.2015 року роз'яснено рішення та замість «зобов'язати», зазначено «стягнути» з ПАТ «Фортуна-банк» всі кошти і відсотки. Апелянт вважає, що ухвалою суду порушено норми ст. 221 ЦПК України та змінено суть рішення суду, оскільки за своїм змістом слова зобов'язати та стягнути є різними. Враховуючи вищевикладене просить апеляційний суд скасувати ухвалу про роз'яснення рішення суду першої інстанції.

В судове засідання представник ПАТ «Фортуна-банк» не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що дає апеляційному суду право, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України, розглянути справу у його відсутності. На переконання колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не було виконано умов договорів та не повернуто вкладнику суму вкладу, а також не сплачено нараховані відсотки, а відтак останній повинен повернути ці кошти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 27.05.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Фортуна-Банк» укладено договір банківського вкладу №12м/840-660, згідно якого банк відкрив позивачу рахунок НОМЕР_1 в АТ «Фортуна-банк» м. Київ «Депозитний рахунок». Згідно умов вказаного договору ОСОБА_2 надав банку, а Банк зарахував на його депозитний рахунок грошові кошти (вклад) в сумі 12 000 доларів США. Початковий строк розміщення вкладу складає 375 днів, з зарахування банком вкладу 27.05.2013р. по 05.06.2014р. (а.с. 8-10)

Крім того, між ОСОБА_2 та ПАТ «Фортуна-Банк» укладено договір банківського рахунку НОМЕР_1 від 02 липня 2013 року. (а.с. 6-7)

05 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Фортуна-Банк» укладено договір банківського вкладу №F/01/3mU/1637 згідно якого банк відкрив позивачу рахунок НОМЕР_1, в АТ «Фортуна-банк» м. Київ «Депозитний рахунок». Згідно умов вказаного договору ОСОБА_2 надав банку, а Банк зарахував на Депозитний рахунок грошові кошти (вклад) в сумі 6000,00 доларів США. Початковий строк розміщення Вкладу складає 3 календарних місяці з дня зарахування Банком суми Вкладу на Депозитний рахунок, тобто з 05 червня 2014 року по 05 вересня 2014 року.

Позивач виконав свої зобов'язання за договороми банківського вкладу і рахунку, а відповідач не виконав їхніх умов та не повернув вкладнику суму вкладу, а та не сплатив нараховані відсотки.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням згідно із ст.526 ЦК України є виконання, що відповідає умовам договору, вимогам закону та іншим актам цивільного законодавства.

Згідно ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013р. у справі за позовом фізичної особи до ПАТ КБ "Надра" і відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року задоволено заяву ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Фортуна - Банк" про повернення банківського вкладу та роз'яснено наступним чином:

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фортуна-банк» всі кошти і відсотки які належать ОСОБА_2 по вкладу №F/01/3mU/1637 - 6000 доларів США та по рахунку НОМЕР_1 - 5700 доларів США.

У відповідності до ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Постановляючи ухвали про задоволення заяви про роз'яснення рішення суду від 15.10.2014 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що рішення суду є не зрозумілим.

Доводи ПАТ «Фортуна-банк» в апеляційній скарзі про те, що ухвалою суду першої інстанції про роз'яснення рішення змінено суть рішення суду є безпідставними та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції від 19 лютого 2015 року про задоволення заяви про роз'яснення рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1 ч.2 п.1, 308, 312 ч.1 п.2, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства " Фортуна - Банк" - відхилити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року та ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 19 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Б.М.Гриновець