АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/3739/15 Головуючий І інстанції: Зінченка О.В.
Справа № 630/38/15-ц Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Хорошевського О.М., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Начальника відділу державної виконавчої служби Люботинського міського управління юстиції Харківської області - ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 поданої в особі його представника ОСОБА_3 на неправомірні дії (бездіяльність) начальника відділу державної виконавчої служби Люботинського міського управління юстиції Харківської області, заінтересована особа ОСОБА_4,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії (бездіяльність) начальника відділу державної виконавчої служби Люботинського міського управління юстиції Харківської області.

В обґрунтування доводів скарги посилався на те, що рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 15 жовтня 2013 року про стягнення суми, вимоги ОСОБА_2, були задоволені у повному обсязі та стягнуто з відповідача 2000 (дві тисячі) доларів США та 3214,70 грн., судових витрат.

17січня 2014 року було вікрито виконавче провадження.

04.02.2014 року начальником відділу ДВС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

4 лютого 2014 року начальником відділу ДВС Люботинського міського управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1, було винесено постанову про арешт майна боржника та заборону відчуження.

15.12.2014року представником стягувача - адвокатом ОСОБА_3,який був присутній під час виконавчих дій, щодо стягнення суми з ОСОБА_4, з виходом державного виконавця за місцем знаходження майна боржника, яке вказано у витягу щодо реєстрації майна в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Абдулова № 25-а, було встановлено, що житловий будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Абдулова № 25-а, боржникомОСОБА_4, було відчужено за договором дарування від 16 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5

Отже, відчуження майна боржника відбулося через бездіяльність начальника відділу ДВС Люботинського міського управління юстиції.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року скаргу ОСОБА_2 нанеправомірні дії (бездіяльність) начальника відділу державної виконавчої служби Люботинського міського управління юстиції Харківської області задоволено частково.Визнано неправомірною бездіяльність начальника ВДВС Люботинського міського "управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 з приводу примусового виконання рішення Люботинського міського суду Харківської області за №630/860/13-ц та виконавчого листа,виданого Люботинським міським судом Харківської області 05.12.2013р а саме: щодо не направлення до відповідного державного органу, уповноваженого здійснювати державну реєстрацію обтяження нерухомого майна, інформації про арешт майна ОСОБА_4 та заборони його відчуження при винесенні постанови про арешт майна боржника та заборони якого відчуження від 04.02.2014р. у виконавчому провадженні ВП № 42341373.В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.Судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу, у розмірі 1500 грн. стягнуто з відділу ДВС Люботинського міського управління юстиції Харківської області на користь ОСОБА_6.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, начальник відділу державної виконавчої служби Люботинського міського управління юстиції Харківської області - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування та постановлення нової, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвала є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заявник ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, забезпечив явку свого представника ОСОБА_3.

Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, що подала апеляційну скаргу, представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, судова колегія приходить до наступного:

Розглядом справи встановлено, що відповідно постанови начальника ВДВС Люботинського міського управління юстиції ОСОБА_1 від 17 січня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №630/860/13-ц, виданого Люботинським міським судом Харківської області 05.12.2013 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 2000 доларів США та 3214,70 грн..

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції виходи із того, що відповідно до п.5.6.8. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 року, про накладення арешту на нерухоме майно державний виконавець не пізніше наступного дня надсилає повідомлення нотаріальному органу за місцезнаходженням нерухомого майна. Про накладення арешту на нерухоме майно, яке заставлено третім особам, останні також повідомляються державним виконавцем. Про накладення арешту на майно, яке підлягає реєстрації (наприклад, автотранспортні засоби тощо), державний виконавець повідомляє відповідні органи, які здійснюють таку реєстрацію

Однак, постанова про арешт майна ОСОБА_4 була направлена до Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в паперовому вигляді 04.02.2014р.

Державний виконавець отримав 04 березня 2014 року інформаційну довідку з Державного реєстру прав на нерухоме майно, згідно якої обтяження майна ОСОБА_4 не було зареєстровано, але і після цього заяву про реєстрацію обтяжень майна боржника ОСОБА_4 не вносилось до реєстру обтяжень, що призвело до того, що останнім були відчужені належні йому житловий будинок та земельну ділянку за адресою Харківська область, м. Люботин, вул. Абдулова, 25-а, ОСОБА_7 за договорами дарування від 16.04.2014р.. Відсутність реєстрації обтяжень підтверджується відповідними інформаційними довідками, які були сформовані нотаріусом при укладенні вказаних договорів.

Суд дійшов висновку, що відчуження майна боржника, яке відбулося через відсутність реєстрації арешту майна, накладеного державним виконавцем, призвело до неможливості задоволення вимог стягуюча за рахунок майна боржника при відсутності можливості виконання рішення суду іншим способом. Таким чином встановлене порушення призвело до затягування виконання рішення суду.

З висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

У відповідності до положень ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, як це передбачено ст. 383 ЦПК України.

Отже, підставами для захисту цивільного права є його порушення , невизнання або оспорювання. Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє його носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

В порушення вимог цього закону суд першої інстанції у своїй ухвалі не вказав у чому саме є порушення прав, свобод чи інтересів ОСОБА_2.

За положеннями ст. 14 ЦПК України під час набрання рішення законної сили, воно є обовязковим до виконанням на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобовязана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у

банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах

у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей,

достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно

звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком

майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення

стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті

види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути

стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника

остаточно визначається державним виконавцем.

Суд в своїй ухвалі послався не положення п.5.6.8. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом міста України від 15 грудня 1999 року №74/5 у той час, як вказана Інструкцію, крім п. 5.11 глави 5, підпункту 5.12.6 пункту 5.12 глави 5 щодо підготовки до проведення щотижневих конкурсів з визначення спеціалізованих організацій для реалізації арештованого державним виконавцям майна, які продовжують діяти до набрання чинності порядком реалізації арештованого державним виконавцем майна, було визнано такою, що втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802.

Крім того, вищевказаним наказом №512/5 від 02 квітня 2012 року було затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Тобто на момент вчинення виконавчих дій, що полягали у винесенні державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04 лютого 2014 року та направлення до Реєстраційної служби Харківського РУЮ Харківської області відповідної заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 лютого 2014 року вже діяла Інструкція з організації примусового виконання рішень, а не Інструкція про проведення виконавчих дій.

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою в особі свого представника ОСОБА_8 23 січня 2015 року, а 31 січня 2015 року заявник особисто звернувся до начальника ВДВС Люботинського МУЮ Харківської області з проханням закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №630/860/13ц виданого Люботинським міським судом Харківської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на його користь в сумі 2000 доларів США та 3214,70 грн. судових витрат, у звязку з погашенням боржником ОСОБА_4 суми заборгованості в повному обсязі.

Будь-яких претензій до відділу ДВС Люботинського МУЮ Харківської області та особисто до начальника відділу ОСОБА_1 він не має.

У звязку з вказаною обставиною старшим державним виконавцем ВДВС Люботинського МУЮ Харківської області 31 січня 2015 року ухвалено постанову про закінчення виконавчих дій.

16 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до Люботинського міського суду Харківської області з відмовою від своєї скарги на дії начальника ВДВС Люботинського МУЮ Харківської області ОСОБА_1.

ОСОБА_9 участі у розгляді справи як у суді першої інстанції так і в ході апеляційного розгляду справи не приймав. Неявка особи, яка є учасником у справ в судове засідання є її волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та своїх процесуальних прав.

Наявні матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції через канцелярію з заявою про закриття провадження у справі на підставі відмови від скарги та відсутності у нього будь-яких претензій до особи, чиї дії він оскаржував (а.с.82).

Ця заява ОСОБА_2 залишена поза увагою суду.

У той же день через канцелярію надійшла інша заява щодо розгляду справи по суті.

За наявності таких протиріч у позиції заявника, суд першої інстанції в порушення процесуального закону щодо повного, всебічного зясування обставин справи, розглянув справу за відсутності ОСОБА_2

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

З урахуванням дійсних обставин справи, судова колегія вважає, що ухвала суду не відповідає вимогам ч. 2 ст. 387 ЦПК України, якими передбачається, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Підстави для усунення порушення прав заявника на час ухвалення судового рішення були відсутні.

Стягнення з особи, чиї дії оскаржуються, витрат у розмірі 1500 грн., що складаються із витрат на правову допомогу не є обґрунтованим. Додаток рахунок до угоди від 04 лютого 2014 року (а.с.136) не містять усіх необхідних даних, які б підтверджували розрахунок із якого складається розмір понесених витрат, за які дії та години виконання цих дій.

Не встановивши порушення прав чи свобод, судова колегія вважає за необхідне у відповідності до положень ч. 2 ст. 387 України відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, 311, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Начальника відділу державної виконавчої служби Люботинського міського управління юстиції Харківської області задовольнити.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 09 квітня 2015 року скасувати/

У задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді