Ухвала

іменем україни

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Коротуна В.М.,

Парінової І.К., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суд з позовом до Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина. За життя мати склала заповіт від 05 червня 2003 року на ім'я ОСОБА_3, згідно з яким заповіла останній частину належної їй земельної ділянки та земельні частки (пай). Позивач зазначала, що вона безперешкодно користується земельними ділянками та сплачує за них податок. Також ОСОБА_3 вказувала, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона вчасно не звернулася, оскільки у зв'язку з важким матеріальним становищем вимушена була виїхати за кордон на заробітки та не мала можливості повернутися в Україну. Посилаючись на те, що пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, просила визначити їй додатковий строк - два місяці - для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року, позов задоволено. Визначено ОСОБА_6 додатковий строк, а саме: два місяці з дня набрання рішенням суду чинності для подання заяви про прийняття спадщини за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 згідно із заповітом від 05 червня 2003 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а. с. 8).

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі із земельних ділянок, що розташовані по АДРЕСА_1, площею 0,19 га та 0,65 га, які згідно із посвідченим секретарем Боронявської сільської ради Хустського району Закарпатської області заповітом від 05 червня 2003 року, ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_3

Крім того, спадщина складається також із земельної частки (пай), що належала померлій ОСОБА_5 на підставі державного акта від 15 жовтня 2002 року серії НОМЕР_1, яку згідно із вказаним вище заповітом остання заповіла в рівних частках ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 7).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а заперечення відповідача ОСОБА_4 є необґрунтованими, оскільки після смерті матері позивач вступила у фактичне володіння та користування спадковим майном, обробляє земельну ділянку та сплачує земельний податок.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на вищевказані вимоги чинного законодавства уваги не звернули та не врахували, що посилання позивача на те, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем вона виїхала за кордон на заробітки, а перебуваючи за кордоном вимушена була виконати взяту на себе роботу, тому не мала можливості повернутися в Україну, не є поважною причиною для визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини.

У порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212-214, 315 ЦПК України судами попередніх інстанцій належним чином не встановлено фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не з'ясовано, чи перебувала ОСОБА_3 на території України у період з часу смерті матері, а саме з 31 січня 2005 року по момент звернення до суду з даним позовом у 2014 року.

Також, поза увагою судів залишилося те, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на неможливість прийняття спадщини у зв'язку з відсутністю її на території України, одночасно зазначаючи про фактичне прийняття спадщини, що є взаємовиключними обставинами.

Крім того, суди попередніх інстанцій не з'ясували наявність чи відсутність спадкової справи, не встановили коло спадкоємців, які звернулися із заявами про прийняття спадщини, і які отримали свідоцтва на спадщину та, відповідно, не встановили дійсне коло осіб, які прийняли чи відмовились від спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Умнова