АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1101/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівМагди Л. Ф. , Сіренка Ю. В.
при секретаріРибасюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Черкаського відділення № 4 про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Черкаського відділення № 4 про захист прав споживачів та стягнення коштів.

В обґрунтування свого позову вказував, що 05 листопада 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № 361638 (вклад «Стабільне зростання»), відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Черкаського відділення № 4 на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 2 660 Євро. На підтвердження здійснення даної банківської операції та згідно із умовами договору банківського вкладу позивачу було видано платіжне доручення в іноземній валюті/банківських металах № 7309 від 05 листопада 2014 року, відкрито рахунок для виплати процентів та повернення суми вкладу НОМЕР_2 та видано пластикову картку MasterCard НОМЕР_3.

Строк зберігання вкладу складає 14 календарних днів з можливою пролонгацією строку зберігання вкладу на аналогічний термін, якщо вкладником не буде подана заява про відмову від пролонгації не менше як за один банківський день до дати повернення вкладу, не враховуючи день подання заяви.

Договором від 05 листопада 2014 року визначено дати повернення вкладу, а саме: 19.11.2014 р., 03.12.2014 р., 17.12.2014 р., 31.12.2014 р., 14.01.2015 р., 28.01.2015 р.

Позивачем на виконання умов договору 10 листопада 2014 року була подана заява про відмову від пролонгації дії вкладу за вх. № 62-в/06.988.

Але ОСОБА_6 з часу подання заяви до установи Банку до часу подання позовної заяви, ні через банкомат, ні через касу відповідача не може отримати виплату процентів та повернення суми вкладу в розмірі 2 670,40 Євро (2 660 Євро - сума вкладу, 10,40 Євро - проценти) через їх відсутність.

Посилаючись на те, що на час подання позовної заяви до районного суду (19.01.2015 р.) офіційний курс НБУ гривні до Євро складає 18 грн. 31 коп. за одне Євро, позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 2 660 Євро, що в еквіваленті складає 48 678 грн. та 10,40 Євро процентів, що в еквіваленті складає 190 грн. 43 коп.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Черкаського відділення № 4 на користь позивача заборгованість за договором банківського вкладу № 361638 (вклад «Стабільне зростання») від 05 листопада 2014 року в сумі 48 678 грн. та відсотки в сумі 190 грн. 43 коп., а всього 48 868 грн. 43 коп.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Черкаського відділення № 4 на користь держави 488 грн. 68 коп. судового збору.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором банківського вкладу лише в гривневому еквіваленті, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи яку, зазначав, що судом не в повній мірі з'ясовано обставини, які мають значення для справи.

Апелянт вказував, що договір банківського вкладу № 361638 (вклад «Стабільне зростання») від 05 листопада 2014 року було укладено в іноземній валюті - Євро і згідно з п.п. 1, 2 даного договору, позивач передав відповідачу грошові кошти саме в Євро. Підпунктом 3.1.4 договору передбачено повне повернення Банком грошових коштів в валюті Євро, оскільки банківська операція між сторонами була здійснена та проведена з використанням іноземної валюти - Євро.

Нормами цивільного законодавства України встановлено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускаються у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 2-3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.

Посилаючись на вказані порушення, апелянт просив змінити рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2015 року в частині визначення валюти стягнення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 2 660 Євро, що в еквіваленті складає 48 678 грн. та 10,40 Євро процентів, що в еквіваленті складає 190 грн. 43 коп.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону дане судове рішення повністю не відповідає.

З досліджених колегією суддів матеріалів цивільної справи вбачається, що 05 листопада 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № 361638 (вклад «Стабільне зростання»), відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Черкаського відділення № 4 на депозитний рахунок НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 2 660 Євро.

На підтвердження здійснення даної банківської операції та згідно із умовами договору банківського вкладу позивачу було видано платіжне доручення в іноземній валюті/банківських металах № 7309 від 05 листопада 2014 року, відкрито рахунок для виплати процентів та повернення суми вкладу НОМЕР_2 та видано пластикову картку MasterCard НОМЕР_3.

Згідно з умовами Договору строк зберігання вкладу складає 14 календарних днів з можливою пролонгацією строку зберігання вкладу на аналогічний термін, якщо вкладником не буде подана заява про відмову від пролонгації не менше як за один банківський день до дати повернення вкладу, не враховуючи день подання заяви.

Договором від 05 листопада 2014 року визначено дати повернення вкладу, а саме: 19.11.2014 р., 03.12.2014 р., 17.12.2014 р., 31.12.2014 р., 14.01.2015 р., 28.01.2015 р.

Позивачем на виконання умов договору 10 листопада 2014 року була подана заява про відмову від пролонгації дії вкладу за вх. № 62-в/06.988 /а.с.15/.

Але з часу подання заяви до установи Банку і до часу подання позовної заяви , ні через банкомат, ні через касу відповідача , - ОСОБА_6 не зміг отримати виплату процентів та повернення суми вкладу.

На претензію про повернення вкладних коштів відповідач не прореагував /а.с.16/

З даних виписки по рахунку ОСОБА_6 , яку було надано відповідачем, розмір коштів, що знаходяться на ньому складає 2 670,40 Євро (2 660 Євро - сума вкладу, 10,40 Євро - проценти) /а.с.18-19/.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Тому встановивши, що оскільки по закінченню строку дії договору та після звернення позивача до банку із заявою-претензією про повернення банківських вкладів та сплати процентів , відповідач суми депозитного вкладу та нарахованих процентів не повернув, - суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь позивача заборгованість за договором банківського вкладу № 361638 (вклад «Стабільне зростання») від 05 листопада 2014 р.

Але при цьому в частині визначення валюти боргу - гривні , а також , відповідно, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у гривні, - суд першої інстанції допустив помилку, оскільки не врахував, що відповідно до умов договору банківського вкладу № 361638 (вклад «Стабільне зростання») від 05 листопада 2014 р. позивачем був здійснений вклад у валюті «Євро» і за умовами цього ж договору повернення депозитного вкладу також передбачено у «Євро».

Ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Ч. 3 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК , частина третя статті 533 ЦК ; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 ( 15-93 ) "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

П.1 ч.1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави. А відповідно до ч.2 зазначеного Декрету резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Резиденти мають право бути власниками також валютних цінностей, що знаходяться за межами України, крім випадків, передбачених законодавчими актами України. Резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.

Ч. 2 ст.192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, позивач ,здійснюючи вклад у іноземній валюті, а відповідач як банк, шо має право на здійснення валютних операцій , приймаючи даний вклад на депозитний рахунок, діяли в межах існуючого законодавства про систему валютного регулювання і валютного контролю. У зв'язку з чим при ухваленні рішення суд мав керуватися зазначеними вище нормами матеріального права та роз'ясненнями Верховного Суду України з цього питання , але помилково не застосував цих норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Отже, оскільки при укладенні договору банківського вкладу № 361638 (вклад «Стабільне зростання») позивач і відповідач узгодили, що валютою зобов'язання є «Євро», враховуючи допущені порушення умов договору, які є підставою для стягнення депозитних коштів та процентів з відповідача на користь позивача, - задовольняюючи вимоги ОСОБА_6 належить здійснити стягнення з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь позивача вкладені на депозит кошти та нараховані проценти не в гривнях, як це здійснив суд першої інстанції, а в Євро - в сумі 2 660 Євро депозитного вкладу , що в еквіваленті складає 48 678 грн. та 10,40 Євро процентів, що в еквіваленті складає 190 грн. 43 коп. Тому рішення суду належить змінити , скасувавши його в частині визначення валюти боргу - гривні , а також , відповідно, в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у гривні, з ухваленням нового рішення яким стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 2 660 Євро, що в еквіваленті складає 48 678 грн. та 10,40 Євро процентів, що в еквіваленті складає 190 грн. 43 коп.. А у решті рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218,303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2015 року - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Черкаського відділення № 4 про захист прав споживачів та стягнення коштів - змінити.

У частині визначення валюти боргу - гривні та в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у гривні - рішення скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором банківського вкладу № 361638 (вклад «Стабільне зростання») від 05.112014 року в сумі 2 660 Євро суми вкладу, що в еквіваленті станом на 19.01.2015року складає 48 678 грн. та 10,40 Євро процентів, що в еквіваленті станом на 19.01.2015року складає 190 грн. 43 коп.

У решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :