Номер провадження: 22-ц/785/3913/15
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І. Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою органу опіки та піклування виконавчого комітету Саратської селищної ради на рішення Саратського районного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом виконавчого комітету Саратської селищної ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи прокурор Саратського району Одеської області, служба у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року виконавчий комітет Саратської селищної ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи прокурор Саратського району Одеської області, служба у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме після народження другої дитини відповідачка знаходилась у дитячому відділенні Саратської ЦРЛ разом з дітьми у зв'язку з відсутністю відповідних житлово-побутових умов проживання. Після закінчення ремонту (поклеєні нові шпалери, встановлені металопластикові вікна, вхідні двері, нова сантехніка, проведено опалення, тощо) в липні 2013 року ОСОБА_4 разом з дітьми була виписана з дитячого відділення. Квартира АДРЕСА_1, в якій мешкає відповідачка разом з дітьми, в даний час знаходиться в антисанітарному стані. Діти постійно голодні, старша дитина ОСОБА_2 відстає, як у фізичному так і в психічному розвитку, слабкий, хворобливий, потребує особистої уваги та виховання. Відповідачка часто залишає дітей самих вдома зі сторонніми особами, які перебувають в стані алкогольного сп'яніння; не працює, неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків; рішенням виконкому Саратської селищної ради від 30 вересня 2014 року вона була попереджена про обов'язок належного виконання батьківських обов'язків, але жодного результату ці заходи не надали.

На думку позивача, умови проживання дітей разом з відповідачкою несуть безпосередню загрозу їх життю та здоров'ю. У зв'язку з чим, 11 листопада 2014 року під час чергової перевірки умов проживання дітей, комісія виконавчого комітету Саратської селищної ради на місці вирішила негайно відібрати дітей у матері та направити їх до центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської РДА , де вони і перебувають. Посилаючись на ці обставини позивач просив суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо двох її малолітніх дітей та стягнути з відповідачки аліменти на їх утримання

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Відповідачка позов не визнала.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що відсутні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав та просив ухвалити рішення про відібрання дітей без позбавлення відповідачки батьківських прав.

Представник служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації позов підтримала.

Представник центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області позов підтримала.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року в задоволені позову виконавчому комітету Саратської селищної ради в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи прокурор Саратського району Одеської області, служба у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області, Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей відмовлено.

На рішення суду орган опіки та піклування виконавчого комітету Саратської селищної ради подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове по суті позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір'ю малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки від 01 грудня 2014 року до складу сім'ї відповідачки входять сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3

З висновків про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 17 листопада 2014 року вбачається, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є здоровими, привиті згідно віку.

Акти обстеження житлово-побутових умов відповідачки від 24 вересня 2014 року та від 11 листопада 2014 року підтверджують, що на час проведення перевірок в квартирі відповідачки було не прибрано та брудно, посуд немитий, речі розкидані. Із зазначеними актами ОСОБА_5 не була ознайомлена.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_4 від 29 січня 2015 року відповідачка проживає в трикімнатній квартирі на першому поверсі двоповерхового будинку, має енерго та водопостачання, каналізацію, зовнішній стан задовільний, крани у ванній кімнаті та розетки відремонтовано. Квартира відповідає санітарним нормам, діти мають власну кімнату.

Відмовляючи в задоволені позову виконавчому комітету Саратської селищної ради про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ст. 12, ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культури соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом батьками. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів.

Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

В ст. 164 СК України викладений вичерпний перелік підстав, при наявності яких, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, а саме: якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини визначає, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

В рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" зазначено, що якщо рішення про встановлення державної опіки над дітьми мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. Той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Судом обґрунтовано не були взяті до уваги твердження представника позивача, представника служби у справах дітей Саратської РДА, пояснення свідків ОСОБА_6. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що матеріально-побутові умови проживання дітей з відповідачкою несуть безпосередню загрозу їх життю і здоров'ю і що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, оскільки вони спростовувалися поясненнями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, а також актом обстеження житлово-побутових умов відповідачки від 29 січня 2014 року, висновками про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дітей від 17 листопада 2014 року.

При цьому судом було враховане, що не було зафіксовано жодного факту заподіяння ОСОБА_4 шкоди своїм дітям. Висновки про те, що відповідачка дітей не годує, не вдягає належним чином, а також часто залишає дітей самих ґрунтуються виключно на актах обстеження, складених представниками позивача та відповідних служб за результатами двох, несистематичних перевірок помешкання відповідачки від 24 вересня 2014 року та від 11 листопада 2014 року, які під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги органу опіки та піклування виконавчого комітету Саратської селищної ради про те, що суд приймаючи рішення не з'ясував всіх обставин справи, а саме те, що ОСОБА_4 дійсно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, часто залишає дітей самих вдома зі сторонніми особами, а умови проживання дітей разом з відповідачкою несуть безпосередню загрозу їх життю та здоров'ю, на підставі чого було прийняте рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, не приймаються до уваги, оскільки під час розгляду справи позивачем не було підтверджено, що проживання дітей разом з їх матір'ю ОСОБА_4 створює для них небезпеку.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Одночасно, у відповідності до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", колегія суддів вважає, що необхідно також попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Саратської селищної ради - відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 20 лютого 2015 року - залишити без змін.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до виховання та розвитку своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Одночасно поклавши на орган опіки та піклування виконавчого комітету Саратської селищної ради обов'язок та контроль за виконанням даного попередження ОСОБА_4 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва