Номер провадження:22-ц/785/3321/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Фінансового управління Саратської районної державної адміністрації Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Фінансового управління Саратської районної державної адміністрації Одеської області на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2012 року,

встановила:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову посилався на те, що 05 липня 2008 року відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки "ЗАЗ-1102" д.з. НОМЕР_1, який належить на праві власності Фінансовому управлінню Саратської районної державної адміністрації Одеської області, у стані алкогольного сп'яніння в с. Заря Саратського району здійснив на нього наїзд.

Вироком Саратського районного суду Одеської області ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В результаті винних дій відповідача, ОСОБА_2 отримав наступні ушкодження: закрита черепно- мозкова травма, перелом 11 ребер, рублена рана лоба, багаточисельні рани, синяки, шок та ін. На стаціонарному лікуванні позивач знаходився 35 днів.

На лікування відповідно з листами призначень та рецептам позивачем було витрачено 18 079 грн. 75 коп., що підтверджено документально. За період з 09.09.2008 року по 09.11.2010 року сума інфляційних нарахувань склала 4 465,70 грн.

Також позивач зазначив, що зазначеними діями йому була нанесена й моральна шкода яку він оцінив у 50 000 грн., яка полягає у глибоких та тривалих душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням його здоров'я, порушення його нормального способу життя, що негативно вплинуло на його психічний стан, а також на стан всієї його сім'ї.

На підставі наведеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції у розмірі 22 545 грн. 45 коп., моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2012 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та Фінансового управління Саратської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 22 545 грн. 45 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та Фінансового управління Саратської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку Фінансове управління Саратської районної державної адміністрації Одеської області. В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову відносно Фінансового управління Саратської районної державної адміністрації Одеської області.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільна-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов'язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди, яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв'язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини.

Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 05 липня 2008 року відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки "ЗАЗ-1102" д.з. НОМЕР_1, який належав на праві власності Фінансовому управлінню Саратської районної державної адміністрації Одеської області у стані алкогольного сп'яніння в с. Заря Саратського району здійснив наїзд на пішоходів - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, після чого покинув місце ДТП, не надавши допомогу потерпілим.

13 квітня 2009 року вироком Саратського районного суду Одеської області ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вирок вступив в законну силу 14.07.2009 року.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Матеріали кримінальної справи № 1-18-09 за обвинуваченням ОСОБА_3 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України були витребувані з Саратського районного суду Одеської області та оглянуті у судовому засіданні.

Як вбачається з наказу № 6-0 від 04.04.2008 року про призначення водія на час здійснення ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Фінансовим управлінням Саратської районної державної адміністрації Одеської області.

З медичних документів з Саратської Центральної районної лікарні, Одеської обласної клінічної лікарні, Міської клінічної лікарні № 11 та наданих представником позивача документів вбачається, що ОСОБА_2 перебував у лікарнях на стаціонарному лікуванні 35 днів.

Згідно з довідкою № 687 від 17 липня 2009 року та випискою з історії хвороби № 3720 ОСОБА_2 знаходився у відділенні реанімації Саратськой ЦРБ з 05.07.2008 року по 07.07.2008 pоку, відповідно до виписки № 16102 з медичної карти стаціонарного хворого з 07.07.2008 року по 23.07.2008 року позивач знаходився на лікуванні у відділенні реанімації Одеської обласної клінічної лікарні, з виписки № 8656 з медичної карти стаціонарного хворого вбачається, що він знаходився 23.07.2008 року по 08.08.2008 року на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні № 11. (а.с.10, 11-12, 13, 14)

Відповідно до висновку експерта № 169 від 09 липня 2008 року у ОСОБА_2 виявлені наступні пошкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі забиву головного мозку легкої ступені тяжкості з крововиливами під мозкову оболонку в області лобових долей з наявністю забитої рани лобової частини зліва, закрита травма грудної клітини у вигляді багаточисельних /11/ переломів ребер, з крововиливом в плевральні порожнини. Вказані пошкодження відносяться до тілесних пошкоджень середньої тяжкості по тривалості розладу здоров'я. (а.с.8-9)

Згідно висновків комісійної експертизи № 226 від 25 жовтня 2011 року у ОСОБА_2 встановлені наступні тілесні ушкодження: 1) закрита черепно-мозкова травма у формі забиття головного мозку легкого ступеню з формуванням субдуральної гідроми лобової області; забито- рвана рана голови; закрита травма грудної клітини з множинними двобічними переломами ребер (1, 2, 3, 7, 8, 9 лівих і 2, 3, 4, 5, 6-го правих ребер), лівостороннім гемо пневмотораксом, правостороннім гемотораксом, забоєм лівої легені, обширною підшкірною емфіземою і емфіземою середостіння. Зазначені ушкодження ускладнилися розвитком гострої недостатності дихання, травматичного шоку та постгеморрагічної анемії. 2. Зазначені ушкодження (закрита травма грудної клітки у вигляді множинних двосторонніх переломів ребер, лівостороннього гемо пневмотораксу, правостороннього гемотораксу, забиття лівої легені, обширної підшкірної емфіземи і емфіземи середостіння) призвели до гострої недостатності дихання у ОСОБА_2 Тому отримані ОСОБА_2 тілесні ушкодження, згідно п. 2.1.3. "о" "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. 3. Зазначені ушкодження та їх наслідки призвели до необхідності інтенсивного стаціонарного лікування, тривалого амбулаторного лікування, інвалідизації потерпілого. 4. Комісія експертів вважає за необхідне зазначити недооцінку стану потерпілого на момент надходження його в стаціонар (у медичній карті стаціонарного хворого не описано наявності у ОСОБА_2 загрозливих життю явищ, хоча вони неминуче мали бути, враховуючи тяжкість отриманої постраждалим травми). (а.с.123-132)

Розмір понесених ОСОБА_2 витрат на лікування в розмірі 18 097 грн. 75 коп. підтверджуються належними письмовими доказами, а саме: оригіналами та копіями квитанцій на лікарські засоби, відповідно до листів призначень та рецептам, а доводи апелянта про неналежність таких доказів є безпідставними. (а.с.16-22, 27-28, 32, 36, 38, 47, 151-181).

Посилання апеляційної скарги на те, що в момент ДТП ОСОБА_3 не виконував свої функціональні обов'язки та самовільно використовував службовий автомобіль в особистих цілях, неправомірно заволодів ним є недоведеними, оскільки апелянтом не надано жодного належного та допустимого доказу того, що автомобіль вибув з володіння його власника незаконно. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Висновок суду щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 2000 грн. є обґрунтованим та апелянтом не оскаржено.

Разом з цим, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідачів інфляційних нарахувань за період з 09.09.2008 року по 09.11.2010 року в сумі 4 465 грн. 70 коп. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки зазначені правовідносини не є борговими. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового праву та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки районного суду в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди (інфляційних нарахувань за період з 09.09.2008 року по 09.11.2010 року в сумі 4 465 грн. 70 коп.) не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції в цій частині на підставі ст. 309 ч. 1 п. 3 ЦПК України підлягає зміні зі зменшенням розміру стягнутої матеріальної шкоди до 18 097 грн. 75 коп., в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 3, 314, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу Фінансового управління Саратської районної державної адміністрації Одеської області задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2012 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та Фінансового управління Саратської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнутої матеріальної шкоди до 18 097 грн. 75 коп. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева