Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/914/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.04.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Чорнобривець О.С., Кодрула М.А.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про скасування рішення міськвиконкому Кіровоградської міської ради № 502 від 26 квітня 2002 року ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулася у суд з позовом до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про скасування рішення міськвиконкому Кіровоградської міської ради № 502 від 26 квітня 2002 року.

Позивач зазначив, що рішенням міськвиконкому Кіровоградської міської ради № 502 від 26 квітня 2002 року було затверджено акт введення в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 (самовільно побудованої у 1963 році її матір'ю) та не зданого в експлуатацію співвласниками: ОСОБА_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_7 (помер в 1995 році) та ОСОБА_5

Позивач зазначив, що даний будинок літ. «Б» не був зданий в експлуатацію в терміни, визначенний рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 149 від 26.04.1993 року у зв'язку з тим , що співвласники не дійшли порозуміння відносно даного питання.По заяві співвласників було лише закріплено квартиру № 2 за ОСОБА_4, 1941 року народження, а квартиру № 3 за ОСОБА_5

Позивач зазначив, що після смерті співвласників, спадкоємці неодноразово вирішували питання щодо отримання спадщини, зокрема і зазначеного будинку.

Позивач зазначив, що в акті на здачу будинку в експлуатацію, в рішенні виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 502 від 26.04.2002 року, чітко не зазначено, хто саме здав спірний будинок в експлуатацію батько - ОСОБА_4, який помер, чи син - ОСОБА_4, який є спадкоємцем після свого батька.

Вказане рішення виконавчого комітету вносить непорозуміння та тягне за собою труднощі у вирішенні іншої судової справи.

Позивач просила суд скасувати рішення міськвиконкому Кіровоградської міської ради № 502 від 26 квітня 2002 року, як таке, що винесене з порушенням.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.04.1952 року, виданого нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори і зареєстрованого за реєстровим № 5665/11, спадкоємцями майна ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме ? частини домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належало спадкодавцю згідно рішення народного суду 5 дільниці м. Кіровограда від 16.10.1951 року є: дружина ОСОБА_9, діти: ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_7.

Суд першої інстанції встановив , що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с. 38-40).

Суд першої інстанції встановив , що після смерті ОСОБА_9 спадкоємцем її майна є позивач по справі ОСОБА_5, яка прийняла спадщину та відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.10.2002 року, реєстровий № 3-2637 є власницею майна, яке складається із 3/4 частин домоволодіння з надвірними будівлями, а також є власницею 1/8 частина вказаного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.04.1952 року № 5665/11, виданого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою.

Суд першої інстанції зазначив, що після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, яке складається із 1/8частини вищевказаного будинку, а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.1999 року, виданого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-1796, спадкоємцями його майна є в рівних долях: дружина ОСОБА_11, син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_3.

Суд першої інстанції зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.10.2012 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання частково недійсним свідоцтва та визнання права власності на спадщину, позов ОСОБА_5 задоволено та визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.09.1999 року в частині розподілу майна ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнано за нею право власності в порядку спадкування на 1/32 частину вищезазначеного будинку після смерті ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, яка прийняла, але не оформила спадщину після смерті ОСОБА_4.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням виконкому Кіровоградської міської ради № 149 від 26.02.1993 року було вирішено залишити на праві особистої власності громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 житловий будинок «ББ1Б2б1б2» житлова площа по кв. № 2: 16,4 кв.м.; по кв. № 3: 21,3 кв.м. в домоволодінні по АДРЕСА_1 та зобов'язано здати в експлуатацію житловий будинок до 01.05.1993 року, а пунктом 2 вказаного рішення зобов'язано забудовників оформити в Управлінні по містобудівництву, архітектурі, землеустрою та землекористуванню протягом одного місяця необхідну технічну документацію.

Рішення виконкому Кіровоградської міської ради № 232 від 30.03.1993 року було доповнено рішення виконкому від 26.02.1993 року № 149 словами: з закріпленням квартири № 2 (житлова площа 16,4 кв.м.) за гр. ОСОБА_4 та квартири № 3 (житлова площа 21,30 кв.м.) за гр. ОСОБА_5.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, після його смерті спадщину прийняли: дружина померлого - ОСОБА_11, та діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які у встановлений законом шестимісячний термін подали до нотаріальної контори відповідні заяви про прийняття спадщини, але враховуючи той факт, що кв. № 2, яку закріплено за померлим, так і не була здана в експлуатацію, отримати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці не мали можливості та звернулись до компетентних органів для введення в експлуатацію квартири 2.

Суд першої інстанції зазначив, що оформити права на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_4 ОСОБА_11 за життя не змогла саме через незгоду ОСОБА_5, про що зазначає і сама позивач, але не зважаючи на відсутність згоди співвласників виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради було прийняте оспорюване рішення 26.04.2002 року № 502, яким затверджено акти введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, добудов та господарських будівель, а пунктом 2 якого визначено: «Оформити право власності ОСОБА_4 на введеня в експлуатацію житлові будинки та господарські будівлі».

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

В Україні прийняття до експлуатації житлових будинків, будівель, споруд, тощо є обов'язковим і регулюється, незалежно від джерел фінансування будівництва, постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року № 1243 (із змінами, внесеними постановою КМ України № 88 (88-2007 П), якою затверджений «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів».

Суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням наведеної постанови, яка неодмінно передбачає прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, а також відповідно до частини 2 пункту 2 статті 331 ЦК України щодо моменту виникнення права власності, якщо договором або законом передбачено прийняття в експлуатацію новоствореної речі, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідність скасування рішення виконавчого комітету № 502 від 26.04.2002 року, так як рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради не визначено якому ОСОБА_4 (померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 чи спадкоємцю) надано дозвіл на оформлення права власності. Крім того, судом враховується відсутність згоди позивачки ОСОБА_5 на введення будинку в експлуатацію, а також те, що чинним законодавством не передбачено виняткових випадків затвердження актів введення в експлуатацію будинків та споруд.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема зазначається, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.04.1952 року, виданого нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори і зареєстрованого за реєстровим № 5665/11, спадкоємцями майна ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме ? частини домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належало спадкодавцю згідно рішення народного суду 5 дільниці м. Кіровограда від 16.10.1951 року є: дружина - ОСОБА_9, діти: ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_7.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується матеріалами справи.

Після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилась спадщина на належне йому спадкове майно, яке складається із 1/8 вищевказаного будинку, а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.1999 року, виданого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-1796, спадкоємцями його майна є в рівних долях: дружина - ОСОБА_11, син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_3.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Кіровоградської міської ради № 149 від 26.02.1993 року було вирішено залишити на праві особистої власності громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 житловий будинок «ББ1Б2б1б2» житлова площа по кв. № 2: 16,4 кв.м.; по кв. № 3: 21,3 кв.м. в домоволодінні по АДРЕСА_1 та зобов'язано здати в експлуатацію житловий будинок до 01.05.1993 року, а пунктом 2 вказаного рішення зобов'язано забудовників оформити в Управлінні по містобудівництву, архітектурі, землеустрою та землекористуванню протягом одного місяця необхідну технічну документацію».

Рішення виконкому Кіровоградської міської ради № 232 від 30.03.1993 року було доповнено рішення виконкому від 26.02.1993 року № 149 словами: «з закріпленням квартири № 2 (житлова площа 16,4 кв.м.) за гр. ОСОБА_4 та квартири № 3 (житлова площа 21,30 кв.м.) за гр. ОСОБА_5.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, помер ІНФОРМАЦІЯ_2, після його смерті спадщину прийняли: дружина померлого - ОСОБА_11, та діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які у встановлений законом шестимісячний термін подали до нотаріальної контори відповідні заяви про прийняття спадщини, але враховуючи той факт, що кв. № 2, яку закріплено за померлим, так і не була здана в експлуатацію, отримати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці не мали можливості та звернулись до компетентних органів для введення в експлуатацію квартири 2.

Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26.04.2002 року № 502 було затверджено акти введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків , добудов та господарських будівель, зокрема вирішено питання про затвердження акту від 01.04.2002 року про введення в експлуатацію квартири №2 загальною площею -20,9 кв.м.(в тому числі житловою площею-16.4 кв.м) з добудованими верандою площею 5,9 кв.м. та літньою кузнею площею 9,1 кв.м. , збудованої ОСОБА_4 в домоволодіння по провулку Скелястому ,2 згідно з рішенням міськвиконкому від 26.02.1993 року №149 та від 30.03.1993 року №232. Вирішено оформити право власності ОСОБА_4 на введеня в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель. Вирішено направити дане рішення до ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» для видачі замовникам свідоцтва про право власності та проведення розрахунку ідеальних часток на всіх співвласників з погашенням попередніх право установчих документів.

З матеріалів справи вбачається, що акт приймання в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель по провулку Скелястому №2 від 01.04.2002 року складений за заявою спадкоємців ОСОБА_4, а саме жінки ОСОБА_11.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що зазначене рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради ухвалене з порушенням діючого законодавства, оскільки вирішено питання в частині оформлення права власності на житло за особою яка на час винесення рішення була померлою, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до діючого законодавства яке діяло на час винесення рішення, зокрема статті 9 ЦК Української РСР - здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Таким чином виконавчий комітет міської ради при вирішені питання про затвердження акту від 01.04.2002 року про введення в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 вийшов за межі своїх повноважень, оскільки вирішив питання про права особи яка на день ухвалення рішення була померлою.

Діючим законодавством передбачено , що питання про спадкування самовільно збудованого будинку вирішується у судовому порядку.

Відповідно до п.6 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва )» право власності на самочинно збудовані житлові будинки будівлі , споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначається судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень наданих у п. 7 ППВСУ від 30.05.2008 року №7 № Про судову практику у справах про спадкування».

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції також не звернув увагу , що рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26.04.2002 року № 502 було затверджено акти введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків , добудов та господарських будівель, не тільки відносно квартири АДРЕСА_1, але і інших громадян. Однак суд першої інстанції скасував зазначене рішення в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є скасування рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26.04.2002 року № 502.

Відповідно до статті 16 ЦК країни кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність -це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 4,5 статті 267 ЦК сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту

З матеріалів справи вбачається, що позивач достовірно знав про рішення яке є предметом судового розгляду одразу після ухваленого рішення, однак до суду звернувся з позовом тільки 24.09.2014 року.

З матеріалів справи вбачається , що під час розгляду справи представник третіх осіб заявляв про застосування строків позовної давності при розгляді даної справи.(а.с.175). Клопотань від позивача, в частині поважності пропуску строку позовної давності до суду не надходило.

Суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги чим допустив порушення норм діючого законодавства.

Колегія суддів дійшла висновку , що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Колегія суддів приймаючи до уваги встановлені обставини дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджується порушення діючого законодавства при винесені Рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 26.04.2002 року № 502 яким було затверджено акт введення в експлуатацію квартири №2 загальною площею -20,9 кв.м.(в тому числі житловою площею-16.4 кв.м) з добудованими верандою площею 5,9 кв.м. та літньою кузнею площею 9,1 кв.м. , по АДРЕСА_1 , однак позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку звернення до суду з позовними вимогами.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.02.2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 про скасування рішення міськвиконкому Кіровоградської міської ради № 502 від 26 квітня 2002 року, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: