Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.у.№ 337/5992/14-ц
№ провадження
22-ц/778/2117/15 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстрації.

У позові зазначала, що на підставі договору дарування від 22 травня 2014 року вона стала єдиною власницею квартири АДРЕСА_1. У спірній квартирі колишнім власником була здійснена реєстрація відповідачки, добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідачка не бажає, на підставі ст.ст. 98, 99 ЖК України відповідачка є тимчасовим мешканцем, а тому вона на підставі ст. 391 ЦК України, як власник квартири має право на звільнення в будь-який час з житлової площі та зняття з реєстрації всіх піднаймачів, що отримали право тимчасового проживання.

Посилаючись на ці обставини, просила усунути перешкоди у здійсненні права власності, зняти з реєстрації ОСОБА_3 з адреси реєстрації АДРЕСА_1.

22 січня 2015 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, зазначивши, що з 24 вересня 2014 року відповідачка звільнила раніше займану житлову площу та переселилася у власне приміщення за адресою: АДРЕСА_2, в подальшому відповідачка народила доньку ОСОБА_4 та без її згоди провела реєстрацію у спірній квартирі, така реєстрація зменшила мінімальні норми на кожну зареєстровану особу та призвела до зменшення норми встановленої чинним законодавством; своїми діями відповідачка ОСОБА_3 вчинила перешкоди власника у вільному розпорядженні майном, що порушує законне право власника на вільне користування належним йому майном, оскільки вона має намір продати квартиру та поліпшити житлові умови членів родини власника.

Посилаючись на ці обставини, просила усунути перешкоди у здійсненні права власності, зняти з реєстрації громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з адреси реєстрації АДРЕСА_1.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та представника ОСОБА_5, заперечення представників відповідачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. . Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як установлено судом, 22 травня 2014 року ОСОБА_8 (батько сторін) подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, що підтверджено договором дарування, посвідченим 22 травня 2014 рок приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С. (а.с. 4-5, 8). 22 травня 2014 року право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 7).

З довідки ЖБК -354 "Електрод-2" вбачається, що на час укладання договору дарування у квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2, її неповнолітні діти ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також ОСОБА_3, які постійно мешкали у спірній квартирі.

Зазначені обставини підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_12 про те, що відносини між нею, чоловіком та відповідачкою стали неприязними, тому вони з чоловіком подарували спірну квартиру одній з доньок - позивачці по справі, хоча на час укладання договору в квартирі мешкали обидві доньки, добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає, не зважаючи на те, що вони з чоловіком пропонували ОСОБА_3 реєстрацію за своїм місцем проживання.

24.09.2014 року чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_7 уклав договір оренди квартири АДРЕСА_2 і ОСОБА_3 переїхала мешкати до чоловіка у орендоване житло (а.с. 65, 96).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 народила доньку ОСОБА_4 (а.с. 62).

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду про відмову позивачці у задоволенні вимог про усунення перешкод у користуванні її квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації у цій квартирі ОСОБА_3 та її малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, необґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Між тим, за положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання є лише фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і ніяким чином не може вплинути на володіння власною нерухомістю, право на яке документально підтверджено в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК.).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, доводи і заперечення сторін та дійшов до правильного висновку про те, що позивачкою не заявлені вимоги про усунення перешкод у користування власністю шляхом виселення або визнання такою, що втратила право користування житлом, а тому вимоги про усунення перешкод у користування власністю шляхом зняття з реєстрації задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: