Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1876/15 Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 28.02.2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір № ZPA0GK, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 87000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.02.2028 року. В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між банком та відповідачем 28.02.2008 року було укладено договір іпотеки № ZPA0GK, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 127.10, житловою площею 46.20кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки становить 505 000 грн. 00 коп.

До теперішнього часу відповідач заборгованість за кредитним договором повернув не в повному обсязі і нараховані проценти не сплатив. Станом на 13.10.2014 року заборгованість за кредитним договором становить 934464.39 доларів США, що за курсом 12.95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.10.2014 року складає 1210363.86 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просило суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 127.10, житловою площею 46.20кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки ZPA0GK від 28.02.2008 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Рішенням Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ПАТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із п. 1 ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року, який набрав чинності 7 червня 2014 року, де передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Разом з тим, 7 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа його не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

З матеріалів справи вбачається, що площа квартири становить 42, 6 кв.м. та використовується відповідачем як постійне місце проживання. Інших відомостей про те, що відповідач має інше житло сторонами не доведено.

Тож на час розгляду справи судом першої інстанції були всі підстави для відмови у позові у зв'язку з існуванням на час звернення до суду законодавчо встановленої відстрочки вчинення таких дій як звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, позивачем не доведено його право вимоги на звернення стягнення на час розгляду справи, позаяк за наданим відповідачкою повідомленням, надісланим нею позивачем, він відступив свої вимоги в тому числі по Договору Іпотеки іншому банку.

Впровадження мораторію є тимчасовим заходом та не позбавляє позивача можливості реалізувати свої права іпотекодержателя, на звернення стягнення (у разі доведення наявності таких прав) після припинення дії мораторію.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: