АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Шахової О.В.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2015 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

19.09.2014 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними, з урахуванням уточнень від 18.02.2015 просив про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до договору банківського рахунку №7768 від 16.04.2014 та договору банківського вкладу від 14.05.2014, укладених між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_3

Справа № 752/15436/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5755/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 03.12.2012 між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_2 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, на підставі якого позивачем було відкрито вкладний рахунок в національній валюті та проводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта та вимог законодавства України. 12.05.2014 НБУ було прийнято постанову № 276/БТ "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних." На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк". З 18.06.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ "Старокиївський банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

У зв'язку з тим, що сума грошових коштів на рахунку ОСОБА_2 перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, на думку позивача, даним відповідачем за сприяння відповідних працівників банку було ініційовано процес формального відкриття рахунків фізичними особами для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів в розмірі до 200 000 грн. Зокрема, ОСОБА_3 уклав з банком договір банківського рахунку № 7547 від 16.04.2014, на підставі якого банком відкрито поточний (на вимогу) рахунок, та договір банківського вкладу № 05/1038-2014 від 14.05. 2014, на підставі якого банком відкрито вкладний рахунок на суму 199000 грн. Операції щодо зняття готівкових коштів з рахунків ОСОБА_2 та внесення готівкових коштів на рахунки ОСОБА_3 та ще 20 фізичних осіб були проведені після закриття каси банку.

Також позивач зазначає, що договір банківського вкладу ОСОБА_3 було укладено на дуже короткий термін, а саме з 14.05.2014 по 21.05. 2014 із відсотковю ставкою 1 %, що на думку позивача, свідчить про відсутність реального наміру створити правові наслідки, обумовлені правочином. При цьому договір з ОСОБА_2 був достроково розірваний та здійснена виплата по ньому не зважаючи на наявність негативних фінансових наслідків, передбачених п.п. 2.5 та 2.6 договору.

На підтвердження факту нікчемності виявлених правочинів 29.08.2014 позивачем був виданий наказ № 61, відповідно до якого було зупинено перерахування/виплата за транзакціями і правочинами, визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема і договір банківського рахунку № 7547 від 16.04.2014, договір банківського вкладу № 05/1038-2014 від 14.05.2014.

Зважаючи на те, що правочини, які були вчинені відповідачами виключно з метою штучного створення обов'язку фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів, позивач вважає такі правочини спрямованими на заволодіння державними коштами і, відповідно, такими, що порушують публічний порядок.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

За таких підстав, позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до укладеного договору банківського рахунку № 7547, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ "Старокиївський банк" 16.04.2014, та до договору банківського вкладу № 05/1038-2014, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ "Старокиївський банк" 14.05.2014. Стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом, внаслідок укладених нікчемних договорів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2015 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Пантіна Л.О. на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим таким, що прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції представник позивача та представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримали подану скаргу, із викладених в ній підстав.

Представник відповідачів заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 03.12.2012 між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_2 було укладено Договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого ОСОБА_2 вніс на відкритий йому Вкладний рахунок 4085410,50 грн. зі сплатою 10% річних, строком повернення вкладу 03.06.2014 (а.с.82).

На підставі поданої ОСОБА_2 05.05.2014 заяви про видачу коштів з вкладу, Договір банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 було достроково припинено, а кошти з депозитного рахунку в сумі 4086410,50 грн., а також нараховані відсотки по вкладу в сумі 33578,72 грн. були отримані ОСОБА_2 13.05.2014 в повному обсязі, про що свідчать надані суду копії заяв про видачу готівки №/№ 63066, 63067 від 13.05.2014 (а.с.83). Вказані обставини свідчать про те, що взаємні зобов'язання між ПАТ "Старокиївський банк" та ОСОБА_2 з приводу виконання Договору банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 припинилися, і правомірність припинення дії вказаного договору його сторонами в судовому порядку не оспорюється.

16.04.2014 між ПАТ «Старокївський банк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського рахунку № 7547, на який відповідачем 13.05.2014 було внесено грошові кошти в розмірі 199000 грн., згідно заяви на переказ готівки № 63275 (призначення платежу: поповнення поточного рахунку) (а.с.87,88).

14.05.2014 року між ПАТ «Старокївський банк» та ОСОБА_3 укладено договір банківського вкладу № 05/1038-2014, за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладний (строковий) рахунок «Недільний» у гривні на суму 199000 грн. зі сплатою 1 % річних з датою повернення вкладу 21.05.2014 (а.с.89).

Згідно платіжного доручення № 63483 від 13.05.2014 грошові кошти в сумі 199000 грн. були перераховані з поточного рахунку ОСОБА_3 на депозитний рахунок (а.с.90).

Відповідно до меморіального ордеру № 68091 від 25.06.2014 кошти у розмірі 199000 грн. перераховані на поточний рахунок у зв'язку із закриттям рахунку по договору банківського вкладу (закінчення строку дії договору банківського вкладу). Проте, зазначені кошти вкладнику не виплачені у зв'язку з відсутністю у банку фінансових можливостей та обліковуються на поточному рахунку ОСОБА_3, що вбачається з виписки по особовому рахунку (а.с.91,92)

12.05.2014 Національним банком України було винесено постанову № 276/БН "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії проблемних".

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 № 365 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" призначено Пантіну Л.О. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяця з 18.06.2014 по 18.09.2014(а.с.9).

Звертаючись у вересні 2014 року в суд із вказаним позовом, ПАТ "Старокиївський банк" в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що спірні договори є такими, що не відповідають інтересам держави, оскільки готівкові кошти ОСОБА_3 в дійсності на свій рахунок через касу банка не вносилися, а укладання спірних договорів ОСОБА_3, а також іншими 20 фізичними особами аналогічних договорів призвело до розділення вкладу ОСОБА_2 (в межах суми 200000 грн.), внаслідок чого у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виникло зобов'язання відшкодувати кошти в розмірі вкладів ОСОБА_3 та 20 фізичних осіб за рахунок державних коштів в розмірі загалом 4118989,22 грн., що відповідає сумі вкладу ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з їх недоведеності і, відповідно, відсутності правових підстав для застосування наслідків нікчемного правочину, оскільки укладені правочини не є нікчемними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочнн має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб.

Відповідно до ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними.

В обґрунтування вимог в цій частині позивач посилається на те, що оспорювані правочини суперечать інтересам держави, так як сторони мали мету завдати шкоди державі в розмірі 199000 грн., а оскільки позивачем не заявлені вимоги про стягнення всього отриманого сторонами за правочином в дохід держави, то у нього відсутня необхідність доведення умислу сторін правочину, а значення в такому випадку має саме не додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави в момент його вчинення. Проте погодитись з такими посиланнями неможливо.

Суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні, що для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин, а позивачем в свою чергу не надано доказів, які підтверджують наявність умислу у відповідачів на досягнення мети, що суперечить інтересам держави та суспільства.

Наявність такого умислу в діях осіб з обох сторін може бути підтверджена вироком або постановою у кримінальній справі, порушених щодо осіб, причетних до вчинення правочину, який суперечить інтересам держави.

Разом із тим, представниками позивача в ході усього часу розгляду справи судових рішень, ухвалених в межах кримінального судочинства відносно службових чи посадових осіб позивача або відповідачів у цій справі, якими б було встановлено наявність мети і умислу з боку зацікавлених осіб, спрямованих на вчинення спірних правочинів з метою, що суперечить інтересам держави, суду надано не було.

За відсутності вказаних судових рішень усі доводи представників позивача в цій частині, є припущенням, на яких згідно ст. 213 ЦПК України не можу ґрунтуватися рішення суду.

Даний висновок підтверджується і тим, що Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" було запроваджено з 18.06.2014, а всі події, які є предметом даного спору відбулися в квітні і травні 2014 року.

Посилання апелянта на численні порушення діючого законодавства і внутрішніх нормативних актів банку ведення касових операцій з готівкою, зокрема внесення готівки на поточний рахунок після закінчення операційного дня не свідчать самі по собі про недійсність оспорюваних договір. Як вірно вказав суд першої інстанції надана позивачем довідка є технічним документом банку, сформованим із електронної системи обліку руху коштів по рахункам клієнтів, яка а сформована під час створення банківської проводки відповідальним працівником банку, однак не свідчить про те, що грошові кошти надійшли саме в той час.

Крім того, за своєю правовою природою (ст.ст. 1058 і 1066 ЦК України), договори банківського вкладу і банківського рахунку є консенсуальними, тобто такими, які набувають чинності (є вчиненими) з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК). Доказом підтвердження досягнення сторонами такої згоди є факт підписання ними договору.

Як зазначено у п. 6.1 договору банківського рахунку № 7547 від 16.04.2014 і у п. 6.1 договору банківського вкладу № 05/1038-2014 від 14.05.2014, обидва договори вступають силу з моменту його підписання сторонами, і тому обставини, які свідчать про недійсність цих правочинів повинні були існувати на момент їх вчинення.

Як вбачається з п. 1.1 договору банківського вкладу, який визначає предмет договору, Банк зобов'язується відкрити вкладнику вкладний (строковий) рахунок, а вкладник зі свого боку - внести на цей рахунок грошові кошти у визначеному розмірі.

Зазначені обов'язки сторін виникають після укладення (підписання) договору, і стосуються порядку виконання договору. У разі не виконання чи неналежного виконання обов'язків, зацікавлена сторона може вимагати від сторони, яка допустила порушення виконання взятих на себе зобов'язання, або застосування до неї інших негативних наслідків, передбачених договором, в тому числі і його розірвання, але це не може бути підставою для визнання укладеного договору недійсним.

Крім того, обставини, на які посилається апелянт можуть свідчити про порушення встановленого порядку ведення касових операцій з готівкою працівниками позивача, але не є належним і допустимим доказом не внесення вкладником готівкових коштів на свій поточний рахунок через касу банку, враховуючи наявність заяви про внесення готівки на свій поточний рахунок від 13.05.2014, яка була оформлена, як і всі інші фінансові документи щодо руху коштів по внутрішнім рахункам банку, працівниками позивача, вкладник не може нести відповідальність за правильність складання вказаних документів.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори, укладені з ОСОБА_3. є нікчемними, оскільки їх такими визнано наказом ПАТ «Старокиївський банк» Тимчасова адміністрація № 61 від 29.08.2014 колегія суддів не може визнати обґрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Посилання позивача на неврахування судом першої інстанції норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не знайшли свого підтвердження.

Так, відповідно до п. 2 та п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, за договором про відкриття банківського рахунку та депозитним договором саме банк отримав кошти від вкладника, а не уклав договір, внаслідок чого став неплатоспроможним. Про те, що умови договору про відкриття банківського рахунку та депозитного договору, які укладені з ОСОБА_3 передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання йому переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку позивачем доказів не надано. Крім того, ПАТ «Старокиївський банк» віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління НБУ від 17.06.2014, тоді як договори з ОСОБА_3 укладені відповідно 16.04.2014 та 14.05.2014, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а за п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин має бути вчинений уже неплатоспроможним банком.

Відтак суд першої інстанції правильно виходив з того, що на спірні правовідносини не поширюється положення п. 2 та п. 7 ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк» Пантіної Любові Олександрівни - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25.02.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: