АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Диба О.В.
№ 22-ц/796/6526/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Справа №756/2645/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Якименка Олександра Володимировича на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів та відсотків за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму в розмірі 32254,75 грн., що еквівалентно 2035 доларів США та суму недоплачених відсотків за депозитним договором в розмірі 2115,65 грн., що еквівалентно 133,48 доларів США.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення суми депозиту та відсотків за договором банківського вкладу.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Якименко О.В. подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати ухвалу та передати справу по підсудності до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Посилається на те, що судом першої інстанції порушені норми ЦПК України стосовно визначення підсудності по даній справі.

Зазначає, що послуга банківського вкладу не підпадає під визначення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки обов'язковою умовою банківського вкладу є виплата вкладнику відсотків, тобто отримання прибутку, а тому спір має вирішуватись судом за місцем знаходження юридичної особи відповідно до ч.2 ст.109 ЦК України.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача посилаючись на ч.5 ст.110 ЦПК України, згідно з якою позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з договором найму (оренди) нерухомого майна від 06 жовтня 2014 року ОСОБА_2 орендує в ОСОБА_3 трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки від 23 січня 2015 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції ОСОБА_2 перемістилась з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Оболонського району м. Києва.

Відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернулася до суду з позовом за її місцем перебування відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає, що відкриваючи провадження по справі, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо підсудності даної справи Оболонському районному суду м. Києва.

Разом з тим колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що послуга банківського вкладу не підпадає під визначення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки обов'язковою умовою банківського вкладу є виплата вкладнику відсотків, тобто отримання прибутку, а тому спір має вирішуватись судом за місцем знаходження юридичної особи відповідно до ч.2 ст.109 ЦК України виходячи з наступного.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають з договору банківського вкладу та не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», а врегульовані параграфом 3 «Банківський вклад» глави 71 ЦК України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Зокрема, ст.1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажем товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України «Про захист прав споживачів».

Банк при позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки, сплачує проценти (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу(депозиту) аж ніяк не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення», а договір про банківський вклад (депозит) не містить понять «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі положень ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з банківського вкладу, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин банківського вкладу. Відтак, Закон України «Про захист прав споживачів» може застосовуватися лише коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

При цьому, звертаючись з позовом до суду позивач зазначила, що відповідач знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набарежна Перемоги, 50, що територіально не відноситься до Оболонського району м. Києва.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Клопотання апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо передачі справи по підсудності до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська не підлягає задоволенню, оскільки згідно процесуального закону вирішення цього питання не входить до компетенції суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 312, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Якименка ОлександраВолодимировича - задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: