справа №176/3446/14-ц
провадження №2/176/446/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі:

головуючої судді Завізіон Т.В.,

при секретарі Лоцман М.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 із третьою особою Головним управлінням державної мграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до Жовтоводського міського суду та просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 посилаючись на те, що останній на протязі більше ніж одного року без будь-яких поважних причин у спірному житлі не проживає.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач, спочатку у позові, а потім і в судовому засіданні посилався на те, що спірна квартира за життя належала його батькам. 23.12.2012 року помер його батько, а 09.04.2014 року - мати. Відповідач, будучи його братом, за життя їх матері, за її згодою, у 2012 році був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. Але ця реєстрація носила формальний характер, оскільки фактично відповідач в квартиру ніколи не вселявся и не жив у ній. Після своєї реєстрації в квартирі відповідач із сім"єю виїхав за межі України і місце його знаходження йому не відомо. Останній раз він бачився із відповідачем на похоронах батька у 2012 році. Про похорони матері він повідомити брата не зміг оскільки не знав де він знаходиться. Після смерті матері він своєчасно на проритязі шесті місяців звернувся до нотаріальної контори із заявою про отримання спадщини. Державний нотаріус 15.11.2014 року видав йому свідоцтво про право на спадщину за законом. і ця спадщина складається із спірного житлового приміщення. Прийнявши спадщину він зареєстрував своє право власності в установленому законом порядку, але в повній мірі своїми правами власника він розпоряджатися не може оскільки цьому перешкоджає реєстрація в квартирі відповідача.Посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України позивач просив його позов задовольнити.

Відповідач, повідомлений про день та час розгляду справи у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом дачі оголошення у прессі, що підтверджується примірником газети "Вісті придніпров"я" 374(1669) від 17.09.2015 року, в судове засідання не з"явився, свого повноважного представника до суду не направив, заперечень проти позову не надіслав.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що справа може бути розглянута без його участі, на підставі доказів, які надав суду позивач.

Представник третьої особи про день та час розгляду справи також був повідомлений належним чином. В письмовій заяві третя особа просила розглянути справу без участі свого представника.

Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє колишніх членів сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником квартири і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України щодо плати за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги.

Як встановлено в судовому засіданні із досліджених судом свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.4).

Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку КП Жовтоводське МБТІ на імя позивача, про що також свідчить технічний паспорт виготовлений станом на 18.04.2002 року (а.с.5).

Із довідки ЖРЄУ №5 (а.с. 8) вбачається, що у квартирі АДРЕСА_3 значиться зареєстрованим ОСОБА_1.

Із пояснень позивача, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні показами свідків, в 2012 році за згодою матері відповідач був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2. Ця реєстрація носила формальний характер, оскільки відповідач мав своє власне житло, але маючи намір виїхати в Росію, продав його та змушений був знятися з реєстрації у ньому. Після реєстрації в спірну квартиру відповідач не вселявся, своїх речей в квартиру не заносив, будь-яких вимог щодо права користування квартирою не заявляв.

Обставини на які позивач посилається, як на підставу для задоволення своїх вимог знайшли своє об"єктивне підтвердження поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так, із пояснень свідка ОСОБА_4, яка є сусідкою позивача із квартири АДРЕСА_4, вбачається, що вона з 1991 року живе по сусідству із сім"єю ОСОБА_1, у яких було два сина ОСОБА_5 та ОСОБА_6. У 2012 році батько позивача помер. За матір"ю, яка тяжко хворіла та померла в 2014 році, доглядав молодший син - ОСОБА_3. Відповідач був у квартирі під час похорон батька. На похоронах матері він не був. У спірній квартирі ніколи не жив. На протязі останнього року в квартирі взагалі ніхто не живе, оскільки позивач мешкає у м. Кривий Ріг.

Свідок ОСОБА_7, яка також є сусідкою позивача із квартири АДРЕСА_5, також прідтвердила, що за життя її сусідка із квартири 9 ОСОБА_8 дала згоду на реєстрацію в квартирі старшого сина ОСОБА_6. Цей син в квартирі сусідки ніколи не жив, на похоронах матері присутній не був, оскільки мешкає десь на Сахаліні.

Оскільки відповідач, не являючись власником житла, і членом сімї власника, не проживає і не користується квартирою 9 в будинку 54 по вул. І.Франка у місті Жовті Води, що належить позивачу на праві приватної власності більше року, а наявність реєстрації за вказаною адресою перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись належним останній житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані і підлягають задоволенню і ОСОБА_1 має бути визнаний таким, що втратив право користування належним позивачу на праві приватної власності житловим приміщенням.

При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 71, 156 ЖК України, ст.ст. 88, 169, 213-215, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 із третьою особою Головним управлінням державної мграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області у десятиденний строк з дня її проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Жовтоводського міського суду Т.В. Завізіон