Справа № 567/125/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Власюк І.В.

з участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

прокурора Самолюка Я.В.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області, земельної ділянки площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області, торгово-офісного центру площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області її особистою приватною власністю, обґрунтовуючи позов тим, що зазначене майно було нею придбано в період шлюбу, але для підприємницької діяльності, за рахунок коштів, отриманих нею від здійснення підприємницької діяльності, продажу майна, що було її особистою приватною власність та отриманих нею кредитних коштів.

Відповідач позов визнав, зазначаючи про те, що участі власними коштами та фізичною працею в придбанні земельної ділянки площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області, земельної ділянки площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області, торгово-офісного центру площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області не брав, а зазначене майно набуте дружиною за власні кошти та кошти від підприємницької діяльності, які за усною угодою між ними є її особистими коштами.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник позов підтримали та пояснили, що 19 грудня 1987 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб і з 2007 року позивачка розпочала займатися підприємницькою діяльністю.

Зазначаючи про те, що одним із видів підприємництва є вільне розпорядження прибутком, що залишається після внесення платежів, встановлених законодавством і саме за частину доходів, отриманих від підприємницької діяльності, які є її особистою власністю, а також за особисті кошти, отримані в 2010 році від продажу житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0932 га, які знаходяться в АДРЕСА_4, а також за рахунок отриманого в листопаді 2012 року кредиту розміром 250000 грн. позивачкою було придбано земельну ділянку площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області та земельну ділянку площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області, а також побудовано торгово-офісний центр площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області, просять визнати зазначене майно особистою приватною власністю позивачки.

Зазначили, що за усною домовленістю з відповідачем позивачка використовувала кошти, отримані від підприємницької діяльності для ведення такої діяльності, в тому числі для придбання земельних ділянок та будівництва торгово-офісного центру і спору з цього приводу між ними немає, а подання позову пов'язане з накладенням арешту на 1/2 частину торгово-офісного центру площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області у зв'язку з обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Пояснили, що у зв'язку з зазначеним кримінальним провадженням арешт на земельну ділянку площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області, щодо якої також подано позов, не накладався.

Вказуючи на те, що відповідач ОСОБА_3 позов визнав та зазначаючи, що на підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню і, вказуючи, що окрім того, позивачка подала до суду докази отримання в МПП "Глорія" в період з 2008 по 2014 роки заробітної плати в розмірі 158818 грн. 16 коп., докази отримання позивачкою як приватним підприємцем за період з 2008 по 2014 роки доходу в розмірі 2616140 грн. 77 коп., отримання в особисту власність житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки площею 0,0932 га, які знаходяться в АДРЕСА_4 і їх продажу за 75418 грн. і 164582 грн., а також докази купівлі 12.03.2008 року за 12506 грн. земельної ділянки площею 180 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_2 докази купівлі 27.05.2013 року за 32064 грн. земельної ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_3, докази отримання в листопаді 2012 року кредиту на 250000 грн. на придбання будівельних матеріалів, оплату за виконані роботи та надані послуги, інші витрати, пов'язані з будівельними роботами та введенням в експлуатацію об'єкта нерухомості, а також докази будівництва за вказані кошти торгово-офісного центру площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2, просять позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, підтвердив факт перебування в шлюбі з позивачкою з 19.12.1987 року, факт здійснення позивачкою підприємницької діяльності з 2007 року та купівлю нею за особисті кошти, кошти, отримані від підприємницької діяльності і кредитні кошти земельної ділянки площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області, земельної ділянки площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області, торгово-офісного центру площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області.

Зазначив, що між ним та його дружиною ОСОБА_1 наявна усна угода з приводу того, що вона займатиметься підприємницькою діяльністю, витрачаючи отримані нею як підприємцем кошти, на власний розсуд, в тому числі за рахунок цих та інших особистих коштів будуватиме торгівельний центр для ведення свого бізнесу.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки за ч.3 ст.368 ЦК України, ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором, а за ч.3 ст. 61 СК України, ч.4 ст. 65 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Окрім цього, зазначає про те, що позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка загальною площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2, земельна ділянка загальною площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 та торгово-офісний центр загальною площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 придбано за її особисті кошти і, зокрема, договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 180 кв.м. укладений 12.03.2008 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,03 га. укладений 27.05.2013 року, договір №1 на виконання підрядних робіт укладений 27.04.2012 року, договір №1/1 на виконання будівельних робіт укладений 01.06.2012 року, договір №01-07 субпідряду укладений 01.07.2012 року, договір №1/6 на виконання будівельних робіт укладений 01.08.2012 року, договір №1/7 на виконання будівельних робіт укладений 01.09.2012 року, договір №1/10 на виконання робіт укладений 01.10.2012 року, договір №01/11 на виконання будівельних робіт укладений 01.11.2012 року, договір №8 на виконання робіт укладений 01.12.2012 року не містять вказівок про укладення даних договорів від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Зазначаючи про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що вказані земельні ділянки придбані, а торгово-офісний центр побудований чи придбаний за її особисті кошти як фізичної особи-підприємця, а матеріали справи свідчать, що вказане майно набуте громадянкою України ОСОБА_1 за час шлюбу з ОСОБА_3, просить в у задоволенні позову про визнання права особистої приватної власності на вказане нерухоме майно відмовити.

Суд, вислухавши позивачку та її представника, прокурора, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Будучи, на підставі ст.. 62 ЦПК України, допитаними в якості свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дали показання, аналогічні поясненням в якості позивача та відповідача.

Окрім того, свідок ОСОБА_1 показала, що вони з ОСОБА_3 домовились про те, що земельна ділянка площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області, земельна ділянка площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області, торгово-офісний центр площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області буде належати лише їй і не буде відноситьсь до майна спільної сумісної власності.

Показала, що ОСОБА_3 ні фізичною працею, ні коштами участі в придбанні зазначеного майна не брав. Зазначити з якого саме рахунку, а саме її особистого чи з її рахунку як приватного підприємця проводилась оплата за купівлю земельних ділянок і за будівництво торгово-офісного центру не змогла.

Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_3 показав, що між ним та ОСОБА_1 була наявна угода про те, що вона як підприємець за свої кошти будуватиме для власного бізнесу торгово-офісний центр і кошти від своєї підприємницької діяльності витрачатиме на власний розсуд та при цьому він власними коштами та працею участі у придбанні зазначеного майна не брав.

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та пояснень сторін, позивач та відповідач перебувають в шлюбі, який зареєстрований 19.12.1987 року.

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що ОСОБА_1 з 12.11.2007 року зареєстрована як фізична особа-підприємець з видом економічної діяльності "надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна".

З довідки про доходи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2008-2014 роки, звітів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за вказаний період до Острозького відділення ЗОДПІ вбачається, що в 2008 році фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримала загального доходу в розмірі 421795 грн., в 2009 році - 423530 грн., в 2010 році - 410720 грн., в 2011 році - 290695 грн. 90 коп., в 2012 році - 261751 грн. 62 коп., в 2013 році - 431763 грн., в 2014 році - 375885 грн. 25 коп.

З довідки МПП "Глорія" вбачається, що протягом 2008-2014 років позивачка працювала в зазначеному підприємстві і її заробітна плата за вказаний період становила 158818 грн. 16 коп.

З договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_4, договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0932 га, яка знаходиться в АДРЕСА_4 вбачається, що 16.12.2010 року позивачка продала зазначене майно, отримавши за вказаними договорами 75418 грн. та 164582 грн. відповідно. З договору купівлі-продажу житлового будинку вбачається, що вказаний житловий будинок позивачка отримала у власність 03.02.2009 року на підставі договору дарування.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, витягу з Державного реєстру правочинів, державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 вбачається, що 12.03.2008 року позивачка придбала у власність земельну ділянку площею 180 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2 шляхом її купівлі в МПП "Глорія" за 12506 грн.

Таким чином, право власності на земельну ділянку площею 180 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 27.05.2013 року позивачка придбала у власність земельну ділянку площею 0,03 га, яка розташована в АДРЕСА_3 шляхом її купівлі в Острозької міської ради за 32064 грн.

Таким чином, право власності на земельну ділянку площею 0,03 га, яка розташована в АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1

З пояснень позивача та відповідача, кредитного договору №00097961 від 02.11.2012 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вбачається, що зазначений договір було укладено на придбання будівельних матеріалів, оплату за виконані роботи та надані послуги та інші витрати, пов'язані з будівельними роботами та введення в експлуатацію об'єкта нерухомості, а саме торгово-офісного центру, площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2

Відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт від 16 травня 2012 року, договору №11-02/141 на виконання проектних робіт, надання послуг від 13.04.2011 року, договору №1 на виконання підрядних робіт від 27.04.2012 року, договору №1/1 на виконання будівельних робіт від 01.06.2012 року, договору субпідряду №01-07 від 01.07.2012 року, договору №1/6 від 01.08.2012 року, договору №1/7 від 01.09.2012 року, договору №1/10 від 01.10.2012 року, договору №01/11 від 01.11.2012 року договору №8 від 01.12.2012 року, декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 27.03.2013 року, а також витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, свідоцтва про право власності на торгово-офісний центр, площею 512,4 кв.м., який знаходиться в м.Острог по АДРЕСА_2 вбачається, що протягом 2012-2013 років позивачкою було здійснено будівництво зазначеного нерухомого майна і 19.04.2013 року реєстраційною службою Острозького районного управління юстиції на ім'я позивачки було видано свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно.

Таким чином, право власності на торгово-офісний центр, площею 512,4 кв.м., який знаходиться в м.Острог по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1

Статтею 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

В судовому засіданні з пояснень сторін та ухвали слідчого судді від 17.01.2015 року встановлено, що у зв'язку з обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України накладено арешт на ? частину майна, а саме на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ? частину будинку житлового з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_5, ? частину торгово-офісного центру, громадський будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3

Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що за відсутністю між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спору з приводу права власності на торгово-офісний центр, розташований в АДРЕСА_2, земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_3 та позов подано позивачкою у зв'язку з тим, що вона вважає, що накладенням арешту на останнє майно порушено її право.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, а п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України визначено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 прав чи інтересів ОСОБА_1, що виникають з цивільних, земельних чи сімейних відносин щодо земельної ділянки площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області, земельної ділянки площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області, торгово-офісного центру площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області порушено не було, а тому в позові до нього слід відмовити.

Позивачка вважає, що накладенням арешту на майно було порушено її право на земельну ділянку площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області, торгово-офісний центр площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області.

Зі змісту ухвали слідчого судді від 17.01.2015 року, якою у зв'язку з обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України було накладено арешт на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ? частину будинку житлового з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_5, ? частину торгово-офісного центру, громадський будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Острог, АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_1 не приймала участі в розгляді клопотання слідчого про арешт майна.

Частиною 1 ст. 172 КПК України визначено, що клопотання про арешт майна розглядається за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, захисника, законного представника.

Таким чином, ОСОБА_1, як власник майна, на ? частину якого було накладено арешт, мала право на участь в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Статтею 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку і, зокрема зазначено, що цим переліком передбачена можливість оскарження ухвали про арешт майна. Як ст.. 309 КПК України, так і параграф 1 глави 26 КПК України не містить переліку осіб, якими може бути оскаржена ухвала слідчого судді. Таким чином, оскільки участь особи, яка має статус "інший власник майна", передбачена під час розгляду клопотання про арешт майна, то ця особа має право на оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна, і саме такий спосіб захисту свого права в правовідносинах, які склались на даний час належить ОСОБА_1

На підставі ст.. 60 СК України, ст.. 368 ЦК України, ст.. 172, 309 КПК України, керуючись ст. 3, 10, 11, 15, 57, 62, 88, 212 ЦПК України, суд,

вирішив:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання земельної ділянки площею 0,0180 га, яка знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області, земельної ділянки площею 0,03 га, яка знаходиться в АДРЕСА_3 Рівненської області, торгово-офісного центру площею 512,4 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_2 Рівненської області особистою приватною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.