АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/7108/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1349/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Кізюн О.Ю., Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Дубовій М.В.

за участю: ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення, стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись в суд з зазначеним позовом вказувала, що з 27 квітня 2006 року і до цього часу вона зареєстрована у належній на праві власності ОСОБА_1 АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ЖЕО ЖЕД 2 №411 від 01 березня 2014 року про склад сім'ї. Однак відповідачка 08 квітня 2014 року замінила замок на вхідних дверях і почала вимагати звільнити квартиру. Просила суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод їй та її малолітньому сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_4 в цю квартиру, та стягнути з відповідача моральну шкоду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 травня 2015 року

_____________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Логінова С.М. Категорія: 43

Доповідач: Варвус Ю.Д.

позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 та її малолітньому сину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Постановлено вселити ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що ОСОБА_3 не є і ніколи не була членом її сім'ї, поселилася в квартиру при житті колишнього власника квартири, тобто до моменту виникнення права власності на квартиру у неї. Жодної угоди про користування квартирою між ними не має, тому підстави для вселення позивачки відсутні. Вважає, що права ОСОБА_3 не порушені, оскільки позивачка немає відношення до квартири, яка перебуває у її власності, а проживала в ній.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підставах.

Встановлено, що з 1994 року ОСОБА_3 поселилась та проживала без реєстрації в спірній квартирі АДРЕСА_1 та вела спільне господарство, мала спільний бюджет з своєю бабусею ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. В квартирі також проживали та були зареєстровані тітка позивачки, мати відповідачки - власник квартири ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідачка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після смерті ОСОБА_7 опікуном неповнолітньої ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Городоцької міської ради від 29 січня 1999 року призначена ОСОБА_8, яка є матір'ю позивачки.

За даними довідки ЖЕК №2 м. Хмельницького ОСОБА_3 з 27 квітня 2006 року, а її малолітній син ОСОБА_4 з 16 липня 2013 року зареєстровані за адресою АДРЕСА_1.

В 2013 році відповідачці стало відомо, що ОСОБА_3 не є власником частини спірної квартири, а квартира належить їй в порядку спадкування. У зв'язку з чим, 22 жовтня 2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, 26 лютого 2014 року проведено реєстрацію прав власності на зазначену квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.11- 13).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу положень ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Задовольняючи частково позовні вимоги і вселяючи ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_9 у спірну квартиру, зобов'язуючи ОСОБА_1 не чинити їм перешкод в користуванні квартирою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка проживала в спірній квартирі як член сім'ї власника, згодом була зареєстрована в ній, за згодою ОСОБА_1 залишилася проживати в даній квартирі на правах члена сім'ї, з останньою вела з нею спільне господарство, проводила капітальний ремонт квартири, разом з власником несла витрати по оплаті комунальних платежів, тому має право на проживання в даній квартирі.

Проте, з висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка та її представник протягом розгляду справи категорично заперечували ту обставину, що ОСОБА_3 є членом сім'ї власника відповідно до статті 64 ЖК України, а тому не має права користування спірним жилим приміщенням. Зареєструвалася в спірній квартирі, коли відповідачка була неповнолітньою і не оформила права власності на дану квартиру.

Згідно довідок Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 07 квітня 2014 року та Служби у справах дітей Городоцької райдержадміністрації від 10 квітня 2014 року рішення органу опіки та піклування про надання згоди на реєстрацію (прописку) ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 до квартири, що належить на праві власності особі з числа дітей сиріт ОСОБА_1 не надавалася (а.с.72,73).

Про те, що позивачка не є членом сім'ї ОСОБА_1, спільного бюджету вони не мають і спільного господарства не ведуть, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також показали, що після народження позивачкою сина, вони в квартирі не проживали.

Як видно з акту обстеження Службою у справах дітей Городоцької райдержадміністрації матеріально-побутового стану сім'ї ОСОБА_8 від 23 вересня 2014 року малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_5 у батьків позивачки (а.с.123).

Доказів, які б свідчили про правомірність поселення та реєстрації в спірній квартирі як члена сім'ї ОСОБА_1, позивачка суду не надала не були встановлені такі і в судовому засіданні.

Як уже зазначалося, права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка не є членом сім'ї власника будинку, у неї відсутні договірні відносини з ним, тому після набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, на останню не може бути перенесений обов'язок по збереженню права користування житлом позивачки та її малолітнього сина. У зв'язку з цим підстави для задоволення позову ОСОБА_3 про вселення, усунення перешкод в користуванні житлом та стягнення моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2015 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Хмельницької міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус