Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря Стус Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми збільшення заборгованості як наслідків ухилення від виконання грошового зобовязання, -

в с т а н о в и в :

Позивач первинно звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь проценти за навмисне прострочення (ухилення) від виконання грошового зобовязання та неповернення грошових коштів, отриманих за договором позики від 01.03.2009р. за період з 31.12.2012р. по 31.03.2014р. в сумі 45445,36грн.; стягнути на свою користь суму витрат на надання правової допомоги в сумі 12500грн. і судові витрати.

В подальшому позивач уточнив вимоги позову і в остаточної редакції просить стягнути з відповідача на свою користь проценти за договором позики від 01.03.2009р. за період з 01.01.2013р. до 30.04.2015р. в розмірі 120786,22грн.; реальні збитки внаслідок невиконання умов договору позики від 01.03.2009р. в розмірі 259826,46грн., а всього 380612,68грн. разом із судовими витратами.

Обґрунтовуючи вимоги позову позивач зазначає, що 01.03.2009р. з відповідачем уклали договір позики і позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 18200 доларів США. За умовами договору позичальник зобовязався повернути грошові кошти на першу вимогу позивача і сплатити відсотки за користування грошима в розмірі 2% від загальної суми позики щомісячно. У грудні 2009р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути позику, однак останній гроші не повернув. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2011р. з ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором позики із процентами за користування в сумі 174720грн. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2012р., змінено ухвалою апеляційного суду від 02.10.2012р. з відповідача стягнуто на користь позивача проценти за користування грошима, отриманими за договором позики від 01.03.2009р. за період з 11.01.2010р. по 31.03.2012р. на загальну суму 77555,49грн. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2013р. з відповідача стягнуто за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01.04.2012р. по 31.12.2012р. суму в розмірі 26185,06грн. Вказані рішення суду відповідачем не виконані і з блоку останнього не повернуто суму заборгованості за договором позики, тому за період з 01.01.2013р. по 30.04.2015р. сума процентів складає 120786,22грн. Позивач також вважає, що у звязку із тим, що станом на 22.04.2015р. курс долара, встановлений НБУ становить 2227,61грн. за 100 доларів, тобто із-за зміни курсу гривні до долара з часу укладання договору позики, і не повернення грошових коштів до сьогоднішнього часу, позивач завдав реальних збитків, які оцінює в розмірі 259826,46грн. За надання правової допомоги протягом 2011-2013р.р. позивачем сплачено представнику ОСОБА_3 грошову винагороду на загальну суму 12500грн.,

Позивач в судовому засіданні у повному обсязі підтримав викладені обставини і вимоги позову, просить їх зажовльнити.

Відповідач з вимогами позову не погодився у повному обсязі, надавши письмові заперечення.

Суд вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що 01.03.2009р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою, згідно якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 еквівалент 18200 доларів США під 2% щомісяця. Згідно розписки ОСОБА_2 зобовязався повернути позичені гроші по першій вимозі.

Такі обставини підтверджено рішенням суду від 18.05.2011р. і не спростовуються сторонами, зокрема, ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2011р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму боргу за договором позики із процентами за користування позикою на загальну суму 174720грн.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 03.08.2011р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.05.2011р. залишено без зміни.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2012р.з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто відсотки за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 11.01.2010р. по 18.05.2011р. у сумі 46592грн.

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 02.10.2012р. заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.08.2012р. змінено і з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто проценти за користування чужими грошовими коштами, отриманими за договором позики від 01.03.2009р. за період з 11.01.2010р. по 31.03.2012р. в загальній сумі 77555,49грн.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2013р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01.04.2012р. по 31.12.2012р. суму 26185,06грн.

Вказане рішення набрало чинності.

Такі обставини підтверджено копіями судових рішень (а.с.5-17).

Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) грошову суму, а позичальник зобовязується повернути таку ж саме грошову суму (суму позики).

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст..ст. 610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Встановлено, що відповідачем умови договору позики порушено, судові рішення не виконанні й існуючий борг позивачу не повернуто.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Доводи відповідача про те, що його обовязки щодо виконання умов договору позики припинено, суд вважає неспроможними та такими, що суперечать наступному.

Відповідно до положень ст.. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом.

Такі підстави визначені у ст..ст. 599-601, 604-609 ЦК України, із положень яких не передбачено підстави щодо припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

Отже, встановлено, що рішення суду від 18.05.20011р. про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу за договором позики від 01.03.2009р. та нарахованих процентів, останнім до сьогоднішнього часу не повернуто.

Наявність вищезазначених судових рішень про стягнення боргу, а також грошових сум за конкретні періоди невиконання боржником зобовязання, якщо такі вимоги заявлялися, відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями при відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, як добровільного, так і примусового, не може свідчити про припинення договірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Надання з боку відповідача квитанцій з поштовими переказами, наявність інформації з Головного поштамту м. Харкова про грошові перекази відповідача на адресу позивача, не можуть взяті до уваги, оскільки відповідачем не зазначено, що саме ним сплачувалось, сума основного боргу, нараховані відсотки тощо. Не містять таких відомостей і матеріали справи.

Далі, відповідно до ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, за період з 01.01.2013р. по 30.04.2015р. сума процентів складає за формулою /сума боргу 18200 доларів США х 2% х 28 місяців х офіційний курс НБУ за період з січня 2013р. по квітень 2015р/ 120786,22 грн., що і потребує стягненню з відповідача.

Далі, позивач просить стягнути з відповідача суму реальних збитків внаслідок невиконання умов договору позики в сумі 259826,46грн.

Відповідно до п.1 ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Між тим, суд відмовляє позивачу у задоволені таких вимог позову, оскільки з боку позивача не доведено, що такі збитки є реальними.

Також суд вважає належним чином не підтверджені вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в сумі 12500грн.

Так, позивачем надано копії довіреності від 19.08.2011р., договорів про надання правової допомоги від 17.10.2012р. та ввід 23.04.2014р. і розписки від 23.04.2014р. про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 протягом 2011-2014р.р. 12500грн. за надання правової допомоги (а.с.18-21).

Разом з цим, із таких документів не можливо зробити висновок, що за правові послуги саме по вказаній справі позивачем понесену таку суму витрат, оскільки відсутній акт виконаних робіт, його представник протягом останнього часу в судових засідання не був присутнім, що є безпосередньою умовою за договорами тощо.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позову підлягають частковому задоволенню на підставі їх доведеності та обґрунтованості.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на підставі правил ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,15,16,60,88,212,169,224,226 ЦПК України, ст.ст. 11, 22, 509, 536, 598, 599-601, 604-611, 1046, 1048, 1049 ЦК України суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІК: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІК: НОМЕР_2) проценти за договором позики від 01.03.2009р. за період з 01.01.2013р. до 30.04.2015р. в розмірі 120786 (сто двадцять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн., 22 коп.

В іншої частині вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІК: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІК: НОМЕР_2) судовий збір в сумі 1207 (одна тисяча двісті сім)грн.,86 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі протягом десяти днів з дня оголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя