Провадження №2/761/285/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі :

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Криворучко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору недійсним; зобов'язання повернути грошові кошти та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Благовіст» Парус» про визнання попереднього договору дійсним, -

в с т а н о в и в :

В червні 2014р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідачів: ТОВ «Благовіст», ОСОБА_2, в якому просила суд: визнати попередній договір від 20 грудня 2013р. недійсним; зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 повернути суму забезпечувального внеску в сумі 10000,0 грн.

В подальшому позивачкою було подано заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 69-72), в якій вона змінила суб'єктний склад, виключивши зі складу відповідачів ТОВ «Благовіст» і просила суд визнати попередній договір від 20 грудня 2013р. недійсним; зобов'язати відповідачку ОСОБА_2 повернути частину забезпечувального внеску в сумі 29698,48 грн.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обгрунтовувала тим, що вона мала на меті придбати квартиру, у зв'язку з чим, 20 грудня 2013 р. між сторонами в письмовій формі був укладений попередній договір, відповідно до якого сторони зобов'язувались укласти договір купівлі - продажу нерухомого майна - двокімнатної квартири, загальною площею 44,1 кв.м що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

На думку позивачки ОСОБА_1 вищезазначений договір був укладений з суттєвими порушеннями законодавства, а саме попередній договір не відповідає вимогам закону про його обов'язкове нотаріальне посвідчення, а тому сторона позивача вважає, що останній є недійсним, і сторона відповідача зобов'язана повернути стороні позивача внесені нею грошові кошти на виконання попереднього договору. Також позивачка зазначала, що об'єкт купівлі - продажу має суттєві недоліки про які не було відомо позивачці, у звязку з чим також слід визнати недійсним попередній договір.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 в порядку ст. 123 ЦПК України звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа: ТОВ «Благовіст» Парус» про визнання попереднього договору дійсним. Свої зустрічні позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 обгрунтовувала тим, що сторони в попередньому договорі домовилися з усіх істотних умов попереднього договору, але внаслідок саме бездіяльності відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 не було укладеного основного договору купівлі - продажу вищезазначеної квартири.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом/відповідачка за зустрічним позовом первісний позов підтримала, і наголосила, що нею 20 грудня 2013р. було укладено два договори: попередній договір з відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2, в особі її повноваженого представника та договір про надання послуг № 4023. На виконання цих договорів нею було сплачено відповідні грошові кошти у дол. США, в подальшому ФОП ОСОБА_3 повернула позивачці ОСОБА_1 грошові кошти за договором про надання послуг, за попереднім договором відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 грошові кошти не повернула. Крім того, в судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 звертала увагу суду, що між сторонами взагалі не було домовленості про нотаріальне посвідчення попереднього договору від 20 грудня 2013р., їй була надана типова форма, яка була заповнена і підписана сторонами, після чого нею були сплачені кошти. Зустрічний позов просила суд залишити без задоволення, як такий, що не ґрунтується на вимогах Закону.

В судовому засіданні представник позивачки за зустрічним позовом/відповідачки за первісним позовом підтримав зустрічний позов, з підстав, зазначених в ньому і просив суд залишити без задоволення первісний позов.

Третя особа за зустрічним позовом, про час та місце розгляду справи оповіщалась в установленому законом порядку, поважність причин неявки свого представника до суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов слід залишити без задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом і не оспорювалося сторонами в судовому засіданні, 20 грудня 2013р. між позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг № 4023 від 20 грудня 2013р., відповідно до п.1.1. якого виконавець (ФОП ОСОБА_3) за завданням замовника (позивачки за первісним позовом) зобов'язується надати визначений в п. 2.3. цього договору комплекс консультаційних послуг правового характеру, а замовник в свою чергу зобов'язується прийняти та сплатити надані послуги, у відповідності з умовами даного договору. на виконання зазначеного договору про надання послуг, згідно з п. 4.1. договору замовник сплатила виконавцю 28152,0 грн.

Крім того, 20 грудня 2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в особі повноважного представника було укладено у письмовій формі попередній договір, відповідно до п. 1 якого сторони зобов'язуються укласти договір купівлі - продажу нерухомого майна: двокімнатної квартири, загальною площею 44,1 кв.м що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в строк до 24 січня 2014р.

Згідно з п. 10.1 цього попереднього договору, сторони дійшли згоди про наступне: підтверджуючи свої зобов'язання укласти основний договір купівлі - продажу квартири у відповідності з умовами цього попереднього договору і з метою забезпечення його укладення, в момент підписання цього попереднього договору, покупець передав, а продавець прийняв гарантійну суму, яка складає 21316,0 грн., що еквівалентно 2577,0 дол. США по поточному комерційному курсу продажу дол. США в пунктах обміну валюти м. Києва.

Звертаючись до суду з вказаним первісним позовом сторона позивача просила суд визнати недійсним зазначений попередній договір, в свою чергу сторона позивача за зустрічним позовом просила суд визнати його дійсним.

У відповідності з ч. 1 ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1 ст. 657 ЦК України).

За змістом ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009р., з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що оспорюваний попередній договір не було посвідчено нотаріально, при цьому в судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 зазначала, що сторони навіть не обговорювали можливість нотаріального посвідчення зазначеного правочину, представником відповідачки за первісним позовом/позивачки за зустрічним позовом на спростовування зазначених тверджень не було надано належних доказів, як і не було надано доказів на підтвердження того, що позивачка за первісним позовом була оповіщена про час та місце нотаріального посвідчення попереднього договору, і свідомо ухилилась від його посвідчення.

В силу положень ч. 1, 2 ст. 216 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009р. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.

Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що укладений між сторонам попередній договір від 20 грудня 2013р. є нікчемним, при цьому в силу положень ст. 220 ЦК України суд не може визнати його дійсним, оскільки судом не встановлено, що сторона за цим договором - покупець ОСОБА_1 ухилялася від його нотаріального посвідчення, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, а первісний позов задовольнити частково, зобов'язавши відповідачку за первісним позовом ОСОБА_2 повернути позивачці за первісним позовом ОСОБА_1 гарантійну суму у розмірі 21316,0 грн. за попереднім договором від 20 грудня 2013р. (п. 10.1 попереднього договору).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки за первісним позовом на користь позивачки за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,0 грн., а також на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,6 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 17, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 203, 215, 216, 220, 635, 657 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009р., суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання попереднього договору недійсним; зобов'язання повернути грошові кошти - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 гарантійну суму у розмірі 21316,0 /двадцять одна тисяча триста шістнадцять/ грн. за попереднім договором від 20 грудня 2013р.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,0 /двісті сорок три/ грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 00 /нуль/ грн. 60 коп.

В решті первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Благовіст» Парус» про визнання попереднього договору дійсним - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: