Справа № 584/241/15-ц Провадження № 2/584/116/15
РІШЕННЯ

Іменем України

22.04.2015 року Путивльський районний суд Сумської області

в особі : головуючого - судді Толстого О.О.

при секретарі Фостовій М.М.

за участю : позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

прокурора Новікова О.М.

представника третьої особи Гудімової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - Путивльська районна державна адміністрація Сумської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 14.04.2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку.

Проживши разом менше року, вони фактичного припинили шлюбні стосунки з відповідачем, а в 2008 році шлюб було розірвано за рішенням суду.

Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, долею дитини не цікавиться, участі у її вихованні і утриманні не приймає, тобто усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.

У своїй нотаріально посвідченій заяві дав свою письмову згоду на позбавлення батьківських прав відносно дочки.

Посилаючись на ці обставини та висновок органу опіки та піклування від 09.12.2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно цієї дитини.

В судовому засіданні позивачка та її представник свої позовні вимоги підтримали та додатково пояснили, що дитина фактично втратила будь-який емоційний зв'язок з відповідачем та вважає своїм батьком іншу людини - ОСОБА_5 , з яким позивачка проживає однією сім'єю з 2010 року і має з ним спільну малолітню дитину. Спілкується та матеріально допомагає дитині тільки мати відповідача.

Прокурор та представник органу опіки та піклування, вбачали достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Оскільки будучи оповіщеним про час і місце судового розгляду у встановленому порядку, відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, це дає підстави вважати, що він не з'явився без поважних причин.

Тому в силу п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності відповідача.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, з 14.04.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку - ОСОБА_6 (а.с. 7, 8).

18.09.2008 року цей шлюб розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис (а.с. 9).

Після погіршення відносин з чоловіком та розірвання шлюбу, позивачка залишила місце проживання та переїхала проживати до своїх батьків, де з 2010 року створила нову сім'ю з ОСОБА_5, від якого народила другу дитину (а.с. 52).

Відповідач мешкає окремо та будь-якої участі у житті дитини не приймає, своєю нотаріально посвідченою заявою від 28.10.2014 року відмовився від утримання та виховання дочки (а.с. 10).

Відповідно до акту обстеження побутових умов, позивачкою створені належні умови для життя та виховання дитини (а.с. 64).

Згідно із довідкою (а.с. 43) малолітня ОСОБА_6 навчається у 2 класі Путивльської ЗОШ І-ІІІ ст. № 1 ім. Радіка Руднєва.

Як показав свідок ОСОБА_8, класний керівник, за час перебування дитини у навчальному закладі її вихованням займалася лише мати, яка створює всі необхідні умови для отримання нею освіти, а відповідач в школі жодного разу не з'являвся, навчанням, вихованням та розвитком дочки взагалі не цікавиться.

Зазначені обставини підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_9, який також показав, що через поведінку відповідача дочка переїхала до нього жити коли дитині було 8-9 місяців. Після розірвання шлюбу відповідач долею дитини взагалі не цікавиться. Матеріально допомогає і спілкується з дитиною тільки матір відповідача - ОСОБА_10

Згідно характеристики, психолого-педагогічної характеристики, дитина виявляє високий рівень знань та відрізняється самостійністю й критичністю. Атмосфера в сім'ї доброзичлива, взаємини з членами сім'ї гарні, з матір'ю - близькі, з відчимом - довірливі (а.с. 51, 65-66).

Свідок ОСОБА_11, психолог школи, показала, що проводила з дитиною діагностичну бесіду за допомогою проективної методики "Моя сім'я", за результатами якою може стверджувати, що в сім'ї панує доброзичлива атмосфера, згуртованість всіх членів родини, якої, окрім матері і молодшого брата, дитина вважає батька ОСОБА_5 (відчима), що відобразила на своєму малюнку. Дитина втратила будь-який емоційно-психологічний зв'язок зі своїм біологічним батьком та відноситься до нього як до сторонньої особи. Вважала, що позбавлення його батьківських прав буде сприятиме розвитку дитини у більш комфортній для неї психілогічній атмосфері нової сім'ї.

Враховучи ці обставини, суд відноситься критично до показань свідка ОСОБА_10 про те, що син матеріально допомогає і цікавится життям дочки, а доводи про його зайнятість за характером роботи - вважає непереконливими, оскільки при дійсному бажанні брати участь у вихованні дитини, відповідач мав би відшукати можливість для відвідування й спілкування з нею.

В зв'язку з цим суд також констатує, що в силу ст. 257 СК України баба (дід) мають самостійне право на спілкування та виховання своїх онуків, що між тим не звільняє батьків дитини від виконання покладених на них ст. 150 СК України обов'язків.

Відповідно до висновку № 01-20/3244 від 09.12.2014 року Путивльської районної державної адміністрації відповідач не цікавиться життям та станом здоров'я дитини, не приймають участі в її вихованні, не спілкуються з нею, у зв'язку з цим його доцільно позбавити батьківських прав відносно дочки - ОСОБА_4 (а.с. 13).

Згідно принципу № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 року, закріплено, що дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-сторони зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Таким чином, наявні у справи докази та їх належна оцінка свідчать про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання своєї малолітньої дочки та втратив з нею будь-який емоційно-психологічний контакт, а тому є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно цієї дитини, що буде відповідати її інтересам.

Судові витрати по справі позивачка просила покласти на неї.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ч. 1 ст. 164, ст.ст. 166 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлене у повному обсязі 27.04.2015 року.

Суддя: підпис

Копія вірна

Суддя

Путивльського районного суду О.О.Толстой