АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року по справі за поданням державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року державний виконавець відділу ДВС Павлоградського міськрайонного управління юстиції Ільченко Ю.А. звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання ним вимоги Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі про сплату боргу №Ф-11-У від 03 січня 2014 року про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1572 грн. 54 коп.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 08 липня 2014 року відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» ним було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаної вимиги.

Боржник є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, добровільно вказану вимогу не виконує та заборговані кошти не повертає, а також боржник за адресою реєстрації не проживає, а тому просили задовольнити їх подання.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року в задоволенні подання відмовлено.

В апеляційній скарзі стягувач-управління Пенсійного фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати ухвалу суду та задовольнити подання державного виконавця.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали районного суду та задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконанні у ВДВС Павлоградського МРУЮ знаходиться виконавче провадження № 44035552 по виконанню вимоги управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області про сплату боргу № Ф-11-У від 03 січня 2014 року про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь цього управління заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1572 грн. 54 коп. (а.с. 4, 5).

Постановою державного виконавця від 08 липня 2014 року відкрито виконавче провадження № 44035552, але боржником на даний час заборгованість не погашена (а.с.6-14).

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції посилався на ст. ст. 377-1 ЦПК України та виходив із того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту ухилення боржником від виконання зобов'язань, покладених на нього виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно зі ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, згідно ч. 2 ст. 6 цього Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Відповідно п. 18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» встановлено, що на державну прикордонну службу покладається, зокрема, запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду чи інших вимог зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на погашення заборгованості. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання вимоги Пенсійного фонду, що боржник за час виконання вимоги виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього зобов'язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Також доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, та фактично є незгодою з висновками суду по оцінці наданих доказів та існуючих обставин справи, тож суд дійшов вірного висновку щодо необхідності відмовити державному виконавцеві в задоволенні подання щодо обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_2

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню через свою недоведеність, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м.Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області - відхилити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.О. Макаров

Судді Н.Є. Колодяжна

Н.М. Лисична