Справа № 357/8253/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Подрєзова Г. О. ,

при секретарі - Александрова А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква

позовну заяву ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини, 3-я особа Кондратюк Олег Миколайович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ;

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з жовтня 1984 року працював у Білоцерківській ветстанції на посаді старшого ветврача, з 2000року підприємство перейменоване в Білоцерківську районну державну лікарню ветеринарної медицини. Наказом від 18.05.2015року № 93 його було звільнено з роботи у зв»язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись з таким звільненням, він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, посилаючись на те, що саме він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки у нього більш висока кваліфікація, продуктивність праці. Вважаючи звільнення з роботи не законним, проведеним з порушеннями ст..42 КЗпП , просив суд поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю для надання безоплатної вторинної правової допомоги , згідно ст.14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» - ОСОБА_3 , позовну заяву підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача та 3-я особа в особі начальника Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини Кондратюк О.М. позов не визнав повністю, а в судове засідання 22.07.2015року представник не з»явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача та 3-ю особу, розглянувши та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно з наказом №51 від 06.09.1984року був прийнятий на роботу в Білоцерківську ветеринарну станцію на посаду старшого ветеринарного лікаря.

Ці обставини сторонами не заперечуються.

Згідно з наказом від 18.03.2015року №74 Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини працівники були попереджені про наступне звільнення у зв»язку зі скороченням штату.

Позивач не заперечував тих обставин, що саме 18.03.2015року його було попереджено про наступне звільнення з роботи, але послався на те, що він мав переважне право на залишення на роботі оскільки мав вищу кваліфікацію, на утриманні у нього два непрацездатних члена сів»ї. Також на вакантну посаду завідуючого ветаптекою був прийнятий працівник, який раніше у ветлікарні не працював.

Судом також встановлено, що позивач має вищу освіту, у 1981році закінчив Білоцерківський сільськогосподарський інститут зі спеціальності ветеринарія, у 1998році отримав диплом магістра зі спеціальності економіка та управління бізнесом, 1984-2012років неодноразово підвищував свою кваліфікацію на курсах підвищення кваліфікації як ветеринарний лікар.

Також неодноразово був відмічений подяками за роботу на посаді ветеринарного лікаря.

Крім цього, позивач неодноразово обирався головою профспілкового комітету Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини та з березня 1998року по квітень 2008року на громадських засадах виконував обов»язки голови профспілкового комітету, з листопада 2001року по лютий 2013рік виконував на громадських засадах обов»язки голови комісії з соціального страхування з тимчасової втрати працездатності ветлікарні.

Не зважаючи на вищезазначене, він був звільнений за скороченням штатів згідно з наказом №93 від 18.05.2015року за п.1 т. 40 КЗпП України, а також з наданням згоди профспілкового комітету Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини згідно з протоколом №4 від 18.05.2015року.

При вирішенні спору, суд звертає увагу на письмові докази по справі, що повністю спростовують , на думку суду, заперечення відповідача щодо тих обставин, що у позивача не було переваг на залишенні на роботі. Так позивач послався на те, що працівники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не мали переваги на залишенні на роботі, оскільки не являлися одинокими матерями ( перебували у шлюбі, який був розірваний), вакантну посаду завідуючого ветаптекою позивачу не пропонували, а відповідач ці обставини в судовому засіданні не спростував, в судове засідання 22.07.2015року не з»явився, будучи належним чином повідомлений.

Посилання представника відповідача на догани, які були оголошені позивачу спростовуються наданими письмовими доказами, згідно з якими наказом від 28.04.2010року ОСОБА_1 був попереджений, а наказом від 03.05.2012року № 95 йому було оголошено догану, судом до уваги не взято, оскільки за вимогами ст. 151 КЗпП України якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не було піддано новому дисциплінарному стягненню, та він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення, а згідно з ст. 147 цього кодексу заходами стягнення є : догана та звільнення.

Крім цього, судом враховуються пояснення позивача щодо тих обставин, що отримана заробітна плата у Білоцерківській районній державній лікарні ветеринарної медицини є для нього основним доходом, за відсутності якого він не може забезпечити утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та хворої дружини.

Відповідно до ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України , згідно з якою трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках - змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також суд враховує і роз"яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" 19. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за

п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у

відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці,

зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання

підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або

штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним

органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника,

які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те,

що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що

власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести

працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в

установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник

переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він

за 2 місяці про наступне вивільнення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо скасування наказу про звільнення позивача з роботи (наказ від 18.05.2015р. №93), а тому вважає що ці вимоги підлягають до задоволення.

Також підлягають до задоволення і позовні вимоги щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.05.2015р. по 22.07.2015р., всього за 43р.д..

Відповідно до п.32. вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України - у випадках стягнення на користь працівника середнього

заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним

звільненням або переведенням, відстороненням від роботи -

невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі

трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними

правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку

за останні два календарні місяці роботи.

Як вбачається з довідки № 159 від 25.05.2015р. ОСОБА_1 за два повних місяці роботи перед звільненням: квітень, березень 2015року було нараховано 357,41 + 658,62 = 1016,03грн., за цей час відпрацьовано 43р.д., в тому числі 21 - у березні, 22 у квітні, а тому середньоденна заробітна плата становить 1016,03 : 43 = 23,63грн., а за період вимушеного прогулу: травень - 9дн., червень -20дн., липень 16 дн., всього 45дн.

23,63грн. х 45 р.д. = 1063,35грн., без врахування відрахувань, передбачених законом.

Керуючись ст..ст.15,60,88, 209, 212-215, 218,223 ЦПК України, ст..ст. п.1 ч.1 ст.40, 235 КЗпП України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити .

Скасувати наказ № 93 від 18.05.2015року в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи за ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря ветеринарної медицини 1 категорії та внести запис про це у трудову книжку.

Стягнути з Білоцерківської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі - 1063грн.35коп та 243,60грн. Судового збору на користь держави.

В частині поновлення на роботі рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Г. О. Подрєзова