Справа № 199/6217/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В., про визнання недійсними договору дарування та реєстрації права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договору дарування та реєстрації права власності на домоволодіння і земельну ділянку по АДРЕСА_1.

В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що 10.07.2013 року приватним нотаріусом ДМНО Гойняк Ганною Василівною був посвідчений договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, реєстровий №1360, та договір дарування земельної ділянки, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, реєстровий №1365.

Позивач зазначає, що між ним та ОСОБА_2 існує спір щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна та поділ цього майна.

Так, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2013 року йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна та поділ цього майна, яке набрало чинності 15.05.2013 року.

У забезпечення вказаного позову ухвалою судді від 18.09.2012 року була накладена заборона на відчуження нерухомого майна у тому числі й домоволодіння та земельної ділянки, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1, яке на праві власності належало ОСОБА_2.

Ухвалою суду від 31.05.2013 року були скасовані заходи забезпечення позову та знято заборону на відчуження зокрема домоволодіння і земельної ділянки, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1.

Позивач вказує на те, що ухвалу про скасування заходів забезпечення позову він отримав 06.06.2013 року, на судовому засіданні не був присутнім, що порушило його право на вчасне апеляційне оскарження даної ухвали. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2013 року ухвала суду від 31.05.2013 року була скасована, а питання про скасування заходів забезпечення позову було передано на новий розгляд.

Посилаючись на те, що нотаріус під час посвідчення спірного договору дарування його до себе не викликала, не з'ясувала спірні питання, які склалися між ним та ОСОБА_2 стосовно нерухомого майна, ухвала про скасування заходів забезпечення позову від 31.05.2013 року не була чинною, тому просив суд визнати договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений 10.07.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, реєстровий №1360, та договір дарування земельної ділянки, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1, укладений 10.07.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, реєстровий №1365, недійсними, а також просив скасувати державну реєстрацію права власності на домоволодіння і земельну ділянку, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Позивач та його представник у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з'явились, надали суду письмові заяви, якими просили справу слухати у їх відсутність, в позові просили відмовити у повному обсязі. Також в ході розгляду справи представником відповідачів були надані письмові запереченні.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В. у судове засідання не з'явилась, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що перед посвідченням зазначених у позові угод дарування між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нею були проведені всі необхідні для цього нотаріальні дії, зроблені витяги про відсутність заборон або іпотек на відчужуване майно на дату посвідчення угод, тому просила у позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, заперечення учасників процесу, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2013 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна та поділ цього майна, яке набрало чинності 15.05.2013 року (ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2013 року).

У забезпечення вказаного позову ухвалою судді від 18.09.2012 року була накладена заборона на відчуження нерухомого майна у тому числі й на домоволодіння та земельну ділянку, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1, які на праві власності належали ОСОБА_2.

У зв'язку з вирішенням справи по суті позовних вимог, ухвалою суду від 31.05.2013 року були скасовані заходи забезпечення позову та знято заборону на відчуження зокрема домоволодіння і земельної ділянки, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2013 року ухвала суду від 31.05.2013 року була скасована з тих підстав, що учасники процесу не були належним чином повідомлені про час розгляду справи, а питання про скасування заходів забезпечення позову було передано на новий розгляд. Після цього при новому розгляді питання про скасування заходів забезпечення позову ухвалою суду від 24.10.2013 року, яка ухвалою апеляційного суду від 23.12.2013 року залишена без змін, були скасовані заходи забезпечення позову та знято заборону на відчуження зокрема домоволодіння і земельної ділянки, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.01.2013 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна та поділ цього майна, яке набрало чинності 15.05.2013 року, тому в розумінні наведеної норми ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовувались до набрання судовим рішенням законної сили, тобто до 15.05.2013 року.

За змістом ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає, або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

10.07.2013 року приватним нотаріусом ДМНО Гойняк Ганною Василівною був посвідчений договір дарування домоволодіння по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, реєстровий №1360, та договір дарування земельної ділянки, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, реєстровий №1365.

Під час здійснення нотаріальної дії, а саме посвідчення договорів дарування, відсутність заборони (арешту), іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно перевірено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В. 10.07.2013 року, про що зазначено у пункті 5 Договору дарування домоволодіння від 10.07.2013 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд звертає увагу на те, що ст. 203 ЦК України насамперед встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218-235 ЦК України, і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору.

Судом встановлено, що на час укладання спірних договорів дарування сторонами були дотримані усі умови для їх посвідчення, при вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом були вчинені всі дії, що передбачені чинним законодавством при вчиненні подібного виду послуг, у тому числі перевірено наявність або відсутність обтяжень або іпотек на нерухомому майні.

Враховуючи встановлені обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, а відповідно і позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на домоволодіння і земельну ділянку, площею 0,0477 га. по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 154, 212, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В., про визнання недійсними договору дарування та реєстрації права власності, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: