У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Куцина М.М., Павліченко С.В.

при секретарі - Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що перебуває в спільній сумісній власності.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та позбавлення права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 лютого 2015 року зустрічний позов об'єднано з первісним позовом в одне провадження.

В ході розгляду справи Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 лютого 2015 року первісний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 ст. 207 ЦПК України.

Зустрічний позов ОСОБА_2 мотивує тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2004 року шлюб між нею та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 розірвано. В подальшому вона 23 листопада 2005 року придбала квартира за адресою АДРЕСА_1. На початку листопада 2014 року, після останньої сварки між ними, ОСОБА_3 виїхав з квартири в смт.Чинадієво АДРЕСА_2, Мукачівського району. В добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, а навпаки намагається відібрати частину квартири, тому вона просить усунути перешкоди у праві користування та розпорядження вищевказаною квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 та позбавити його права користування вказаною квартирою.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник позивачки за зустрічним позовом подав апеляційну скаргу, в якій просять рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року скасувати, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Так, на думку апелянта, суд невірно оцінив докази, не взяв до уваги, що квартира була придбана після розірвання шлюбу, а ОСОБА_3 фактично був тимчасовим мешканцем, і прописався у квартирі позивачки виключно за ради прописки, тому відповідно до ст. 98 ЖК України, на вимогу наймача зобов'язаний негайно звільнити житло.

У судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення апеляції.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується апеляційна скарга, об'єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 22 червня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у виконкомом Ключарківської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 09 (а.с.3). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2004 року, яке набуло законної сили 04.07.2004 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано (а.с.24).

Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

23 листопада 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5. було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого позивач за зустрічним позовом, купила квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6, 7).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що сторони після розірвання шлюбу продовжили проживати однією сім'єю і відповідач був зареєстрований в квартирі та проживав як член сім'ї власника даної квартири. Крім того позивачка звернувшись з позовом до суду не зазначила які саме права, свободи чи інтереси порушено, і в чому такі порушення полягають.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, з матеріалів справи слідує, що хоча шлюб між сторонами було розірвано 23 червня 2004 року, факт розірвання був зареєстрований про що складено актовий запис № 58 від 22 жовтня 2014 року (а.с.4). Після розірвання шлюбу, позивачка у придбаній квартирі за адресою АДРЕСА_1, реєструє відповідача як чоловіка (а.с.38), де проживають, згідно зустрічної позовної заяви та тверджень ОСОБА_3, до листопада 2014 року. 17 березня 2006 року ОСОБА_3 усе своє рухоме та нерухоме майно заповів дружині - ОСОБА_2 (а.с.37). В суді першої інстанції (судове засідання від 12.02.2015 року), позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу у позивача за первісним позовом стався гіпертонічний криз і вона доглядала за ним, в подальшому вони жили в двох квартирах до 2012 року по АДРЕСА_1, а після 2012 року в квартирі на АДРЕСА_1 (а.с.38-45).

Наведені обставини підтверджують твердження позивача ОСОБА_3 про те, що він та позивачка за зустрічним позовом проживали однією сім'єю до кінця 2014 року.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_3 проживав в квартирі за адресою АДРЕСА_1, як член сім'ї власника даної квартири а не тимчасовий мешканець.

Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивач не проживає у спірній квартирі в зв'язку з тим, що позивачка попросила його залишити квартиру так-як вони між собою останнім часом постійно сварилися.

З позовом ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 в лютому 2015 року (а.с.19-20).

З огляду на наведене позивачкою не доведено факт відсутності ОСОБА_3 в квартирі по АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік.

Про наявність іншої домовленості між сторонами ні позивач ні відповідач не заявляли і належні докази такої домовленості суду не надали.

Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, користуються житловим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частина 4 ст. 156 ЖК передбачає, що до членів сім'ї власника квартири належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції дав неналежну оцінку доказам, та не врахував, що його довірителька не володіє юридичними термінами і не розуміє наслідки висловлювань, не спростовує того факту, що ОСОБА_2 визнала обставини проживання однією сім'єю з позивачем після розлучення, а саме догляд за ним під час хвороби, проживання з ним спочатку в одному помешканні потім в квартирі на АДРЕСА_1.

Наявність придбаного ОСОБА_3 будинку в смт.Чинадієво не спростовує факт проживання сторін однією сім'єю. Доводи апелянта, що реєстрація ОСОБА_3 в квартирі за адресою АДРЕСА_1 була здійснена виключно із необхідності самої реєстрації нічим не доведено, а сам факт надання позивачем за первісним позовом копії договору купівлі-продажу квартири при подачі позову не має правового значення і доказу у справі щодо виселення ОСОБА_3 Допущення описки в описовій частині при зазначенні ініціалів ОСОБА_3, не є підставою для скасування рішення.

З врахування викладеного суд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, наданих сторонами, дійшов правильного і обґрунтованого висновку, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до невірного вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: