Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.09.2015 року у справі № 1521/15,-

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із завою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 21.09.2015 року у справі № 1521/15, постановленого за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

Вимоги заяви мотивовані тим, що вказане рішення стосується їх прав та обов'язків, проте прийняте без їхньої участі у справі. Про прийняття спірного рішення ОСОБА_1 дізналася після його отримання поштою 15.10.2015 року, а ОСОБА_2 дізнався про рішення третейського суду безпосередньо від ОСОБА_1 Копії ухвали про відкриття провадження у справі вони не отримували, а тому не могли бути обізнаними про розгляд справи третейським судом.

Крім цього, приймаючи рішення у справі третейський суд вийшов за межі своєї компетенції визначеної законом, вирішивши не підвідомчу йому справу, так як предметом розгляду було стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, який являється споживчим в силу його предмету, а саме фінансування будівництва житла.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, суд подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» Поліщук Ю.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволення заяви з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на необґрунтованість вимог та відсутність законодавчих підстав для скасування рішення третейського суду.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової,15, у складі третейського судді Мороз О.А. 21 вересня 2015 року у справі № 1521/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором кредиту у сумі 3 118 066 грн. 68 коп. та третейській збір в розмірі 25 500 грн. 00 коп.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявники просять скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду, оскільки на правовідносини за кредитним договором поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

З матеріалів справи убачається, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 750/4-5192 від 22.01.2008 року, Додаткової угоди № 1 від 22.01.2008 року до кредитного договору, Додаткової угоди № 2 від 01.12.2009 року до кредитного договору № 750/4-5192 від 22.01.2008 року та договору поруки № 750/4-5194 від 22.01.2008 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк», позичальником ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_2

Пункт 6.2 договору кредиту та п. 5.2 договору поруки містять третейські застереження про розгляд спорів Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків згідно з регламентом цього третейського суду.

Відповідно до чинного законодавства, підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бити передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом, зокрема статтею 6 Закону України «Про третейські суди».

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 750/4-5192 від 22.01.2008 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту (грошових коштів) на фінансування будівництва житла, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 21 вересня 2015 року по справі № 1521/15 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду в третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 21.09.2015 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року, винесеній у справі № 6-856цс15 про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах.

При ухваленні вищевказаної постанови Верховного Суду України від 02.09.2015 року, Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не отримували повідомлення про розгляд справи третейським судом, при цьому Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків ухвала про порушення провадження відповідачам надсилалася за адресами, які не вказані у позовній заяві та не зазначені у кредитному договорі і договорі поруки, що підтверджується матеріалами третейської справи, отже відповідачі не були повідомлені про вирішення спору третейським судом.

За викладених обставин наявні підстави для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь заявників підлягає стягненню сплачений ними судовий збір в дохід держави в сумі по 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21.09.2015 року у справі № 1521/15 задовольнити.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 21 вересня 2015 року по справі № 1521/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя