УХВАЛА

іменем україни

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів cудової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєва Ірина Валентинівна, Терещенко Ніна Сергіївна, Отроцюк Олена Володимирівна, відділ державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, в обґрунтування вимог посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її племінник - ОСОБА_10, якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець третьої черги за законом, де їй стало відомо, що 03 травня 2012 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєва І.В. видала ОСОБА_4 як сину померлого ОСОБА_10 свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивач зазначала про те, що ОСОБА_10 не мав дітей та інших спадкоємців за законом, тому ОСОБА_4 не є спадкоємцем померлого ОСОБА_10 Крім того, зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2012 року ОСОБА_4 відчужив спірну квартиру ОСОБА_5, а остання на підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2012 року відчужила квартиру ОСОБА_6

Посилаючись на те, що зазначена квартира входила до складу спадщини померлого ОСОБА_10 та вибула з її володіння незаконно, позивач просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 травня 2012 року, видане на ім'я ОСОБА_4; визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_10; витребувати зазначену квартиру в ОСОБА_6 та скасувати державну реєстрацію права власності останньої на квартиру.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 травня 2012 року на квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. за реєстром № 371.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2014 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року в частині визнання права власності, скасування реєстрації права власності та стягнення судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2014 року в частині відмови в позові скасовано та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2013 року скасовано в частині відмови в позові та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Витребувано з володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що з досліджених судом письмових доказів встановлено, що факт родинних стосунків ОСОБА_4 і ОСОБА_10 не встановлений. На момент відкриття спадщини після померлого ОСОБА_10 відповідач не мав право на спадкування належної померлому квартири АДРЕСА_1 як спадкоємець першої черги та таке право з числа осіб, що звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини підтвердила лише ОСОБА_3 - тітка ОСОБА_10 як спадкоємець третьої черги за законом. Оскільки відсутні інші спадкоємці за законом першої-третьої черг, суд дійшов висновку про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 травня 2012 року на ім'я ОСОБА_4, визнання за ОСОБА_3 права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом та скасування реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що витребування майна з володіння добросовісного набувача може мати місце лише за позовом власника майна, якщо таке майно вибуло поза його волею. ОСОБА_4 набув права власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, укладений 14 травня 2012 року договір купівлі-продажу на підставі якого спірну квартиру було відчужено ОСОБА_5 недійсним не визнавався та така вимога позивачем не заявлялась, недобросовісність ОСОБА_6 під час придбання спірної квартири за договором купівлі-продажу від 22 червня 2012 року не встановлено, тому відсутні підстави для витребування майна у ОСОБА_6

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що квартира вибула з власності позивача поза її волею як власника, оскільки право власності в останньої виникло з моменту звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому спірна квартира підлягає витребуванню у добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України.

Зазначені висновки апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального закону та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2002 року на праві власності належала квартира АДРЕСА_1.

06-ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_10 помер.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина до складу якої ввійшла, зокрема, квартира АДРЕСА_2 у Дніпропетровську.

Із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвої І.В. звернулись: дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_12, яка в подальшому відмовилась від спадщини на користь інших спадкоємців; ОСОБА_13 як кредитор ОСОБА_10 за договором позики, яка в подальшому не надала нотаріусу відповідних документів на підтвердження наявність заборгованості померлого за вказаним договором; ОСОБА_4, як син ОСОБА_10.

ОСОБА_3 у шестимісячний строк звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10 як тітка останнього до нотаріуса за місцем проживання в Тверській області Російської Федерації.

Факт родинних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 підтверджується наданими позивачем записом із акта про народження ОСОБА_14, свідоцтвом про народження ОСОБА_10, свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_14, свідоцтвом про народження ОСОБА_3

ОСОБА_4 на підтвердження родинних відносин з ОСОБА_10 надав нотаріусу свідоцтво про своє народження та рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2012 року про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10

03 травня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гузєєвою І.В. на ім'я ОСОБА_4 як спадкоємця за законом першої черги було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_10, а саме: на квартиру АДРЕСА_1.

Відомості про батька ОСОБА_4 - ОСОБА_10 були внесені до свідоцтва про народження відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2012 року, яким було встановлено факт, що ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2013 року рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Судами також встановлено, що факт родинних відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 матеріалами справи не підтверджується та відсутні інші спадкоємці за законом першої-третьої черг.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1263 ЦК України ОСОБА_11 належить до третьої черги спадкоємців померлого ОСОБА_10 та в установленому законом порядку і строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_11 набула речове право на спадкове майно з моменту відкриття спадщини.

Крім того, судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2012 року ОСОБА_4 відчужив квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_10

На підставі договору купівлі-продажу від 22 червня 2012 року ОСОБА_5 відчужила спірну квартиру ОСОБА_6, яка зареєструвала право власності на квартиру.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 26 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що, прийнявши в установленому законом порядку спадщину, ОСОБА_11 з часу її відкриття набула речові права на спадкову квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав, тому має право витребувати майно у добросовісного набувача.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2013 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук