АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/2900/15 Головуючий 1-ї інстанції - Библів С.В.
Справа №632/3080/14-ц Доповідач - Довгаль А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна С.Г.

при секретарі - Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна об'єктом права спільної власності подружжя та визнання права власності на нього в 1/2 частці без виділу в натурі, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила: 1.визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1; 2. визнати їх спільною сумісною власністю дві приватні земельні ділянки, загальною площею 0,32га, з яких: 0,25га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, та 0,07га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за цією ж адресою; 3.визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вищевказаного нерухомого майна. Вирішити питання про судові витрати.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що з 18.08.2001року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1, який був зареєстрований Єфремівською сільською радою Первомайського району Харківської області за актовим записом №9 від 18.08.2001року. У період шлюбу - 07.06.2006року ними було придбано спірний житловий будинок з надвірними спорудами та дві вищеназвані земельні ділянки, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Барибіним В.О. за реєстровим №1078. За рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09.03.2014року шлюб між ними розірвано. На сьогоднішній день через розлучення виникло питання щодо поділу майна подружжя, зокрема вказаної нерухомості, яка в цілому згідно правовстановлюючих документів зареєстрована за її колишнім чоловіком. Позивач зазначає, що кожному із них повинно належати по 1/2 частині спірного нерухомого майна.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бойко О.В. заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, пояснивши, що спірна нерухомість хоча і була придбана під час шлюбу, але за кошти, які йому надала його мати ОСОБА_6 у 2000 році, про що свідчить розписка від 12.12.2000року. Вважає, що з урахуванням цих обставин, спірна нерухомість належить тільки йому, а тому не може бути визнана об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 на дві земельні ділянки, загальною площею 0,3200 га, з яких: 0,2500га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та 0,0700га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за цією ж адресою, придбані ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2006року, посвідченому приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Бирибіним В.О.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

1/2 частину - житлового будинок з надвірними будівлями;

1/2 частину - земельної ділянки площею 0,2500га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

1/2 частину - земельної ділянки, площею 0,0700га для ведення особистого селянського господарства,

які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1, на користь ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) судові витрати в сумі 543,60грн., які складаються із судового збору - 243,60грн. та витрат на правову допомогу - 300,00грн.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на не відповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд з'ясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що сторони - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 18.08.2001року по 09.03.2014року перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу подружжям за договором купівлі-продажу від 07.06.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Барибіним В.О. за реєстровим №1078, було придбано житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 та дві приватні земельні ділянки площею 0,32га, з яких: 0,25га - для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,07га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за цією ж адресою. Право власності на спірний будинок за цим договором оформлено на ім'я відповідача ОСОБА_1, однак текст договору не містить даних про те, що це нерухоме майно придбалось за його особисті кошти (а.с.5, 6).

Відповідно до положень ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України)

Згідно вимог ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ сумісного мана подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стосовно того, що суд не встановив чи можливо поділити спірний будинок в натурі та чи згодна позивач на отримання грошової компенсації, судом не приймаються, оскільки при розгляді справи ані позивач, ані відповідач не бажали залишити в себе у власності будинок в цілому та сплатити за нього іншій стороні грошову компенсацію в розмірі 1/2ч. його вартості. Що стосується посилань відповідача на п.15 Перехідних положень ЗК України щодо мораторію на купівлю-продажу земель сільськогосподарського призначення, то цей пункт ніяким чином не стосується поділу у частках між подружжям придбаної ними разом з житловим будинком присадибній земельній ділянки, загальною площею 0,32га.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов правомірного висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2ч. заявленого до розподілу спірного спільного сумісного нерухомого майна подружжя.

Що стосується розписки від 12.12.2000року про безкоштовну передачу ОСОБА_1 його матір'ю ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 3000,00грн. з метою придбання спірного житлового будинку, то цьому доказу суд у рішенні надав відповідну правову оцінку.

З огляду на викладене, при прийнятті рішення суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства і насамперед ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи відповідно до вимог закону, та дав правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що його рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують, суттєвими не являються, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -