АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4311/15 Справа № 202/124/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року у справі за позовом Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» суму боргу за кредитним договором у розмірі 35 508,65 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 17 квітня 2015 року було доповнено резолютивну частину вищевказаного рішення суду й вказано, що сума боргу у розмірі 35 508,65 грн. складається із: заборгованості по кредиту 5 600 грн., заборгованості по відсоткам 29076,04 грн., 3-х відсотків річних - 832,61 грн.

З таким рішенням не погодилась відповідачка, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 грудня 2008 року між Кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 056-148-08, відповідно до умов якого Кредитна спілка надала відповідачці кредит у розмірі 5600 грн. на закупівлю товару строком до 12 грудня 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 60 % річних на суму залишку заборгованості.

Пунктом 4.2 кредитного договору сторони погодили строки та розміри погашення кредиту без урахування додаткових відсотків, а саме: з 10 січня 2009 року по 10 листопада 2009 року відповідачка зобовязалась сплачувати по 631,82 грн. щомісяця та з 12 грудня 2009 року 631,85 грн.

Згідно п. 4.8 договору в кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за цим договором (по підношенню до термінів оплати платежів згідно п.4.2 кредитного договору, або їх сплати не в повному розмірі), розмір відсоткової ставки за оплачуваний період, по якому допущене прострочення, збільшується в два рази з відповідним перерахуванням платежу за оплачуваний період. Після усунення порушення наступний платіжний період передбачений п.4.2 оплачується за ставкою, передбаченою п.4.2 цього договору.

Оскільки відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, відсоткова ставка за користування кредитом з 13 грудня 2008 року збільшилась до 120%.

Згідно розрахунку, станом на 12 вересня 2014 року розмір заборгованості за кредитом становить 35508,65 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 5600 грн., за процентами 29076,04 грн., 3-х відсотків річних - 832,61 грн.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням зазначених вище обставин та положень ст. ст. 526, 530, 625, 1054 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Зазначений висновок суду підтверджений належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну оцінку відповідно до норм ЦПК України та є таким, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строку позовної давності колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (стаття 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При розгляді справи у суді першої інстанції відповідачка такої заяви не надавала.

Посилання апелянта на те, що в порушення норм процесуального права позовна заява була подана до суду особою, що немає належних повноважень, так як додана до позовної заяви довіреність була недійсною, є безпідставними, оскільки позов був поданий 08 січня 2014 року, а строк дії довіреності до 24 жовтня 2014 року. (а.с.8)

Доводи апелянта у скарзі стосовно того, що суд не прийняв до уваги надані нею квитанції про сплату заборгованості та не долучив їх до справи спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з журналу судового засідання від 06 серпня 2014 року, судом було задоволено клопотання ОСОБА_2 щодо залучення до матеріалів справи копій квитанцій про сплату відповідних сум заборгованості та вказані квитанції містяться у справі. (а.с.39-61)

Між тим, всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України, доказів повного погашення заборгованості, що утворилась станом 12 вересня 2014 року, відповідачкою не надано.

Оскільки доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування вказаного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: