Справа № 236/942/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючогосуддіШавиріної Л.П.

при секретаріСнігирьовій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красний Лиман Донецької області у відсутності сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог, орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу батька, суд -

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу та супроводження батька, обґрунтувавши вимоги тим, що з 05 травня 2012 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Від сумісного життя вони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем.

В даний час позивач має намір виїхати за кордон України до Ізраїлю разом з сином у зв`язку з загостренням суспільно-політичної обстановки на території Донецької області, виникненням загрози життю та здоров`ю дитини у зв`язку з викраденням під час проведення антитерористичної операції відповідача, який проходив службу у ЗС України, до врегулювання обстановки, однак отримати згоду відповідача і оформити нотаріально посвідчену довіреність, яка надає право на виїзд дитини за кордон без супроводу батька, позбавлена можливості із-за зазначених обставин.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася з поважних причин, позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити, а справу розглянути у її відсутності.

Представник органу опіки і піклування Краснолиманської міської ради - третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином(а.с.20), будь-яких заперечень щодо заявлених вимог до суду не направляв.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розглду справи був попереджений належним чином у встановлений ч.9 ст.74 ЦПК України спосіб(а.с.22).

Тому за згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив що спірні правовідносини регулюються положеннями статті 33 Конституції України, Законом України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII ,з наступними змінами і доповненнями, Правилами оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, положеннями Цивільного Кодексу України і Сімейного Кодексу України.

Судом встановлено, що 05.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб актовий запис № 77 (а.с. 5,6).

Від сумісного життя сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку 31.10.2012 року (а.с 7), який в даний час проживає разом із позивачем (а.с 10).

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток

Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання.

Відповідно до ч. 1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

14.07.2014 року відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , бійця батальону МВС «Артемівськ» було незаконно позбавлено волі невідомими особами і зазначений факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002680 від 03.10.2014 року за ч.2 ст.146 КК України та розпочато досудове розслідування. Місце знаходження ОСОБА_2 не встановлено(а.с.9).

Позивач у зв`язку з викладеним бажає забезпечити безпечні умови як для власного життя, так і для життя та здоров`я дитини, для чого має бажання та можливість зїздити з останьою за кордоном. Однак, відповідач за постійним місцем проживання не проживає, місце його перебування не встановлено, що унеможливлює отримання позивачем від нього дозволу позивачу на виїзд малолітньої дитини за кордон для забезпечення безпечних умов для життя дитини у передбаченому чинним законодавством порядку.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.

Згідно ч. 3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що відповідач не позбавлений батьківських прав відносно малолітньої дитини, довгий час участі у вихованні та утриманні дитини не приймає у зв`язку з викраденням, але все ж має право на здійснення своїх батьківських прав та виконання своїх батьківських обов`язків.

Однак, позбавлення можливості малолітньої дитини виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.

Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду останньої та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, забезпечить належній безпечні умови її проживання та розвитку, не порушить прав відповідача як батька дитини і не позбавить останнього можливості брати при наявності бажання участь у вихованні малолітнього сина, та відповідатиме волі та бажанню дитини щодо тимчасового поживання разом з матір`ю за кордоном.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню бо є необхідність надати позивачу дозвіл для її малолітньої дитини на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі позивача без згоди та супроводу відповідача до Ізраїлю до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313, ст. 141, ч.2 ст. 150, ст. 152, ч.1 ст. 155 СК України, ст.ст. 10, 11,209, 212,213,214, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних позовних вимог, орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без дозволу батька задовольнити повністю.

Надати дозвіл малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до держави Ізраїль з дня набрання законної сили рішенням суду до досягнення ним шістнадцятирічного віку.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд у 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення може бути переглянуто на підставі заяви, поданої відповідачем до Краснолиманського міського суду Донецької області у 10-денний строк з моменту отримання його копії.

Суддя