АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/26409/14-ц
№ апеляційного провадження:22-796/5451/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

22 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним правочинів щодо відчуження транспортного засобу, витребування майна з чужого володіння ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4, через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи що судом порушено норм матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність особи, яка не з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним правочинів щодо відчуження транспортного засобу, витребування майна з чужого володіння, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що вона перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2010 року по 12 червня 2013 року, до шлюбу нею за особисті кошти було придбано автомобіль Toyota Corolla, 2008р. випуску, номер кузова НОМЕР_1.

У зв'язку з перебуванням за кордоном, позивачем було надано ОСОБА_5 довіреність, на користування, володіння та розпорядження зазначеним вище транспортним засобом.

Після повернення в Україну позивачка дізналась, що 25 червня 2013 року ОСОБА_5 було відчужено її автомобіль своєму товаришу - ОСОБА_6, а потім 27 червня 2013 року її колишній чоловік придбав у ОСОБА_6 зазначений автомобіль, при цьому в липні та серпні 2013 року ОСОБА_5 було перераховано позивачці на її поточний рахунок 16000,0 грн., як частину платежу за проданий належний позивачці транспортний засіб. Зазначила, що договори слід визнати недійсними на підставі ст. 238 ЦК України, а також внаслідок зловмисної домовленості відповідачів, які тривалий час товаришують.

У зв'язку із викладеним, просила суд визнати недійсним правочин передачі прав власності транспортного засобу Toyota Corolla, 2008, номер кузова НОМЕР_1 укладеного між ОСОБА_5 від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_6, визнати недійсним правочин передачі прав власності на транспортний засіб Toyota Corolla, 2008, номер кузова НОМЕР_1 укладений між відповідачами, витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 на користь позивачки транспортний засіб Toyota Corolla, 2008, номер кузова НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2010 року по 12 червня 2013 року. До шлюбу позивачем було придбано за особисті кошти автомобіль Toyota Corolla, 2008р. випуску, номер кузова НОМЕР_1

14 травня 2013 року ОСОБА_4 видано ОСОБА_5 довіреність, яка посвідчена приватним ПН КМНО ОСОБА_7 без права передоручення строком на три роки до 14 травня 2016 року, відповідно до якої позивач уповноважила ОСОБА_5 здійснювати необхідні юридичні дії та вчиняти правочини, що стосуються користування (в тому числі керування на підставі відповідних документів з дотриманням вимог чинного законодавства) та розпорядженням належним позивачці вищезазначеним автомобілем, при необхідності зняти з обліку в органах ДАІ та продати, обміняти, здавати в оренду, укладати договір позички, визначаючи умови та ціну на власний розсуд з правом отримання належних позивачці грошових коштів.

25 червня 2013 року ОСОБА_5, який діяв в інтересах позивача відчужив належний їй автомобіль ОСОБА_6

Відповідно до довідки-рахунку від 26 червня 2013 року, ОСОБА_5 придбано вищезазначений автомобіль у ОСОБА_6

Частиною 3 ст. 238 ЦК України передбачено, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представникам якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За положенням ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору відчуження транспортного засобу в діях ОСОБА_5 не було умислу вчиняти правочин усупереч інтересам ОСОБА_4

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачі шляхом обману, шахрайства привласнили автомобіль, що їй належить, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження зазначеної обставини, а саме вироку суду, що набрав законної сили щодо притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник апелянта, у порушенні кримінального провадження щодо шахрайських дій відповідачів відмовлено.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом не враховано, що довіреністю не передбачено отримання ОСОБА_5 грошових коштів, внаслідок продажу автомобіля та використання їй на власний розсуд, оскільки довіреність видана на ім'я ОСОБА_5 ОСОБА_4 передбачає можливість при необхідності зняти з обліку в органах ДАІ та продати, обміняти, здавати в оренду, укладати договір позички, визначаючи умови та ціну на власний розсуд з правом отримання належних позивачці грошових коштів.

Крім того, на виконання довіреності, стороною ОСОБА_5 було перераховано позивачу 16 000 грн., як частину суми від продажу автомобіля, а позивачем не надано доказів вартості автомобіля на час його продажу.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді