Провадження №2/461/240/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.

при секретарі Скаб В.О.,

за участю представника позивача Бутко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 17.06.2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО - ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є позивач та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №123/722275, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 60 000,00 доларів США, зі сплатою 12,8% річних строком до 17.06.2008 року. 15.09.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено Договір про внесення змін та доповнень до договору. Встановлено строк користування кредитом з 17.06.2008 року по 14.05.2028 року. Проте, стверджує, що відповідач належним чином не виконала зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість.

05.05.2015 року позивач уточнив позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на користь банку суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 05.05.2015 року становить 66722,83 дол. США та складається з 49859,71 дол. США - прострочена заборгованість; 531,84 дол. США - нараховані відсотки з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року; 5726,22 дол. США - прострочені відсотки; 10605,06 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернулася в суд зі зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про розірвання кредитного договору та поділ існуючого зобов'язання, забезпеченого іпотекою, у розмірах залишку кредиту, вираженого у гривнях за курсом, що діяв на момент видачі кредиту.

17.07.2015 року відповідач за зустрічним позовом подала заяву про уточнення та доповнення до зустрічної позовної заяви, просить суд визнати недійсним кредитний договір, №123/722275 від 17.06.2008 року, визнати недійсним договір іпотеки від 17.06.2008 року та виключити з Державного реєстру іпотек запис від 17.06.2008 року про державну реєстрацію договору іпотеки та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис від 17.06.2008 року. В обґрунтування заявленого зустрічного позову покликається на те, що кредитний договір укладений з порушенням вимог ст.524 ЦК України, оскільки зобов'язання виражене у іноземній валюті, а не у гривні. Крім того, вважає, що спірний договір укладений з порушенням ст.ст.10, 15, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник позивача в судовому засіданні підтримав первісний позов та заперечив проти задоволення зустрічного позову у зв'язку із його безпідставністю.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав заяву про проведення судового засідання без його участі.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.06.2008 року між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО - ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є позивач, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №123/722275, згідно з яким позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 60 000,00 доларів США, зі сплатою 12,8% річних строком до 17.06.2008 року (а.с.7-9).

15.09.2009 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено Договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №123/722275 від 17.06.2008 року (а.с.11-12), яким встановлено строк користування кредитом з 17.06.2008 року по 14.05.2028 року.

В забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором № №123/722275 від 17.06.2008 року, між АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО - ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є позивач, як іпотекодержателем, та відповідачем - ОСОБА_3, як іпотекодавем, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. за реєстраційним номером 2475, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 19210275, яке належить ОСОБА_3 на прав приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.2004 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» передбачено положення про те, що у разі, якщо кредит правомірно надано в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ст.533 ЦК України.

Суд приймає до уваги та вважає таким, що проведений вірно, представлений представником позивача розрахунок заборгованості за кредитним договором від 17.06.2008 року, за яким станом на 05.05.2015 року сума заборгованості становить 66722,83 дол. США та включає в себе: 49859,71 дол. США - прострочену заборгованість; 531,84 дол. США - нараховані відсотки з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року; 5726,22 дол. США - прострочені відсотки; 10605,06 дол. США - пеню за несвоєчасне погашення кредиту (а.с.90).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу вимог ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст. 192 та ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі Декрет КМУ).

Статті 47,49 Закону України „Про банки та банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Як вбачається з матеріалів справи Національний банк України видав АТ «ІНДУСТРІАЛЬНО - ЕКСПОРТНИЙ БАНК» банківську ліцензію №99 від 16.01.2003 року та дозвіл №99-3 від 16.01.2003 року (а.с.21-23), на підставі якого банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

За статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При укладенні оспорюваного договору сторони передбачали у ньому, усі вимоги законодавства, що стосуються їх чинності, зокрема умову про валюту кредитування, яка відповідно до п.1.1 Кредитного договору була надана у доларах США.

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п.2.1 Кдитного договору №123/722275 шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Підставою для визнання договорів недійсними є недодержання стороною чи сторонами вимог закону в момент укладення договору.

Судом встановлено, що укладення оспорюваного договору відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства. Посилання позивача як на підставу визнання недійсним договору - укладення його в іноземній валюті, суд оцінює критично, оскільки чинне законодавство України визначає правомочність банків на підставі банківської ліцензії надавати кредити та бути суб'єктом кредитних зобов'язань. Спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, оскільки відповідачкою належним чином не виконано зобов'язання за кредитним договором від 17.06.2008 року, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість перед позивачем, що стверджується представленими суду письмовими доказами.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.191, 215, 203, 524, 533, 627, 638 ЦК України, ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», від 07.12.2006 року №2121-III із наступними змінами та доповненнями, суд

в и р і ш и в :

первісний позов публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» заборгованість в розмірі 66722 (шістдесят шість тисяч сімсот двадцять дві тисячі) доларів США та 83 (вісімдесят три) центи.

Стягнути ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. суму сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський