Справа №489/1878/14-ц 21.04.2015 21.04.2015 21.04.2015
Провадження №22-ц/784/937/15 Суддя по 1 інстанції - Спінчевська Н.А.
Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Коломієць В.В., Локтіонової О.В..

при секретарі судового засідання - Свіщук О.В.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, постановлену у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про вселення,

встановила:

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2014 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про вселення до квартири АДРЕСА_1.

2 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення його вимог щодо зобов'язання відповідачів видати йому дублікат ключів від дверей під'їзду вказаного будинку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність ухвали районного суду, просив її скасувати та постановити додаткове рішення, яким зобов'язати відповідачів видати йому ключі від дверей під'їзду № 3 житлового будинку АДРЕСА_1

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, районний суд обґрунтовано виходив з того, що підстав, передбачених ст. 220 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення не вбачається.

Так, відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої - небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі , або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги не досліджені в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що в березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив вселити його до квартири АДРЕСА_1 з покладенням на відповідачів обов'язку видати йому дублікати ключів від квартири та дверей під'їзду будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2014 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, в зв'язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не відповідає характеру спірних правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 215-217 ЦПК України резолютивна частини рішення суду першої інстанції містить вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

З урахуванням викладеного, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про ухвалення додаткового рішення щодо задоволення його вимог про видачу дублікату ключа від дверей під'їзду, є необґрунтованими.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в законну силу з моменту проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: