У Х В А Л А

іменем україни

16 грудня2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до приватного підприємства «Баядера», ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним вище позовом і просило звільнити з-під арешту майно, що належить ОСОБА_3, посилаючись на те, що 13 травня 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав 84 708 грн 25 коп. кредитних коштів. У цей же день для забезпечення кредитних зобов'язань між ними було укладено договір застави, згідно з яким в заставу банку передано автомобіль Chevrolet-Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1, який у подальшому, 18 березня 2009 року, для забезпечення позову у кримінальній справі був арештований органами міліції.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року, позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» повернуто позивачу та роз'яснено, що це не перешкоджає повторно звернутись до суду, усунувши підстави повернення заяви.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Повертаючи ПАТ КБ «ПриватБанк» позовну заяву, суд першої інстанції, керуючись вимогами п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований на території іншого району м. Дніпропетровська.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду, зазначивши також, що позивач у заяві зазначив іншого відповідача, яким є ПП «Баядера», проте позовних вимог до нього не заявлено.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України заява повертається позивачу у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Положення про підсудність справ врегульовано в главі 1 розділу III ЦПК України. Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб'єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Разом з тим, перш ніж застосовувати положення про підсудність справ і повертати заяву позивачу, суд повинен виконати норми ЦПК України, які врегульовують питання пред'явлення позову.

Так, згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, лише позивач визначає межі позовних вимог, предмет і підставу позову і відповідно до ст. 119 ЦПК України у позовній заяві повинен зазначити відповідача і зміст позовних вимог.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив двох відповідачів: ПП «Баядера» та ОСОБА_3

Відповідно до ст. 113 ЦПК України, яка визначає альтернативну підсудність, тобто підсудність справ за вибором позивача, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Відповідач - ПП «Баядера» знаходиться за адресою: вул. Совхозна, смт Ювілейне, що відноситься до підсудності Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

При цьому у разі, якщо суд вважав, що позивач у порушення вимог ст. 119 ЦПК України не зазначив позовних вимог до ПП «Баядера», то суд повинен був згідно з вимогами ст. 121 ЦПК України залишити заяву без руху і надати позивачу строк для усунення недоліків заяви, а не самому визначати, до якого з відповідачів пред'явлено позовні вимоги.

Ураховуючи наведене, судові ухвали відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України не можуть вважатися законними й підлягають скасуванню, а справа направленню до районного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик