АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Пищиди М.М., Черненковій Л.А., при секретареві Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року за позовом Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, внесення змін до договору,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Заводського райсуду м.Дніпродзержинськ від 30.06.2015р. відмовлено у задоволенні позову Дніпродзержинської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору оренди земельної ділянки поновленим, внесення змін до договору. В апеляційній скарзі рада просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 24.12.2007р. вирішено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати з укладенням договору оренди земельну ділянку площею 0,0690га під фактичним розміщенням будівлі гаражу, зеленими насадженнями, проходами, проїздами площадками (а.с.11). 5.02.2008р. між Дніпродзержинською міською радою та ОСОБА_2, ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки за адресою: м.Дніпродзержинськ пр.Леніна, 37А строком до 24.12.2010р. з визначенням нормативної грошової оцінки землі у сумі 102982,01грн. та орендною платою у сумі 343,27грн. на місяць. У п.1.2. договору зазначено, що підставою надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 24.12.2007р. (а.с.7-10). Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 28.01.2011р. вирішено продовжити право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користування цією ж земельною ділянкою строком на 10 років з укладенням відповідного договору оренди (а.с.14,15). Посилаючись на не укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідного договору, Дніпродзержинська міська рада просила у судовому порядку визнати поновленим на 10 років договір оренди з вказаними особами від 11.02.2008р. та внести зміни до п.2.2., 4.1. цього договору, зокрема, про нормативну грошову оцінку одного квадратного метру земельної ділянки станом на 27.02.2015р. у сумі 349,49грн. та про розмір орендної плати на рік у сумі 7234,44грн. (а.с.34,35).

Враховуючи встановлені обставини про припинення договору оренди від 11.02.2008р., суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог Дніпродзержинської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання вказаного договору оренди земельної ділянки поновленим та про внесення змін до цього договору.

Посилання Дніпродзержинської міської ради в апеляційній скарзі на неправильність судового рішення безпідставні та суперечать як дійсним обставинам, так і вимогам закону. Так, в одному із доводів апеляційної скарги ради зазначається про необхідність застосування судом наступних положень частини ст.33 Закону України «Про оренду землі» - «у разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором». Однак, позовні вимоги міської ради фактично стосуються не поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, а поновлення договору на інший строк (замість 2 років на 10 років) і на інших умовах (щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки та більшого розміру орендної плати). Міська рада посилалась на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладають з нею договору оренди земельної ділянки з запропонованими нею новими його істотними умовами. При цьому способом захисту цивільного права міською радою обрано визнання поновленим на 10 років договору оренди земельної ділянки, який укладався з вказаними особами 11.02.2008р. на 2 роки, та внесення змін до двох пунктів цього договору. Однак вказаний договір від 11.02.2008р. згідно його п.3.1.,12.2. втратив чинність у звязку зі спливом строку, на який він був укладений. Більш того, наступним рішення міської ради від 28.01.2011р. визнано таким, що втратило чинність і попереднє рішення міської ради від 24.12.2007р., яке було підставою надання земельної ділянки в оренду за договором сторін від 11.02.2008р. Допущене протиріччя міською радою не усунено. Вимагаючи визнати у судовому порядку поновленим договір від 11.02.2008р., міська рада посилалась на ст.653 ЦК України, яка передбачає правові наслідки зміни договору. Проте вказані наслідки можуть стосуватись лише діючого, а не припиненого договору. Крім того, за вимогами ст.33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені лише за згодою сторін. За положеннями ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається також лише за згодою сторін. Заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 29.10.2010р. до Дніпродзержинської міської ради (а.с.71), на яку остання посилається в апеляційній скарзі, стосувалась продовження на новий строк дії попереднього договору. Тобто, договору з тими ж умовами, які існували, а не з іншими. Відповідно до вимог ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Міською радою зазначалось, що відповідачам направлялась для підписання додаткова угода до договору від 11.02.2008р. з новою редакцією положень останнього (а.с.17). Однак позовні вимоги міської ради стосуються не укладення додаткової угоди, а внесення змін до попереднього договору. Більш того, текст додаткової угоди, який направлявся відповідачам, не відповідає змісту та обсягу викладених у позовній заяві вимог. Фактично міська рада не визначилась зі способом захисту свого цивільного права у залежності від дійсних обставин та спірних правовідносин. Зокрема, якщо спір стосується розбіжностей, що виникли при укладенні договору, то його вирішення регулюється вимогами ст.649 ЦК України у залежності від підстав виникнення цих розбіжностей. Посилання міської ради в апеляційній скарзі на те, що обраним ним згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту є визнання права безпідставні та суперечать позовним вимогам, які фактично не містять вимоги про визнання за міською радою якогось конкретного права.Не випливає такий спосіб захисту і з дійсних обставин, викладених у позові.

Враховуючи наведене, рішення суду за доводами апеляційної скарги скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської міської ради Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5