АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4471/15 Справа № 201/4075/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Трещов В. В. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Левцунові І.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Новомосковської районної держаної адміністрації Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклувальника над неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклувальника над неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів, мотивуючи тим, що відповідачі ОСОБА_3, який її сином, та ОСОБА_4 з 06 грудня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5.

Зазначала, що два роки відповідачі проживали разом у будинку її сина, але через зловживання ОСОБА_4 спиртним напоями ОСОБА_3 її покинув та разом з донькою ОСОБА_5 у 2007 році переїхав до м.Фастів, де став жити цивільним шлюбом з іншою жінкою.

У продовж усього часу ОСОБА_3 привозив доньку до неї, вона влаштувала її в дитячій садок, навчила читати, писати, підготовила до школи. У 2012 році вона їздила до м.Фастів, де оплатила навчання онуки у Фастівській гімназії.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 восени 2013 року забрав дитину з гімназії та разом з нею і новою співмешканкою повернувся до с.Прядівка Царичанського району Дніпропетровської області, а 06 грудня 2013 року співмешканка сина привезла онуку до неї у жахливому занедбаному стані та залишила, а мати дитини ОСОБА_4 взагалі весь цей час не цікавилась донькою, просила суд позбавити відповідачів батьківський прав на їх доньку та її онуку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, призначити її піклувальником над онукою, стягнути аліменти з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її користь на утримання малолітньої онуки по 1/4 частині прибутків з кожного, до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_8, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_2 є рідною бабою малолітньої ОСОБА_5.

Згідно довідки №995 від 20 грудня 2013 року, виданої Прядівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_5 зареєстрована на території Прядівської сільради по АДРЕСА_1 зі своєю матір'ю - ОСОБА_4, яка з 2008 року не проживає за цією адресою (а.с.8).

З довідки Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 02 червня 2014 року за №256, вбачається, що малолітня ОСОБА_5 проживає без реєстрації разом зі своєю бабусею ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 (а.с.9).

Малолітня ОСОБА_5 знаходиться на обліку у Вільненській амбулаторії загальної практики-сімейної медицини. Дівчинка регулярно проходить медичні огляди. Бабуся приділяє особливу увагу здоров'ю онуки і за потребою звертається за медичною допомогою до сімейного лікаря. Батьки дитини жодного разу до сімейного лікаря Вільненської АЗПСМ не зверталися і не цікавилися здоров'ям доньки (а.с.10).

Характеристикою КЗ "Вільненський навчально-виховний комплекс "Школа-дошкільний заклад" Новомосковської районної ради Дніпропетровської області підтверджується, що з 06 грудня 2013 року ОСОБА_5 навчається в даному навчальному закладі та проживає в родині бабусі ОСОБА_2 Батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ні разу не поцікавились навчанням доньки, а бабуся, навпаки, ставиться дуже відповідально до виховання онуки. Цікавиться її досягненнями, забезпечує необхідним шкільним приладдям, систематично відвідує школу та спілкується з класним керівником про успіхи онуки (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що хоча ОСОБА_4 на даний час і ухиляється від виконання батьківських обов'язків, проте у подальшому має намір належним чином їх виконувати, а ОСОБА_3 взагалі нічого невідомо про розгляд справи, тому вважав недоцільним позбавляти їх батьківських прав.

З такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Статтею 164 СК України визначено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки у випадках: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною 2 ст.258 СК України визначено, що баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_5 тривалий час проживає по АДРЕСА_2 в с.Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області разом зі своїми бабусею ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_6

Дитина ходить до школи в с.Вільне. Вдома у неї є всі умови для проживання: окрема кімната, всі умови для навчання, відпочинку і розваг (а.с.12).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача ОСОБА_3, складеного Прядівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області за №91 від 11 вересня 2014 року, останній зареєстрований в будинку АДРЕСА_1, однак за цією адресою не проживає. Місце його знаходження не відомо, будинок для проживання непридатний, полурозвалений. На території ради ОСОБА_3 ніякого господарства не веде (а.с.34).

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідачки ОСОБА_4, складених Прядівською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області за №92 від 11 вересня 2014 року та за №35 від 10 лютого 2015 року, остання зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, однак проживає в будинку АДРЕСА_3 у своїх батьків. Будинок, в якому вона зареєстрована, для проживання непридатний, полурозвалений. ОСОБА_4 разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_7, 2007 року народження, перебуває на утриманні батьків-пенсіонерів. Постійної роботи не має, заробляє тимчасовими заробітками (а.с.35,82).

Відповідачка ОСОБА_4 з 2007 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, не забезпечує медичного догляду і лікування.

Відповідач ОСОБА_3 також тривалий час ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої доньки ОСОБА_5, не піклується про її фізичний і духовний стан, не цікавиться її навчанням.

Таким чином, під час розгляду справи не встановлено факту намагання відповідачів брати участь у вихованні дитини у будь-який спосіб, натомість встановлено факт їх свідомого не бажання виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись її вихованням.

Згідно із вимогами ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до положень ст.214 СК України, ч.1 ст.11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" органами опіки та піклування є державні органи адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року №3, з наступними змінами та доповненнями, висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення (не позбавлення) батьківських прав, складеного Вільненською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області 15 квітня 2015 року №166, орган опіки та піклування при Вільненській сільській раді вважає за необхідне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_5.

Частиною 3 ст.60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

За таких обставинах, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_2 в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, ОСОБА_4 відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_5 та передачі їй на піклування підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої доньки та свідомо нехтують ними.

Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч.2 ст.166 СК України).

Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення.

Прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2015 році для дитини віком від 6 до 18 років визначено на рівні 1.286 грн.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Приймаючи до уваги те, що відповідачі ніде не працюють, мають нерегулярний, мінливий дохід, на утриманні ОСОБА_4 знаходиться малолітній син, судова колегія вважає доцільним визначити спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі яка дорівнює 400 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Новомосковської районної держаної адміністрації Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклувальника над неповнолітньою дитиною, стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити її опікуном ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця м.Новомосковськ Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 12 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнутий розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 12 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнутий розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.