Справа № 381/2035/14 Головуючий у І інстанції Зуй Т. С.
Провадження № 22-ц/780/1324/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 52 15.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Журби С.О.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: Борівська ЗОШ 1-11 ступенів про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про поновлення на роботі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона була незаконно звільнена 03 квітня 2014 року з посади директора Борівської ЗОШ І-ІІ ступенів по ст. 40 п. 4 КЗпП України, оскільки її навмисно не допускали до приміщення школи та не пускали її на робоче місце, погрожували фізичною розправою. По даному факту вона зверталась до правоохоронних органів. Позивач,з урахуванням уточнень до позову від 10 вересня 2014 року, просила визнати незаконним наказ відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 03 квітня 2014 року № 85-к «Про звільнення ОСОБА_2» та зобов'язати відповідача виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 10 вересня 2014 року (протокольна т.1 а.с. 66) до участі у справі в якості 3-ої особи залучена Борівська ЗОШ 1-11 ступенів.

Рішенням Фастівського міскрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, та постановити нове рішення, яким її вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі, зазначала, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення ОСОБА_2 відбулося внаслідок відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як видно із матеріалів справи, 03 квітня 2014 року відділом освіти Фастівської районної державної адміністрації було видано наказ № 85-к «Про звільнення ОСОБА_2 директора Борівської ЗОШ І-ІІ ступенів з 04 квітня 2014 року, зі згоди профспілкового комітету Борівської ЗОШ 1-11 ступенів (протокол № 16 від 03 квітня 2014 року) за здійснений прогул без поважних причин та з посади вчителя української мови та літератури п.4 ст. 40 КЗпП України.

Підстава: акти відсутності працівника від 20 березня 2014 року, 21 березня 2014 року, 28 березня 2014 року (т.1 а.с. 77, т.2 а.с. 38-45).

Згідно із п. 4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Позивач ОСОБА_2, рішенням апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року була поновлена на роботі. (т.1 а.с. 9-11).

Як видно з листа Міністерства освіти і наука України б/н (т.1 а.с. 41-43) наказом відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації від 20 березня 2014 року ОСОБА_2 поновлено на посаді директора Борівської ЗОШ 1-11 ступенів. Як видно з листа 27 березня 2014 року було проведено засідання Ради школи в якому брали участь члени Ради школи, директор Департаменту освіти і науки Київської обласної державної адміністрації Клокар Н.І., начальник відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Дьорнер Л.В., батьки учнів школи, і було висловлено недовіру директору школи ОСОБА_2 Крім того, 02 квітня 2014 року профспілкова організація дала згоду на звільнення ОСОБА_2

Як пояснила в суді апеляційної інстанції, представник відповідача, рішення апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року в повному обсязі не виконано. Печатка та ділова шкільна документація ОСОБА_2 не передані.

Як видно із копій табелів про роботу вчителів Борівської ЗОШ 1-11 ступенів за березень 2014 року та квітень 2014 року, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 поновлена на роботі 20 березня 2014 року, у табелі за березень 2014 року відсутнє прізвище ОСОБА_2 Крім того, як видно із копії табелю за квітень 2014 року (належним чином на затвердженого директором школи), ОСОБА_2 протабельована 20 березня 2014 року - 3 години, 21 березня 2014 року - 4 години, з 24 по 27 березня 2014 року, 28 березня 2014 року - 2 години, 31 березня 2014 року, 03 квітня 2014 року (т.2 а.с. 47-48).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 28 травня 2014 року відкрито виконавче провадження за рішення апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року і направлена вимога про добровільне виконання рішення суду ( т.2 а.с. 51-53 т.1 а.с.58).

Як видно із постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 22 серпня 2014 року, 03 липня 2014 року - за невиконання рішення апеляційного суду Київської області на відділ освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області був накладений штраф (т.1 а.с. 59, 64, т.2 а.с. 53-56). Постанова про закриття провадження у зв'язку із його виконанням відсутня.

За таких обставин, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» рішення апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року не виконано.

Як видно із постанови старшого прокурора Фастівської міжрайонної прокуратури від 16 березня 2015 року, ОСОБА_2 у жовтні 2014 року зверталася до органів МВС про притягнення службових осіб відділу освіти Фастівської РДА за умисне невиконання рішення суду, а саме про визнання незаконним наказу Фастівської РДА від 05 березня 2013 року № 76 „Про звільнення ОСОБА_2", та поновлення на роботі ОСОБА_2 ( т.2 а.с. 57,58).

Звільнення є різновидом дисциплі0нарного стягнення, що може бути накладено роботодавцем на робітника (ст.ст. 147, 147-1 КЗпП України). Кодекс передбачає право роботодавця звільнити працівника за прогул відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП, однак до застосування стягнення роботодавець має витребувати від працівника письмове пояснення відносно причин його відсутності на роботі (на випадок відмови складається акт, ст. 149 КЗпП).

За відсутності достовірної інформації щодо причин відсутності працівника на роботі, відсутні підстави для його звільнення.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п.п. 22, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Невихід працівника на роботу в зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин. Працівник, який відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він відповідно до медичного висновку потребував за станом здоров'я, не може бути звільнений за п.3 чи п.4 ст.40 КЗпП, Власник або уповноважений ним орган можуть у зв'язку з цим розірвати трудовий договір за п.2 ст.40 КЗпП, якщо наявні передбачені ним умови.

Відповідно до вимог закону, крім встановлення самого факту відсутності на робочому місці, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є встановлення поважності причин відсутності.

Відповідачем, як доказ законності звільнення ОСОБА_2 надано тільки акти фіксації прогулу, за підписом вчителів школи, як пояснив, в судовому засіданні апеляційного суду, представник відповідача, жодного наказу про створення комісії в такому складі, або уповноваження цих осіб складати відповідні акти не приймалося. За таких обставин, вказані акти не можуть розглядатися як безумовні докази відсутності працівника на робочому місці.

Вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п.4 ч. 1, ст. 40 КЗпП України, необхідно виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ст. 57 ЦПК України.

Крім того, необхідно з'ясувати коло обов'язків працівника відповідно до посадової інструкції, оскільки робоче місце може не обмежуватися лише конкретним кабінетом, а трудова функція передбачати не лише присутність в конкретний час в конкретному місці протягом робочого дня, і за таких обставин це може бути лише порушенням трудової дисципліни, а не прогулом.

Суд першої інстанції не врахував всіх цих положень, а також, що конфлікт існує тривалий час, і прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Як видно із матеріалів справи, відповідач не здійснив жодних заходів для з'ясування причин відсутності ОСОБА_2 на робочому місці, не отримав від неї пояснень щодо причин відсутності, а на отримані пояснювальні записки не звернув уваги, і прийняв наказ про звільнення, грубо порушуючи процедуру прийняття такого рішення, крім того, як видно із матеріалів справи, і цього не заперечували сторони, рішення апеляційного суду Київської області від 19 березня 2014 року фактично не виконано.

Таким чином, видаючи оскаржуваний наказ, відповідач діяв не на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); упереджено; недобросовісно та нерозсудливо, а тому наказ від 03 квітня 2014 року № 85-к відділу освіти Фастівської РДА «Про звільнення ОСОБА_2» з посади директора Борівської ЗОШ 1-11 ступенів та посади вчителя української мови та літератури слід визнати незаконним, а позивача слід поновити на роботі з 04 квітня 2014 року.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповідно п.6 (абз.5) Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно із п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податків з доходів у вигляді заробітної плати є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Як видно із довідки про середню заробітну плату ОСОБА_2, її середньоденний заробіток складає 90,86 грн. (т.2 а.с. 66).

На користь ОСОБА_2 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 квітня 2014 року по 15 квітня 2015 року в розмірі 232 987,04 грн (264 робочих дні х 90,86 грн = 23 987,04 грн), без вирахування податків та інших обов'язкових платежів. При цьому суд приймає до уваги дані, що містяться у довідці про розмір середньомісячного та одноденного заробітку позивача, яку надав відділ освіти Фастівськї РДА.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відділу освіти Фастівської РДА Київської області судові витрати в дохід держави в розмірі передбаченому Законом України «Про судовий збір» - 239,87 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2014 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: Борівська ЗОШ 1-11 ступеню про поновлення на роботі, визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати наказ № 85-к від 03 квітня 2014 року відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області про звільнення ОСОБА_2 - незаконним.

Поновити ОСОБА_2 на посаду директора Борівської ЗОШ 1-11 ступенів та вчителя української мови та літератури з 04 квітня 2014 року.

Стягнути з Відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 (ідентифікаціний номер НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогул за період із 03 квітня 2014 року по 15 квітня 2015 року в сумі 23 987,04 грн (двадцять три тисячі дев'ятсо вісім сім грн. 04 коп) без вирахування податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Відділу освіти Фастівської районної державної адміністрації Київської області в дохід держави судовий збвр в сумі 239,87 грн (двсті тридцять дев'ть грн. 87 коп).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: