Справа № 463/3932/14 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/783/1590/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Банк Перший" в особі Західної регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства "Банк Перший", треті особи: ТзОВ "Будівельна компанія "Український стандарт", ПАТ "Ірокс", про розірвання договору про участь у Фонді фінансування будівництва та стягнення коштів.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального права. Вказує на те, що позивач позбавлений можливості отримати квартиру в об'єкті інвестування у встановлений строк, на що він розраховував, і перспективи отримати таку квартиру у найближчий час немає, оскільки відповідач жодним чином вже не може вплинути на процес будівництва об'єкта інвестування і не буде на нього впливати в майбутньому. Вважає, що при вирішенні даного спору потрібно було б виходити з положень ст.ст. 526, 530, 611, 651, 653 ЦК України. Крім того, необхідно було встановити чи існує в позивача право на розірвання договору, передбачене ст.18 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю". Вказує, що судом не враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-75цс13, згідно якого однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і апелянта, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Районним судом встановлено, що 25.04.2008 року між позивачем ОСОБА_2 та ВАТ "Універсальний Банк Розвитку та Партнерства", правонаступником якого являється ПАТ "Банк Перший", було укладено договір №1/5 про участь у Фонді фінансування будівництва виду "А".

Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов'язався передати у довірчу власність грошові кошти в сумі, що відповідає вартості мірних одиниць площі об'єкта інвестування на момент проведення платежу, а відповідач зобов'язався використати ці кошти для фінансування будівництва житлових будинків №№НОМЕР_1,НОМЕР_2 на АДРЕСА_1, яке здійснюватиметься ТзОВ "Будівельна компанія "Український стандарт" у порядку визначеному Правилами Фонду фінансування будівництва та цим договором.

Згідно п.2.1 договору об'єктом інвестування є однокімнатна квартира НОМЕР_3 в будинку НОМЕР_2, житловою площею 18 м2 та загальною площею 39,7 м2. Запланований строк здачі будинку в експлуатацію - квітень 2010 року.

Як вбачається із свідоцтва про участь у фонді фінансування будівництва виду "А" №51 позивач ОСОБА_2 на виконання умов договору передав в управління відповідача кошти в сумі 161 708,06 грн.

Судом також встановлено, що об'єкт інвестування - однокімнатна квартира НОМЕР_3 у будинку НОМЕР_2 на АДРЕСА_1, не введений в експлуатацію, будівництво такого не завершено.

Відповідно до положень ч.4 ст.18 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", у разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов'язків, передбачених частиною першою цієї статті, довіритель має право вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому коштів. Управитель зобов'язаний виплатити довірителю кошти у сумі, що визначається відповідно до статті 20 цього Закону при відмові довірителя від участі у ФФБ і не може бути меншою за суму, внесену довірителем до ФФБ.

Згідно із п.7 ст.20 вказаного Закону сума коштів, яка підлягає поверненню довірителю у випадках, передбачених частинами четвертою - шостою цієї статті, повертається довірителю протягом п'яти днів після здійснення управителем наступної повної реалізації відповідного об'єкта інвестування або після введення об'єкта будівництва в експлуатацію.

Частиною 9 ст.20 Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю" визначено, що для ФФБ виду "А" виплата коштів довірителю не може здійснюватися за рахунок іншого ФФБ або власного майна управителя.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що оскільки об'єкт інвестування - квартира НОМЕР_3 у будинку НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 не реалізована, будинок не зданий в експлуатацію, то відсутні підстави для розірвання договору та стягнення коштів на користь позивача у зв'язку із порушенням забудовником строків спорудження об'єкта будівництва.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він зробив їх з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Твердження апелянта про те, що при вирішенні даного спору потрібно було виходити з положень ст.ст. 526, 530, 611, 651, 653 ЦК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Безпідставним, на думку судової колегії, є і доводи апелянта у тій частині, що судом не враховано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-75цс13, згідно якого однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору, оскільки даний правовий висновок зроблений Верховним Судом України не щодо конкретних спірних правовідносин, які регулюються крім загальних норм ЦК України ще й нормами спеціального нормативного акту - Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю".

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: