Справа № 712/642/15-ц
Провадження № 2/712/806/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

при секретарі Таран А.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 07 березня 2012 року померла добра знайома їх родини, ОСОБА_4, яка склала на неї заповіт 06 вересня 2011 року. З її слів, родичі нічого не мали проти цього заповіту, але за їх бажанням, та за бажанням ОСОБА_5, вони мали нікому про цей заповіт не казати. Вони допомагали ОСОБА_5 матеріально, підтримували її також і добрим словом.

На початку січня 2012 року, коли ОСОБА_5 у тяжкому стані потрапила у відділення нейрореанімації Лікарні Швидкої Допомоги, вона зателефонувала її брату. ОСОБА_3 нічого не мав проти того, щоб його родина і надалі допомагала його сестрі, він сказав, що ані він, ані його сестра, ОСОБА_2, не в змозі це робити, і не мають наміру претендувати в подальшому на квартиру ОСОБА_5.

Два місяці кожного дня вони відвідували хвору в лікарні, купували для ОСОБА_5 ліки і все, що було їй потрібно, прали кожного дня для неї постільну білизну, приносили їжу, здавали для неї кров з друзями нашої родини, донорами. Нарешті, забрали її до себе додому в комі, в тяжкому стані. Вона померла в нас на очах в присутності лікарів швидкої. Похованням теж займалися вони.

Все це було дуже тяжко для неї як морально, так і матеріально.

Найсправжніший жах почався після поховання, коли ОСОБА_3 почав казати всім, що він і його сестра ОСОБА_6 вперше побачили їх на похованні сестри ОСОБА_5, що вони нічого не знають про заповіт, про їх витрати і допомогу ОСОБА_5. Він почав говорити, що вони винні в смерті його сестри, вони оманою примусили її написати заповіт, що ми - родина шахраїв. Він одразу змінив замок на дверях квартири ОСОБА_5. А через півроку подав на неї до суду. В суді також він постійно ображав її і її родину.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2012 року заповіт був визнаний недійсним.

Увесь час коли справа розглядалася в суді, наша родина-відчувала тиск, наших свідків залякували, їй неодноразово погрожували, що скалічать її єдину доньку, якщо вона буде ходити до суду, майже рік вони зустрічали доньку з навчання і мусили супроводжувати іі. Погрозами змусили її не ходити на останнє засідання суду першої інстанції.

Вважає себе і свою родину морально і матеріально постраждалою.

Внаслідок некоректного ставлення до неї і її родини та пригнічення честі і гідності, нервових стресів, цькування, вона відчула погіршення стану здоровя.

Її сімя також зазнала багато душевних страждань. Вона оцінює моральну шкоду в суму 10000 гривень.

За ліки, поховання, огорожу на кладовищі, квартирні рахунки вони віддали понад 15 тисяч гривень.

Просить суд стягнути на її користь з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 10000 гривень. Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 15000 гривень.

20.04.2015 року представник позивача скерував до суду уточнюючу позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 22812,20 грн. основного боргу, 10000 грн. - пені, а всього 32812,20 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив суд в позові відмовити, скерував до суду свої заперечення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд в позові відмовити.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталась.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 07 березня 2012 року померла ОСОБА_4.

ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно з заповітом ОСОБА_4 від 06 вересня 2011 року, все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати і на що за законом вона матиме право, заповідає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2013 року визнано заповіт ОСОБА_4, складений 06 вересня 2011 року, недійсним.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 липня 2013 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2013 року залишено без змін.

В своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що на лікування, поховання ОСОБА_4, яка померла 07 березня 2012 року, вона витратила 15000 грн., що є матеріальною шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, в даному випадку, не передбачена чинним законодавством.

Частина 1,2 статті 1232 ЦК України передбачає, спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Таким чином вказана позивачем матеріальна шкода в розмірі 15000 грн. не є матеріальною шкодою, а витратами на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Крім того, позивачем не надано жодного підтверджуючого документу про понесення нею витрат на утримання, догляд, лікування ОСОБА_4. Що стосується документів на поховання ОСОБА_4, то частина з них виписана на імя ОСОБА_7, яка не є позивачем по даній справі і відповідних вимог нею не заявлено.

Відповідно до відповідей на запити Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області повідомлено, що допомогу на поховання після смерті ОСОБА_4, яка померла 07.03.2012 року та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала ОСОБА_7 в сумі 2712,60 грн.

Також позивач вказує, що діями відповідачів їй нанесено моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилами ч. 1, 2 і 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, з огляду на встановлені дослідженням доказів обставини справи, суд вважає, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідачів, наявності безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями відповідачів та завданою позивачу шкодою, а також розміру заподіяної шкоди, як матеріальної, так і моральної.

Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати не майнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, завданих фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішення спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій відповідача, а також виникнення шкоди та причинний зв'язок між його неправомірними діями і заподіяння ним шкоди.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачами моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, вину відповідача, а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає до задоволення. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку обов'язків сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27,46 ЦПК Украни). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), та і обов'язок із доказування обставини при невизнанні їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З досліджених доказів по справі вбачається, що відсутні складові відшкодування моральної шкоди, передбачені законом та вищевказаною постановою Пленуму Верховного Суду України, заподіяння такої шкоди діями відповідачів не є доведеним, так само як і протиправної поведінки відповідачів, докази цьому відсутні.

Отже, судом не встановлені протиправні, шкідливі діяння відповідачів у справі, а також що матеріальна та моральна шкода завдавалась з його боку позивачу у справі, як і недоведеність завданої шкоди, а тому немає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до змісту ст. 11, ст. 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів наведений в ст. 16 ЦК України. Тобто власник порушеного права може скористатися не любим, і цілком конкретним способом захисту свого права, який визначається законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди), визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивачем не було доведено обставин, які б свідчили про винність відповідачів та порушення ними чинного законодавства, охоронюваних прав та інтересів позивача.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: