Справа № 473/1150/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.,

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про тлумачення змісту договору,

ВСТАНОВИВ:

23.03.2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про тлумачення договору довічного утримання.

Свої вимоги мотивують тим, що 19.02.2007 року їх батько - ОСОБА_3 за договором довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Загороднюк Л.К. передав їм у власність належний йому житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, що призначена для обслуговування зазначеного будинку.

Проте, в договорі довічного утримання зазначено, що ОСОБА_3 передав їм у власність одну земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, що призначена для обслуговування житлового будинку, а не дві земельні ділянки, площею 0,1000 га, що призначена для обслуговування житлового будинку, і площею 0,0200 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, оскільки в державному акті ці дві земельні ділянки зазначені як одна з двома цільовими призначеннями, що унеможливлює реєстрацію права власності на земельні ділянки в порядку, передбаченому законодавством .

Враховуючи наведене, ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили його розтлумачити договір в частині переданої у власність земельної ділянки.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини справи, просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в поному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту від 19.07.1993 року на право приватної власності на землю, виданого Вознесенською міською радою народних депутатів Миколаївської області, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, призначеної для обслуговування житлового будинку і особистого підсобного господарства ( а.с. 12 ).

19.02.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Загороднюк Л.К. за реєстр. № 159 ( а.с. 7 ).

Відповідно до умов договору ОСОБА_3 передав у власність в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належний йому цілий житловий будинок з господарськими побутовими будівлями, спорудами та земельну ділянку для обслуговування вищевказаного житлового будинку загальною площею 0,1200 га, які знаходяться в АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухомість від 11.03.2015 року за № 19916801 позивачам було відмовлено в державній реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, оскільки відповідно до умов договору довічного утримання від 19.02.2007 року їм передано у власність одну земельну ділянку загальною площею 0,1200 га, що призначена для обслуговування житлового будинку, а не дві земельні ділянки, площею 0,1000 га, що призначена для обслуговування житлового будинку, і площею 0,0200 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 11 ).

Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Зі змісту договору утримання вбачається чітка воля ОСОБА_3 на передачу спірної земельної ділянки для обслуговування житлового будинку загальною площею 0,1200 га, які знаходяться в АДРЕСА_1 позивачам.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 мав у власності земельну ділянку (що складається з двох окремих ділянок), загальною площею 0,1200 га для обслуговування житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та особистого підсобного господарства, проте повна характеристика спірного майна в договорі довічного утримання не відображена, що унеможливлює реєстрацію права власності на одну з земельних ділянкок.

З врахуванням обставин справи суд вбачає підстави для повного задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про тлумачення змісту договору - задовольнити повністю.

Розтлумачити, що в договорі довічного утримання, укладеному 19.02.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 та посвідченому приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Загороднюк Л.К., зареєстрованому в реєстрі за 159, ОСОБА_3 розпорядився передати у власність в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2, належну йому земельну ділянку, загальною площею 0,1200 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, призначену для обслуговування житлового будинку, що належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 17.07.1993 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1259), яка фактично складається з двох земельних ділянок:

- земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та призначеної для обслуговування житлового будинку;

- земельної ділянки площею 0,0200 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та призначеної для ведення особистого селянського господарства.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Висоцька Г.А.