Провадження № 2/127/1238/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, який в процесі судового розгляду збільшив, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 29.04.2010 року та договору відступлення прав вимоги №б/н від 29.04.2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4

Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року.

Згідно кредитного договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року ЗАТ «ОТП Банк» надав відповідачу ОСОБА_4 кредит в сумі 200 000 дол. США зі строком повернення до 03.04.2023 року. Відповідач ОСОБА_4 в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом.

В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4 по кредитному договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, 04.04.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки №СR-SMEB02/204/2008/1, відповідно до якого поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань перед позивачем за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

Окрім того, в забезпечення своєчасності виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4 по кредитному договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, 04.04.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір поруки №СR-SMEB02/204/2008/2, відповідно до якого поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань перед позивачем за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань.

Банк свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу ОСОБА_4 кредиту виконав. Однак, відповідачем ОСОБА_4 не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків. Станом на 18.03.2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором становить 211 500,28 дол. США, що становить 4 705 218,39 грн., а також сума пені у розмірі 17 174 046,63 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2013 року у даній цивільній справі позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 1 690 521,74 грн. та нараховану пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 6 170 429,19 грн., вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.118-119 т.1).

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20.01.2014 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2013 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову частково, стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по кредитному договору в сумі 189 999,92 дол. США, що еквівалентно 1 518 669,36 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 21 500,36 дол. США, що еквівалентно 171 852,38 грн., а разом 211 500,28 дол. США, що еквівалентно 1 690 521,74 грн., вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.33-37 т.2).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2013 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 20.01.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.60-62 т.2).

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 за довіреністю ОСОБА_3 позовні вимоги в частині стягнення боргу з ОСОБА_6 не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити, застосувавши строк позовної давності до виниклих правовідносин.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не зявилась, однак від останньої в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги в частині стягнення з неї боргу не визнає та просить в задоволенні останніх відмовити, застосувавши строк позовної давності до виниклих правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, матеріалами цивільної справи Ленінського районного суду м. Вінниці №2-2058/10 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійним договору поруки, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н від 29.04.2010 року та договору відступлення прав вимоги №б/н від 29.04.2010 року, ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 (а.с.43-54 т.1).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно кредитного договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року ЗАТ «ОТП Банк» надав відповідачу ОСОБА_4 кредит в сумі 200 000 дол. США зі строком повернення до 03.04.2023 року. Відповідач ОСОБА_4 в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом (а.с.14-24 т.1).

Також, 10.03.2009 року та 08.04.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року та додатковий договір №2 до кредитного договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року відповідно, згідно яких сторони дійшли згоди щодо зміни істотних умов кредитного договору, а саме збільшення кредитної процентної ставки з 5% до 8%, та викладено графік платежів у новій редакції відповідно (а.с.22-24, 25-27 т.1).

Окрім того, статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.4.1.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі 1% від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу.

В забезпечення своєчасності виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4 по кредитному договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, 04.04.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_5 був укладений договір поруки №СR-SMEB02/204/2008/1, відповідно до якого поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань перед позивачем за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань (а.с.28-30 т.1).

Окрім того, в забезпечення своєчасності виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4 по кредитному договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, 04.04.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір поруки №СR-SMEB02/204/2008/2, відповідно до якого поручитель, прийняв на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань перед позивачем за кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань (а.с.31-33 т.1).

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Банк зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, про що свідчить кредитна заявка від 08.04.2008 року (а.с.34 т.1) та заява на видачу готівки №1 від квітня 2008 року (а.с.35 т.1) та заява на видачу готівки №2 від 09.04.2008 року (а.с.36 т.1).

Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитного договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, заборгованість по кредиту згідно розрахунку заборгованості станом на 18.03.2015 року (а.с.188-189 т.2) становить 211 500,28 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 18.03.2015 року 4 705 218,39 грн., з них:

189 999,92 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 18.03.2015 року 4 226 902,76 грн. залишок заборгованості за кредитом;

21 500,36 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 18.03.2015 року 478 315,63 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками;

а також сума пені за порушення строків погашення кредиту у розмірі 17 174 046,63 грн.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання зобовязання за договором.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, суд вважає за можливе у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір неустойки (пені) по кредитному договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року з 17 174 046,63 грн. до розміру заборгованості за договором, що становить 4 705 218,39 грн., оскільки розмір неустойки, заявлений позивачем до стягнення, значно перевищує розмір основної заборгованості за кредитом.

Проте, вирішуючи питання яким чином та в якому порядку слід стягувати виниклу заборгованість з відповідачів за кредитним договором №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, суд бере до уваги вказівку суду касаційної інстанції, здійснену в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 року (а.с.60-62 т.2).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його обсяг відповідальності.

При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Так, 10.03.2009 року та 08.04.2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року та додатковий договір №2 до кредитного договору №CM-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року відповідно, згідно яких сторони дійшли згоди щодо зміни істотних умов кредитного договору, а саме щодо збільшення кредитної процентної ставки з 5% до 8%, та викладено графік платежів у новій редакції відповідно (а.с.22-24, 25-27 т.1).

Натомість, з обставин справи не вбачається проінформованість поручителів відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та їх згоди на збільшення розміру їх відповідальності, оскільки додаткових договорів поруки з поручителями не було укладено, окрім того, в договорах поруки відсутнє положення про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Проте, сторонами у справі, а саме відповідачем ОСОБА_5 та представником відповідача ОСОБА_6 за довіреністю ОСОБА_3 заявлені клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення боргу з поручителів (а.с.197, 220-222 т.2).

А тому, суд вважає за можливе вищезазначені заяви задовольнити, застосувавши строк позовної даності до вимог про стягнення з поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кредитної заборгованості з наступних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про визнання припиненими правовідносин, що виникли за договором поруки №СR-SMEB02/204/2008/2 від 04.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.04.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06.06.2014 року залишено без змін, у цивільній справі №127/25367/13-ц за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в м. Вінниці, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим, в задоволенні позову відмовлено (а.с.226-229, 230-232 т.2).

Зі змісту вищезазначених рішень вбачається, що представником ПАТ «ОТП Банк» було подано клопотання про відмову в задоволенні позову та застосуванні строку позовної давності, яке було обґрунтовано тим, що після подання позову ПАТ «ОТП Банк» у 2010 році, ОСОБА_6 стало відомо про досудову вимогу та позовні вимоги банку, а оскільки зі своїм позовом про визнання поруки припиненою вона звернулась лише в 2014 році, то ОСОБА_6 пропустила загальний трирічний строк позовної давності. А тому, судом першої інстанції було застосовано строк позовної давності саме за заявою зробленою стороною у спорі як на підставу для відмови у задоволенні позову ОСОБА_6

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки в цивільній справі №127/25367/13-ц встановлено обставину щодо пропущення строку позовної давності для визнання поруки припиненою, що повязано саме з направленням досудової вимоги про дострокове стягнення боргу, то відповідно строк позовної давності для стягнення з поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є також пропущеним. При цьому, не лише пропущений спеціальний строк позовної давності для стягнення боргу з поручителів, що обмежений 6 місяцями, але й загальний строк позовної давності у 3 роки.

Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст.ст.257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частина 5 статті 261 ЦК України визначає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, шляхом направлення вимоги відповідачам 20.07.2009 року про дострокове стягнення боргу, а також зверненням ПАТ «ОТП Банк» 18.02.2010 року з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 22.09.2010 року залишено без розгляду (а.с.136 т.2), ПАТ «ОТП Банк» змінив строк виконання зобовязання.

Тоді як частина 1 статті 265 ЦК України імперативно зазначає, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Натомість, позивач ТОВ «ОТП Факторинг» як правонаступник ПАТ «ОТП Банк» з позовними вимогами до відповідачів звернувся лише 10.07.2013 року, тобто поза межами строку загальної позовної давності.

При цьому, слід зазначити, що за вимогами ст.262 ЦК України заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Постановою Верховного Суду України від 17.09.2014 року, прийнятою в порядку перегляду рішень у цивільних справах після їх перегляду в касаційному порядку, чітко визначено, що зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, послідовність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 ГПК України, ст.122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя (а.с.223-225 т.2).

Таким чином, ПАТ «ОТП Банк», використавши своє право на дострокове стягнення боргу, шляхом направлення вимоги 20.07.2009 року, а також поданням позову 18.02.2010 року про дострокове стягнення боргу, який в подальшому було залишено без розгляду, пропустив 6-місячний строк позовної давності.

Відповідно, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», подавши позов лише в липні 2013 року за вимогами ст.262 ЦК України також пропустив строк позовної давності в 6 місяців для звернення з вимогами до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд вважає за можливе застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення боргу з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а відтак в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід відмовити.

А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а відтак підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №СМ-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, яка становить 211 500,28 доларів США, що станом на 18.03.2015 року згідно курсу НБУ еквівалентно 4 705 218,39 грн. та суму пені у розмірі 4 705 218,39 грн.

Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 3 441 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1821 від 04.04.2013 року (а.с.1 т.1), також підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 у розмірі 1 571,61 грн., так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212, 256, 257, 258, 261, 262, 265, 267, 509, 525, 526, 530, 533, 536, 551, 559, 629, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 60, 61, 88, 158, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Фізкультури, 28д, заборгованість за кредитним договором №СМ-SMEB02/204/2008 від 04.04.2008 року, яка становить 211 500 (двісті одинадцять тисяч пятсот) доларів США 28 центів, що станом на 18.03.2015 року згідно курсу НБУ еквівалентно 4 705 218 (чотири мільйони сімсот пять тисяч двісті вісімнадцять) грн. 39 коп., та суму пені у розмірі 4 705 218 (чотири мільйони сімсот пять тисяч двісті вісімнадцять) грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 571 (одна тисяча пятсот сімдесят одна) грн. 61 коп.

В іншій частині задоволення позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: