Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 329/230/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ломейко В.В.
Провадження № 22-ц/778/3989/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 жовтня 2012 року придбав у ОСОБА_4 автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1.

У підтвердження угоди відповідач надав йому розписку від 20.10.2012 р., що отримав від нього за придбаний автомобіль суму, що відповідає 3 600 дол. США, та того ж дня оформив довіреність на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем на ім'я позивача строком на три роки.

Зазначає, що автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, не був переоформлений на його ім'я через брак часу.

26.07.2014 року його зупинили працівники ДАІ в Запорізькій області, в ході перевірки з'ясувалось, що на автомобіль ВАЗ-21093, реєстраційний номер НОМЕР_1, накладено арешт по борговим зобовязанням відповідача.

Із зазначених підстав просив визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ-21093, 1995 року випуску, червоного кольору, шасі № ХТА2952, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований у МРІВ в Запорізькій області згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ АРС №052773; зняти арешт з вказаного автомобіля.

Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року позов залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 12 червня 2015 року доповнено резолютивну частину рішення суду наступною частиною: «Відмовити ОСОБА_3 в знятті арешту з автомобіля ВАЗ-21093, 1995 року випуску, червонного кольору, шасі № ХТА 9952, реєстраційний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АРС №052773».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Справа розглянута у відсутність осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що немає підстав вважати договір, на який посилається позивач, таким, що відповідає закону. Так, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання умов договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації, з моменту державної реєстрації.

Таким чином, норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Оскільки момент вчинення такого правочину, відповідно до положень ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, то у разі недодержання зазначених вимог закону правочин є неукладеним і таким, що не породжує для сторін прав та обов'язків.

У зв'язку з цим, не будучи укладеним, договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції постановлене з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якими акцентовано увагу на неприпустимість застосування ст. 220 ЦК до правочинів, укладення та правомірність яких пов'язана з нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією.

Апеляційна скарга зводиться до викладання обставин, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, та цитування статті 218 ЦК України щодо правових наслідків недійсності правочину та не містить посилань на те, що саме у рішенні суду не відповідає вказаній нормі. Такі доводи не можуть спростувати рішення суду.

З огляду на зазначене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 28 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: