Єдиний унікальний номер 725/706/15-ц
Номер провадження 2/725/156/15
25.06.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючого судді Піхало Н. В.
при секретарі Томко І.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що з 16 жовтня 1999 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який між ними розірваний 21.02.2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Луганськ.
Від шлюбу у них із відповідачем народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому, після розірвання шлюбу діти залишились на її утриманні та на даний час проживають разом із нею.
Також вказувала на те, що з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться. Крім того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток.
Зокрема зазначає, що відповідач категорично відмовляється надати дозвіл на виїзд дітей за кордон для участі в заходах, повязаних з духовним розвитком, відпочинком, оздоровленням,спортивних змагань.
Водночас зазначала, що діти часто хворіють застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дітей на морі. Крім того, виїзд дітей за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дітей та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей.
Тому, враховуючи вищевикладене, уточнивши в ході розгляду справи позовні вимоги, просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька дітей ОСОБА_2, терміном на 90 діб у період з 01.11.2015 року по 31.11.2015 рік в країни Шенгенської зони, Ізраїль, Єгипет, США, Канада.
Позивач та її представник в судове засідання не зявились, від позивачки до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі.
Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи за його зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення в пресі, про причини своєї неявки суд не повідомив, та не направив відповідної заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутності.
Представник Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради у судове засідання не зявився, подав через канцелярію суду клопотання, в якому просив розгляд справи провести у його відсутності та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини.
Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки позивачка не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи, з 16 липня 1999 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними заочним рішенням Ленінського районного суду м. Луганськ від 21 лютого 2013 року розірвано (а.с. 13).
Крім того, як встановлено судом, від даного шлюбу, у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які знаходяться на утриманні позивача та разом із нею проживають (а.с. 10, 11).
При цьому, як установлено судом, відповідач ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, а також відмовляється у добровільному порядку надати дозвіл на виїзд дітей за межі України без його супроводу як батька дитини.
Так, відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно п. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п. 8 ст. 7 цього Кодексу регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років ). З відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини і оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.
Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно із п.2-2 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Пунктом 18 Правил визначено, що оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Крім того, у ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Згідно Принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своїми батьками.
Відповідно до п. 1 Статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.
Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітніх доньок за межі України у її супроводі без письмової згоди та без супроводу батька дитини ОСОБА_2, який відмовляється від надання такої згоди у добровільному порядку.
При цьому, як встановлено судом, неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребують відпочинку та оздоровлення, виїзд їх за кордон у період з 01.11.2015 року по 31.11.2015 рік в країни Шенгенської зони, Ізраїль, Єгипет, США, Канада не є таким терміном, що може суперечити інтересам дитини, а також діти сторін займаються спортом та надання дозволу на їх тимчасовий виїзд за межі України забезпечить їм можливість приймати участь у міжнародних спортивних змаганнях.
Крім того, відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування джерела небезпеки для дітей під час подорожі, а також доказів того, що такий відпочинок дітей суперечить їх інтересам.
Враховуючи вищевикладене, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи, те що відмова відповідача є безпідставною і такою, що порушує права малолітніх дітей на всебічний розвиток, прийняття участі у спортивних змаганнях та ознайомлення з культурами різних країн і право на відпочинок, оздоровлення, а також те, що судом не встановлено обставин, які б обмежували право на виїзд за кордон дітей, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, оскільки його задоволення відповідатиме інтересам дитини.
На підставі наведеного та керуючись Постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», ст.ст.1,2,4,6, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.7,141,150,155 СК України, ст.ст.15-16,313 ЦК України, ст.ст. 3-4, 57-60,64,130,208-209,212-215,218,294-295 ЦПК України, суд, -
Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 до країн Шенгенської групи, Ізраїль, Єгипет, США, Канада, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 терміном 90 діб у період часу з 1 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року включно, у супроводі матері дитини ОСОБА_1.
Надати дозвіл ОСОБА_1 або її офіційному представнику, без згоди батька дитини ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 за межі України до країн Шенгенської групи, Ізраїль, Єгипет, США, Канада терміном 90 діб у період часу з 1 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року включно, у супроводі матері дитини ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало