Справа № 274/137/15-ц
Провадження № 2/0274/507/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23.04.2015 м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства „ УкрсСббанк про визнання недійсними кредитних договорів та іпотечного договору, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_3 предявив у суді позов до публічного акціонерного товариства „ Укрсиббанк, збільшивши позовні вимоги ( а.с. 53 ), позивач просив визнати недійсним договір споживчого кредиту № 0 від 19.07.2007 укладений між ним та АКІБ „УкрСиббанк, кредитний договір № 0/2 від 19.07.2007 укладений між ним та АКІБ „УкрСиббанк та договір іпотеки від 19.07.2007 укладений між ним та АКІБ „УкрСиббанк (а.с. 3-4).

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що при укладені 19.07.2007 кредитних договорів з АКІБ «УкрСиббанк» №0 та № 0/2 він мав спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце. Укладаючи договір, він неправильно сприймав субєктів правочину, правові наслідки, що обумовлені цим право чином, оскільки вважав, що правочин вчиняється для отримання кредитних коштів іншими особами, які і будуть нести правові наслідки правочину. Неправильне сприйняття стало наслідком злочинних дій ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яких було засуджено за вчинення шахрайських дій та підробку документів та вплинуло на його волевиявлення, яке не було ні вільним, ні таким, що відповідало його намірам. За відсутності вказаних обставин правочин з банком не був би укладений.

Правовою підставою визнання кредитних договорів недійсним позивач вказав частини 3 та 5 статті 203, частин першої статті 215 ЦК України.

Підставою визнання недійсним іпотечного договору позивач вказує положення статті 548 ЦК України, відповідно до якої недійсність основного договору тягне за собою недійсність договору забезпечення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що ОСОБА_3, укладаючи кредитний договір, вважав, що кредит буде погашати ОСОБА_4, а не він. Волевиявлення ОСОБА_3 було направлене на отримання кредитних коштів для ОСОБА_4 Він лише намагався допомогти ОСОБА_4 У ОСОБА_4 і ОСОБА_3 були добрі стосунки. ОСОБА_3 був визнаний потерпілим при розгляді кримінальної справи відносно Гаврилова, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Його цивільний позов про стягнення коштів на користь банку залишений судом без розгляду. В подальшому позову до Гаврилова з приводу відшкодування шкоди, заподіяної злочином, ОСОБА_3 не предявляв. ОСОБА_7 підписував кредитний договір та отримав грошові кошти, які у подальшому передав ОСОБА_4 Відносно ОСОБА_3 при укладанні кредитного договору не чинився тиск, він не був обманутий працівниками банку, тому не посилається у позові на вчинення правочину під впливом обману чи насильства. ОСОБА_3 не вказав у позові правову підставу щодо визнання кредитного договору недійсним, оскільки не має юридичної освіти та покладається на розсуд суду.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що позивачем не доведено укладання договору під впливом помилки чи обману зі сторони банку при укладанні договору. ОСОБА_3 був введений в оману ОСОБА_4, який не був стороною договору. ОСОБА_3 на час укладання договорів не був обмежений у дієздатності, він був ознайомлений з умовами договорів.

Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого.

Судом встановлено, 19.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке в подальшому перейменоване в ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, укладено договір про надання споживчого кредиту №0 за яким банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 23 000 доларів США за строком повернення до 19 липня 2017 року та сплатою відсотків за користування кредитом ( а.с. 59-61).

Цього ж дня між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0/2, за яким банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 482,63 грн. на сплату страхового внеску ( а.с. 53-58).

19.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 в забезпечення виконання умов кредитних договорів № 0 та 0/2 від 19.07.2007 ОСОБА_3 передав в заставу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 5-6, 54).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі ( статті 1055 ЦК України).

Зазначивши у позові, що на момент укладання кредитного договору волевиявлення ОСОБА_3 не відповідало його внутрішній волі, так як він був введений в оману ОСОБА_4, який забрав у нього кредитні кошти він мав спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце, неправильно сприймав субєктів правочину, правові наслідки, оскільки вважав, що кредит буде погашати ОСОБА_4, позивач послався на вирок Бердичівського міськрайсуду від 05.11.2015.

Вироком Бердичівського міськрайсуду від 5.11.2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було засуджено за вчинення шахрайства та підробку документів. Відповідно до вироку, приблизно в середині липня 2007 року ОСОБА_4 повторно, в складі організованої групи із особою, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, реалізуючи єдиний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужими коштами шляхом отримання та неповернення кредиту в банківській установі, шляхом зловживання довірою ОСОБА_3 та введення того в оману обіцянками щодо подальшого особистого виконання фінансових зобовязань перед банківською установою, вмовили потерпілого вчинити правочин щодо укладання кредитного договору з банківською установою з подальшою передачею їм кредитних коштів. Після цього приблизно в середині липня 2007 року ОСОБА_4, продовжуючи злочинні дії в складі організованої групи з особою, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та невстановленою досудовим слідством особою, з метою подальшого використання при шахрайстві, у невстановленому досудовим слідством місці, використовуючи копіювально-розмножувальну техніку, повторно виготовили підроблені бланки документів з відтисками штампів та печаток, у які внесли завідомо неправдиві відомості щодо ОСОБА_3 та виконали підписи від імені уповноважених осіб ТОВ Фірма Віола, Бердичівського міського району електричних мереж (РЕМ), Бердичівського управління по експлуатації газового господарства, Міського комунального підприємства Бердичівводоканал, Комунального підприємства Бердичів-теплоенерго, тобто підробили документи, які видаються та посвідчуються підприємством, установою, які мають право видавати та посвідчувати такі документи, і які надають права або звільняють від обовязків. Таким чином було підроблено документи: довідку № 23 від 16.07.07 про доходи ОСОБА_3 в ТОВ Фірма Віола, який в дійсності на вказаному підприємстві не працював; довідку № 484 від 16.07.07 про відсутність заборгованості у ОСОБА_3 в РЕМ; довідку № 245 від 16.07.07 про відсутність заборгованості у ОСОБА_3 в Бердичівському управлінні по експлуатації газового господарства; довідку № 314 від 16.07.07 про відсутність заборгованості у ОСОБА_3 в Міському комунальному підприємстві Бердичівводоканал; довідку № 213 від 16.07.07 про відсутність заборгованості у ОСОБА_3 в Комунальному підприємстві Бердичів-теплоенерго.

Приблизно в середині липня 2007 року ОСОБА_4 в складі організованої групи із особою, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння кредитними коштами по програмі Житло в кредит, використовуючи раніше підроблені документи - довідку про доходи та довідки про відсутність заборгованості у ОСОБА_3, надали їх уповноваженим особам Акціонерного комерційного інноваційного банку УкрСиббанк, розташованого в м. Бердичеві по вул. С.Сломницьких, 2/40. При цьому ОСОБА_3, будучи введеним в оману, на підставі поданих документів уклав кредитний договір № 0 від 19.07.07, згідно з яким Акціонерний комерційний інноваційний банк УкрСиббанк надав кредит ОСОБА_3 в сумі 23 000 доларів США, які останній передав для ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_4, особа, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не маючи наміру виконувати фінансові зобовязання, заволоділи грошовими коштами у сумі 23 000 доларів США, які розподіли між учасниками організованої групи та якими розпорядились ними на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_4 в складі організованої групи із особою, кримінальна справа щодо якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повторно, шляхом обману та зловживання довірою, підробивши та використавши завідомо підроблені документи, заволоділи належними потерпілому ОСОБА_3 коштами в сумі 23 000 доларів США, із розрахунку 5 грн. 05 коп. за один долар США, на загальну суму 116 150 грн., тобто вчинили шахрайство у великих розмірах ( а.с. 10-13).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У позовній заяві ОСОБА_3 не вказав норми закону за якою кредитні договори та договір іпотеки мають бути визнані недійсними. Послався на положення статті 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

На розяснення судом в порядку частини четвертої статті 10 ЦПК України права уточнити підстави позову, представник позивача зазначив, що позивач у позові виклав фактичні обставини, а щодо того, яка норма закону підлягає застосуванню покладається на розсуд суду, виходячи з викладених у позові обставин. При цьому виключив підстави для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений під впливом обману чи насильства. Підтвердив, що ОСОБА_3 на час укладання договору не був обмежений у дієздатності.

Суд не вбачає підстав для визнання правочину недійсним як такий, що укладений внаслідок обману, оскільки виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, умовою кваліфікації недійсності правочину укладеного під впливом обману є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони договору, яка ввела в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину.

Так як позивач був введений в оману засудженими ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які не були стороною договору чи представниками сторони при його укладанні, відсутні підстави вважати, що правочин був вчинений під впливом обману.

Також суд не вбачає підстав для визнання кредитних договорів недійсними як такі, що укладені під впливом помилки, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Позивач не довів у судовому засіданні того, що укладаючи кредитні договори він помилився щодо правової природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо.

Відповідно до пункту 7.12 Кредитного договору № 0 позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього договору, підтверджує свої права та обовязки за договором, погоджується з ними, підтверджує здатність виконувати умови договору.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, позивач погодив всі умови договору, в тому числі і умови щодо повернення ним кредитних коштів, позивач отримав грошові кошти за кредитним договором.

Крім того, як зазначено вище, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Той факт, що ОСОБА_4 та інші особи заволоділи грошовими коштами ОСОБА_3, ввівши його в оману та були за це засуджені, дає право позивачеві на відшкодування завданих йому збитків як потерпілому від злочину, однак не свідчить про недійсність правочину в момент його укладання з підстав укладання правочину під впливом обману чи помилки.

Інші правові підстави для визнання договорів недійсними з позову не вбачаються.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову про визнання недійсним кредитних договорів, відповідно, і відмовляє в позові про визнання недійсним договору іпотеки.

Керуючись статтями 10,11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк про визнання недійсними: кредитного договору № 0 від 19.07.2007, кредитного договору № 0/2 від 19.07.2007 та договору іпотеки від 19.07.2007 укладені між АКІБ „УкрСиббанк та ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: