АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3046/15 Справа № 205/7364/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором(а.с.1-2).

Позивач зазначав, що 05.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № СNL-301/126/2007, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 53 804,38 доларів США.

Згідно п.3 ч.1 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плаваюча процентна ставка 4,49% річних.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_3 та банком був укладений договір поруки № SR-301/074/2007 від 05.04.2007 року, відповідно до якого остання прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобовязань перед банком за кредитним договором.

Також для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором між ОСОБА_4 та банком був укладений договір поруки № SR-301/075/2007 від 05.04.2007 року, відповідно до якого остання прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобовязань перед банком за кредитним договором.

Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором, укладеними між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачами.

У звязку з неналежним виконанням зобовязання щодо погашення кредиту відповідно до умов кредитного договору та додаткового договору за відповідачами станом на 30.07.2014 року загальний розмір заборгованості становить 703 008,56 грн., у тому числі: основного боргу у розмірі 45 062,18 доларів США, що за курсом НБУ на 30.07.2014 року становить 539 844,91 грн.; пені за прострочення виконання зобовязань за період з 30.07.2013 року по 30.07.2014 року у розмірі 162 821,18 грн.

Посилаючись на викладені обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно з відповідачів зазначені суми заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково(а.с.64-68).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05 квітня 2007 року станом на 30 липня 2014 року, а саме основного боргу у розмірі 45 062,18 доларів США, що за курсом НБУ на 30.07.2014 року(11,98 грн. за 1 долар США) становить 539 844,91 грн., судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» просить змінити рішення суду, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» борг за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05 квітня 2007 року в сумі 703 008,56 грн., з урахуванням: основного боргу у розмірі 45 062,18 доларів США, що за курсом НБУ на 30.07.2014 року становить 539 844,91 грн.; пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 30.07.2013 року по 30.07.2014 року у розмірі 162 821,18 грн.; стягнути судові витрати у розмірі 5 481,00 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.76-77).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну)відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

По справі встановлено, що 05.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (а.с.18), та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № СNL-301/126/2007, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 53 804,38 доларів США. Умовами договору передбачена плаваюча процентна ставка 4,49% річних, строк повернення кредиту визначено 05 квітня 2032 року(а.с.4-7).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»(а.с.18), та ОСОБА_3 укладений договір поруки № SR-301/074/2007 від 05.04.2007 року, відповідно до якого остання прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобовязань перед банком за кредитним договором. В п.4.1 договору зазначено, що договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором(а.с.8).

Також для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобовязань за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року між ОСОБА_4 та банком укладений договір поруки № SR-301/075/2007 від 05.04.2007 року, відповідно до якого остання прийняла на себе зобовязання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 всіх боргових зобовязань перед банком за кредитним договором. В п.4.1 договору зазначено, що договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором(а.с.9).

За умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року, укладеними між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2(а.с.21-40).

Судом встановлено, що позичальник ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року, допустив прострочення виконання умов останнього, у зв'язку з чим станом на 30.07.2014 року склалась заборгованість у сумі 703 008,56 грн., у тому числі: основний борг у розмірі 45 062,18 доларів США, що за курсом НБУ на 30.07.2014 року становить 539 844,91 грн.; пеня за прострочення виконання зобов'язань за період з 30.07.2013 року по 30.07.2014 року у розмірі 162 821,18 грн.

Вказані суми підтверджуються розрахунками позивача з урахуванням відношення курсу долара США до національної валюти за курсом НБУ станом на 30.07.2014 року (а.с.10-11).

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми основного боргу у розмірі 45 062,18 доларів США, що за курсом НБУ на 30.07.2014 року(11,98 грн. за 1 долар США) становить 539 844,91 грн.

Відмовляючи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні вимог про солідарне стягнення суми заборгованості за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд виходив з того, що укладені з ними договори поруки відповідно № SR-301/074/2007 від 05.04.2007 року та № SR-301/075/2007 від 05.04.2007 року є припиненими, а відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року, що визначена станом на 30.07.2014 року у сумі 162 821,18 грн., суд послався на пропуск позивачем в цій частині вимог позовної давності.

Однак, висновок суду про пропуск позивачем позовної давності стосовно вимог про стягнення пені не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

За положеннями ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, в розумінні зазначеної норми закону пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Згідно ст.256 позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки(пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік.

За правилами ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як видно із справи, остання розглянута в порядку глави 8 ЦПК України, тобто проведено заочний розгляд справи у відсутність відповідачів.

Заяви від відповідачів, зокрема, від ОСОБА_2 про застосування позовної давності стосовно вимог про стягнення пені, не надходило, такої заяви матеріали справи не містять, а відтак у суду не було підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Крім того, як видно із розрахунку позивача, пеня за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року визначена за період з 30.07.2013 року по 30.07.2014 року, тобто, в межах, передбачених п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Оскільки суд першої інстанції не врахував зазначені положення ЦК України, які регулюють питання позовної давності, колегія суддів приходить до висновку про скасування судового рішення на підставі п.4 ст.309 ЦПК України в частині відмови ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову про стягнення пені з ОСОБА_2 за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року, що визначена станом на 30.07.2014 року, з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пені у сумі 162 821,18 грн. за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року, що визначена станом на 30.07.2014 року.

Що стосується висновків суду про відмову в задоволенні позову про солідарне стягнення суми заборгованості за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року з поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договорами поруки відповідно № SR-301/074/2007 від 05.04.2007 року та № SR-301/075/2007 від 05.04.2007 року, то в цій частині висновки суду грунтуються на матеріалах справи та положеннях діючого законодавства, що регулюють правовідносини стосовно строку дії договору поруки.

Так, згідно п.4.1 договору поруки № SR-301/074/2007 від 05.04.2007 року, укладеного з ОСОБА_3, та п.4.1 договору поруки № SR-301/075/2007 від 05.04.2007 року, укладеного з ОСОБА_4, договори поруки діють до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором(а.с.8,9).

Однак, припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст.251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як видно із справи, боржник ОСОБА_2, а відтак і поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 04.05.2032 року, щомісячно погашати рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору(а.с.4-9).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі кредитного договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

За положеннями ст.559 ЦК України строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Як вбачається із графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати 28-30 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч.4 ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Згідно додатка до кредитного договору № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року щодо графіка погашення кредиту, дата 48-го платежу зазначена 28.04.2011 року, однак відповідний платіж не було проведено(а.с.124-127).

З позовом до суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з вимогами до поручителів звернулось 29.08.2014 року(а.с.1-2), тобто, за межами строку, визначеного зазначеними положеннями ЦК України.

Таким чином, встановивши вказані обставини, суд прийшов до правильного висновку про відмову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову до поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначені висновки суду, а відтак відсутні підстави для скасування судового рішення в зазначеній частині.

З наведених мотивів апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в задоволенні позову про стягнення пені з ОСОБА_2 за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року, що визначена станом на 30.07.2014 року, скасувати, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в зазначеній частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» пеню за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором № СNL-301/126/2007 від 05.04.2007 року, що визначена станом на 30.07.2014 року, у сумі 162 821,18 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -