У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій за договором застави майна, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Мегабанк» про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року публічне акціонерне товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ «Мегабанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 травня 2006 року в розмірі 11 522 доларів 60 центів США та штраф у розмірі 2 898 грн 73 коп, а також штрафних санкцій за договором застави майна від 30 травня 2006 року у розмірі 39 520 грн.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив визнати кредитний договір, укладений 30 травня 2006 року між ним та ПАТ «Мегабанк», недійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2014 року позов ПАТ «Мегабанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року в розмірі 11 522 доларів 60 центів США, що є еквівалентом 91 475 грн 62 коп., та штраф у розмірі 2 898 грн 73 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованість за договором застави майна від 30 травня 2006 року в розмірі 39 520 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 з підстав, передбачених ст. ст. 121, 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати указану ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження, установленого ч. 1 ст. 294 ЦПК України, однак заявником не порушено клопотання про поновлення цього строку із зазначенням підстав для його поновлення та не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

Проте до таких висновків апеляційний суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Апеляційний суд виходив із того, що з апеляційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 травня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду поза межами строку, встановленого процесуальним законом, при цьому подана апеляційна скарга не відповідала вимогам ст. 295 ЦПК України, тому ухвалою судді від 24 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та надано п'ятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для сплати судового збору та тридцятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі, оскільки 26 серпня 2015 року від ОСОБА_4 надійшла апеляційна скарга (доповнена), яка також не відповідала вимогам ст. 295 ЦПК України, а саме: заявником не було сплачено судовий збір та не надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 просив поновити процесуальний строк для подання апеляційної скарги (а.с. 171, т.2). Така ж вимога ставилась ним у апеляційній скарзі, направленій на виконання вимог ухвали від 24 липня 2015 року. Крім того, у доповненій апеляційній скарзі заявником порушено клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Проте у порушення вимог ст. 297 ЦПК України апеляційний суд взагалі не розглянув ні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Крім того, у п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, якщо позивачем (заявником) заявлено клопотання про відстрочення або розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його оплати відповідно до ст. 82 ЦПК України, то наслідки, передбачені ст. 121 ЦПК України, застосовуються лише за умови відмови в задоволенні такого клопотання, про що постановляється відповідна ухвала.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Також відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому ЦПК України не містить вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку; вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України та закріплених у ст. 13 ЦПК України.

Ураховуючи викладене, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною й підлягає скасуванню, а справа - направленню до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 серпня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик