УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до акціонерного товариства відкритого типу «Березівський харчокомбінат» про визнання правочинів дійсними,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника - адвоката Шулика Максима Юрійовича, на рішення апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дійсними договори купівлі-продажу від 21 травня 2002 року № 24-1402, від 19 червня 2002 року № 19-0102 та від 15 серпня 2002 року № 20-0202, укладені між ним та акціонерним товариством відкритого типу «Березівський харчокомбінат» (далі - ВАТ «Березівський харчокомбінат»);

- визнати за ним право власності на складське приміщення № 1, загальною площею 2 964,0 кв. м, на складське приміщення № 2, загальною площею 280,0 кв. м, на складське приміщення № 3, загальною площею 820,0 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1, а також на складське приміщення № 4, загальною площею 486,2 кв. м, розташоване по АДРЕСА_2.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та ВАТ «Березівський харчокомбінат» були укладені на Одеській товарній біржі «Вітязь» три договори купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: договір купівлі-продажу від 21 травня 2002 року № 24-1402 складського приміщення № 4, загальною площею 486,2 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2; договір купівлі-продажу від 19 червня 2002 року № 19-0102 приміщення складу № 3, площею 820,0 кв. м, та приміщення складу № 1, загальною площею 2964,0 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1; договір купівлі-продажу від 15 серпня 2002 року №20-0202 складського приміщення № 2, площею 280,0 кв. м, що також розташоване по АДРЕСА_1.

Позивач вказав, що під час укладення вищевказаних договорів він домовився з відповідачем про всі істотні умови, що стосуються проведення розрахунків та отримання майна у власність, проте їм не було відомо на той час, що такі правочини повинні були посвідчуватись у нотаріальному порядку, хоча в п. 11 вказаних договорів зазначено, що біржові договори нотаріального посвідчення не потребують, що також не суперечило положенням ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Зазначив, що умови договорів купівлі-продажу позивачем виконані в повному обсязі та з моменту їх укладення він передав відповідачу обумовлену суму грошей і отримав у власність придбане майно, а тому відповідач своїми діями повністю підтвердив, що угода між ними відбулася, проте ВАТ «Березівський харчокомбінат» ухиляється від нотаріального посвідчення цих договорів.

З огляду на вказане ОСОБА_4 посилався на те, що спірними складськими приміщеннями він користується та володіє ними як власним майном, а тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 29 серпня 2014 року визнано договори купівлі-продажу нерухомого майна від 21 травня 2002 року № 24-1402, від 19 червня 2002 року № 19-0102 та від 15 серпня 2002 року № 20-0202, укладені між ОСОБА_4 та ВАТ «Березівський харчокомбінат» дійсними та визнано за ОСОБА_4 право власності на приміщення складу № 1, загальною площею 2 964,0 кв. м, складське приміщення № 2, площею 280,0 кв. м, приміщення складу № 3, площею 820,0 кв. м, розташовані по АДРЕСА_1 та складське приміщення № 4, загальною площею 486,2 кв. м, розташоване по АДРЕСА_2.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Березівський харчокомбінат» задоволено, рішення Березівського районного суду Одеської області від 29 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник - адвокат Шулик М.Ю., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив із того, що спірні об'єкти нерухомості не вводилися в експлуатацію, а тому й не були зареєстровані як об'єкти нерухомості у БТІ чи державного реєстратора, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями довідок Березівської районної державної адміністрації Одеської області та КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» (а. с. 99, 100), а тому дійшов обґрунтованого висновку, що ці об'єкти не могли бути предметом укладання договорів купівлі-продажу.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника - адвоката Шулика МаксимаЮрійовича відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана