У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 р. м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладений 12 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, у зв'язку з чим, станом на 28 листопада 2013 року, утворилася заборгованість в сумі 2669, 73 доларів США.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу вважаю, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, в повному обсязі з'ясував всі обставини по справі, перевірив обґрунтування позовних вимог та заперечення проти позову, дав їм належну оцінку, вірно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, вірно застосував норму матеріального права і обґрунтовано дійшли висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на те, що судами не застосовано строки позовної давності, не є обґрунтованими.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦПК України).

Із змісту касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень, не зазначається, що сторона зверталася до суду до винесення рішення, із заявою про застосування строку позовної давності.

Згідно з положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач не довів свої заперечення щодо повних вимог банку.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ч.4 п.5 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я О.В. Попович