АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/326/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Бершадська Г. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - прокурора Чудопалової М.Ю., апелянта ОСОБА_1 і його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації Перелюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав , -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина ОСОБА_5, оскільки ухилення від їх виконання є підставою для позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, вважаючи його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник служби у справах дітей Тернопільської райдержадміністрації підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_1 та висновок служби про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 відносно апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає.

Представник прокуратури Тернопільської області Чудопалова М.Ю. у висновку щодо поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, просила таку відхилити у зв'язку з відсутністю передбачених законом підстав для скасування рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходив з недоведеності позивачем фактів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, негативної характеристики відповідача чи вчинення ним неправомірних дій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 - батько неповнолітнього позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між батьками позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 12 жовтня 2005 року.

Син відповідача ОСОБА_5 проживає разом із матір'ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1

У травні 2014 року ОСОБА_1 закінчив навчання у школі та поступив в Університет інформаційних технологій та менеджменту в Жешуві, Республіка Польща. Батько дозволу на виїзд за кордон йому не надав.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, виданої Другим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_2 у період з 2006-2014 рік аліментів не отримувала, заборгованість по аліментах складає 38 170,70 грн.

З довідки Другого відділу ДВС за № 21622/3-41/6 від 04.12.2014 року вбачається, що у червні 2014 року ОСОБА_2 отримала аліменти у розмірі 500 грн.Заборгованість по аліментах станом на 01.11.2014 року становить 43 463,20 грн.

За місцем роботи у ТОВ "Гаї Розтоцькі Будівельні матеріали" відповідач характеризується позитивно.

Згідно з висновком органу опіки і піклування, Тернопільської районної державної адміністрації за № 02-1805/11 від 08.12.2014 року є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Частиною другою статті 157 СК України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст.165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщоцього вимагають її інтереси.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до вимог ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

У відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи відносно позову, ОСОБА_9 пояснював, що починаючи з 2005 року, коли сім'я їх розпалася, періодично спілкувався з сином (як на шкільному подвір'ї, так і за місцем свого проживання, за місцем проживання хрещеної сина) у відсутності матері, яка заперечувала відносно їх зустрічей. Добровільно давав сину гроші, які були йому потрібні, вітав з днями народжень і днями СВ. Миколая. З 15.03.2014 року - дня, коли дізнався, що в нього існує заборгованість по аліментах в сумі близько 40000 грн., про що йому раніше не було нічого відомо, відносини їх значно погіршились, а спілкування згодом припинилось. Заборгованість по аліментах ним погашена лише в сумі 800 грн. (з яких - 500 грн. у червні 2014 року, і 300 грн. у березні 2015 року під час розгляду справи апеляційним судом).

Встановивши відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про ухилення батька від виконання батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітнього сина, про негативну характеристику відповідача чи вчинення останнім неправомірних дій по відношенню до сина, а також те, що факт недостатнього спілкування батька з сином зумовлений неприязними відносинами між відповідачем і його колишньою дружиною, суд першої інстанції на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

При цьому, сам по собі факт наявності заборгованості у відповідача щодо аліментних зобов'язань, на думку колегії суддів, не може свідчити про ухилення батька від виконання батьківських обов'язків, в той час як в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачу було відомо про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду від 20.06.2006 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 було ухвалено заочно (у відсутності відповідача), про існування вказаного рішення останньому не було відомо, про що свідчить як факт оскарження ним даного рішення в червні 2014 року, так і факт оскарження ним в подальшому бездіяльності державного виконавця (а.с.11). Натомість, відсутність в матеріалах справи даних про те, що законним представником неповнолітнього позивача ОСОБА_2 (стягувачем у справі про стягнення аліментів) у період з 2007 по 2014 р.р. оскаржувалась бездіяльність державного виконавця щодо виконання рішення про стягнення в її користь аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина колегією суддів розцінюється як небажання законного представника позивача отримувати від відповідача такі аліменти, а не як факт ухилення останнього від їх сплати. Факт небажання матері позивача ОСОБА_2 отримувати від відповідача аліменти, на думку колегії суддів, стверджується і неповідомленням нею відповідача про існування в нього такого обов'язку згідно рішення суду в той час як вони періодично в силу необхідності спілкувались між собою (зокрема, у серпні 2010 року ними спільно відчужувалась квартира, що належала на праві спільної сумісної власності).

Не може, на думку колегії суддів, свідчити про факт ухилення від виконання батьківських обов'язків й сама по собі довідка зі школи (а.с.45), оскільки як встановлено в ході розгляду справи судом першої інстанції відповідачу було відомо у якому саме класі навчався його син, а про успіхи сина він знав зі слів останнього, з яким декілька разів на місяць зустрічався як на подвір'ї школи, так і на день народження останнього чи на день Св. Миколая у відсутності матері, яка була проти їх спілкування.

Також, не свідчить про факт ухилення від виховання сина й відмова батька у наданні згоди на виїзд за кордон на навчання (яке у Польщі є платним), і який пояснював таку відмову, як відсутністю у нього коштів забезпечити сину таке навчання за кордоном, так і переживаннями за самого сина, у зв'язку з неправомірною поведінкою якого він у 2013 році притягувався до адмінвідповідальності, оскільки дане питання має самостійний спосіб вирішення, що й було підтверджено судовим рішенням (а.с.19).

Твердження самого позивача, який категорично заперечує відносно будь-якого спілкування з батьком, починаючи з 2005 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки такі, спростовуються поясненнями батька ОСОБА_3, які в сукупності з іншими (письмовими доказами) свідчать про протилежне. Так, з оглянутих апеляційним судом матеріалів про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.3 ст.184 КупАП (у зв'язку з розпиванням його неповнолітнім сином ОСОБА_1 слабоалкогольного напою), вбачається, що саме батькові (а не матері, з яким проживає позивач) було повідомлено про неправомірну поведінку останнього, батько ОСОБА_3 від явки на виклик працівника міліції не ухилявся, за що й був притягнутий до адміністративної відповідальності. Вказане, на думку колегії суддів, свідчить, що батькові небайдужа доля сина, в той час як категоричне заперечення позивачем ОСОБА_1 вказаного факту за умови наявності підписаних ним пояснень і такої, що вступила в законну силу постанови від 30.04.2013 року свідчить про ухилення його від з'ясування судом істини у справі.

Крім цього, факт відсутності будь-яких претензій впродовж 2006-2014 р.р. у законного представника позивача ОСОБА_2 щодо батьківських прав ОСОБА_3, так і в самого позивача з часу виникнення у нього права на позов аж до серпня 2014 року (коли до виповнення повноліття йому залишилось лише 7 місяців) в сукупності з вищепереліченими фактами, на думку колегії суддів, спростовують їх пояснення про ухилення відповідача від батьківських обов'язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що міськрайонний суд, розглядаючи спір повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

При цьому, суд вірно, з урахуванням вимог ст.ст.57, 212 ЦПК України, ст.19 СК України дав оцінку висновку органу опіки та піклування.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне посуті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно і всебічно з"ясовані всі обставини справи, правильно встановлено правові відносинисторін, дана належна правова оцінка доказам у справі, висновки місцевого суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1,308 ч.1 313, 314 ч.1 п.1, ч.1 п.2, 315 ч.1, 2; 317, 319, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Б. Щавурська