Справа № 304/655/15-ц
Провадження № 2/304/300/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі - Ковач М.Ф.,

з участю позивачки ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Порошківська сільська рада Перечинського району, відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та відновлення її меж, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 237082, який належить ОСОБА_4, виданий Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 08 листопада 2010 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 жовтня 2011 року їй стало відомо, що ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 237082 під кадастровим номером :01:001:0012. Згідно вказаного державного акту ширина земельної ділянки відповідачки зі сторони земельної ділянки загального користування (дороги) становить 32,58 м. Поряд із земельною ділянкою відповідачки знаходиться і її земельна ділянка. В подальшому право власності на вищезгадану земельну ділянку перейшло до відповідачки ОСОБА_4 згідно договору даруваня 13 грудня 2011 року.

28 червня 1972 року позивачці було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах в с. Мокра, № 104 (після перереєстрації № 4). Для будівництва будинку рішенням Порошківської сільської ради від 09 квітня 1971 року, виданого на підставі рішення загальних зборів колгоспу ім. Чапаєва, № 3 від 05 квітня 1971 року, виділена земельна ділянка площею 0,07 га. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Перечинської районної Ради депутатів трудящих від 29 квітня 1971 року № 121. 30 червня 1971 року інженер-геодезист ОСОБА_6 згідно проекту архітектора Перечинського району провів винос на місцевості меж земельної ділянки під будівництво будинку. Межі земельної ділянки закріплені в натурі геодезичними знаками деревяними кілочками та передані забудовнику ОСОБА_1 На даній земельній ділянці вона побудувала житловий будинок. Із моменту виділення їй земельної ділянки ніяких рішень щодо зменшення розмірів земельної ділянки ніхто не видавав. Згідно плану забудови земельної ділянки ширина виділеної земельної ділянки відповідачки становила 20,50 м. Між їх земельними ділянками знаходилася вільна земельна ділянка шириною 7 м, а безпосередньо за цією ділянкою знаходиться її земельна ділянка. Виходячи із викладеного, загальна ширина земельної ділянки, яка могла бути виділена відповідачці мала скласти 27,50 м. Таким чином, видачею державного акту відповідачці ширина її земельної ділянки зі сторони дороги була незаконно змінена. Відповідно до висновків експертного дослідження № 10/13 від 09 грудня 2013 року судового експерта ОСОБА_7 за зверненням позивачки було встановлено, що конфігурація земельної ділянки відповідачки, яка визначена спірним державним актом не відповідає положенням ст. 39 Земельного кодексу України та п. 3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Оскільки державний акт відповідаки був виданий із порушенням, то це є підставою для визнання його недійсним, тому просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала повністю та просила суд такий задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечив в повному обсязі та подав суду письмові заперечення (а. с. 26-27).

Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області сільский голова ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник Держземагенства в Перечинському районі Закарпатської області у судове засідання не зявилася, хоча про день і час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 28 червня 1971 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, згідно якого останній рішенням Порошківської сільської ради від 09 квітня 1971 року на підставі рішення загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Чапаєва № 3 від 05 квітня 1971 року виділена земельна ділянка під забудову площею 0,07 га. 30 червня 1971 року інженер-геодезист ОСОБА_6 згідно проекту архітектора Перечинського району провів винос на місцевість меж земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, розташованого у с. Мокра, № 104 Перечинського району. Межі вказаної ділянки закріплені в натурі деревяними кілками та передані в натурі забудовнику ОСОБА_1, що підтверджується актом про передачу і вказання меж земельної ділянки від 30 червня 1971 року.

08 листопада 2010 року ОСОБА_5 на підставі рішення 7 сесії 22 скликання від 21 березня 1997 року Порошківської сільської ради було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1900 га, яка розташована с. Мокра, № 5 Перечинського району Закарпатської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2012 року в справі № 708/52/2012 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Порошківської сільської ради Перечинського району, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору відділ Держкомзему у Перечинському районі Закарпатської області, про визнання недійсним оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 237082, виданого Порошківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області 08 листопада 2010 року відмовлено (а. с. 29-30).

Дане рішення залишено без змін та набрало законної сили 19 червня 2012 року згідно ухвали апеляційного суду Закарпатської області (а. с. 31).

Вищезгаданим рішенням суду встановлені наступні обставини.

Згідно акту узгодження меж між присадибними ділянками суміжників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 02 грудня 2003 року комісією порушень з боку ОСОБА_5 не виявлено. Комісією встановлені фактичні межі при взаємній згоді ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Вказані обставини підтверджуються схемою розміщення присадибних земельних ділянок в с. Мокра ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на період проведення інвентаризації від 1991 року та схемою до акту погодження 02 грудня 2003 року меж земельних ділянок між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Як вбачається з акту обстеження земельних (присадибних) ділянок та встановлення межових знаків між ними ОСОБА_5, жительки с. Мокра, № 5 та ОСОБА_1, жительки с. Мокра, № 4 від 15 березня 2010 року, комісією, яка провела обстеження будинків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 встановлено, що порушень з боку ОСОБА_5 не виявлено, ширина земельної ділянки (присадибної) становить 33,6 м, що відповідає земельно-обліковій книзі та архітектурним документам. При проведенні обмірів присадибної ділянки ОСОБА_1, жительки с. Мокра, № 4 було встановлено, що позаду ширина ділянки становить 41 м, а згідно плану 35 м, де виявлено порушення - самозахват 6 м, з боку довжина півкола становить фактично 69 м, а згідно архітектурних документів повинна становити 60 м, з боку ОСОБА_1 зроблено самовільний захват 9 м. Між присадибними ділянками громадян встановлено межові знаки по чітко вираженому контуру, де з межі від дороги до кінцевої межі було натягнуто будівельну стрічку, за якою було встановлено межові знаки (деревяні стовпчики). Вказаний факт також підтверджуються схемою розміщення присадибних земельних ділянок в с. Мокра ОСОБА_5 та ОСОБА_1 станом на 15 березня 2010 року. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, позивачка на підтвердження своїх вимог посилається лише на свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, видане виконавчим комітетом Перечинської районної Ради депутатів трудящих 28 червня 1971 року. Крім цього, акт погодження меж між присадибними ділянками № № 5, 4 суміжників ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 02 грудня 2003 року остання визнала, оскільки засвідчила такий своїм підписом, а акт обстеження земельних (присадибних) ділянок та встановлення межових знаків між ними ОСОБА_5, жительки с. Мокра, № 5 та ОСОБА_1, жительки с. Мокра, № 4 підписувати відмовилася, про що зроблена відповідна відмітка. Вказані акти позивачкою оскаржені не були, що свідчить про те, що вона з такими була згідна, а отже і межі між вказаними присадибними ділянками були встановлені правильно (а. с. 30).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні також досліджено висновок експертного дослідження № 10/13 від 09 грудня 2013 року, яке зроблено за клопотанням позивачки ОСОБА_1 (а. с. 5-15).

Відповідно до висновку експерта існуючі межі земельної ділянки ОСОБА_1 в с. Мокра, 4 Перечинського району Закарпатської області не відповідають визначеним межам згідно плану забудови земельної ділянки від 29 червня 1971 року, оскільки земельна ділянка є більшою, змінено розташування будинку на ній, земельна ділянка розвернута на 4 градуси від раніше визначеної межі з північно-західної сторони на північний схід.

Крім того, відповідно до додатків № 1-3 до вищенаведеного висновку при співставленні плану забудови та фактично споруджених будівель на земельній ділянці позивачки ОСОБА_1 судом встановлено, що господарські будівлі позивачки ОСОБА_1 споруджені частково на земельній ділянці відповідачки ОСОБА_4, оскільки ширина земельної ділянки позивачки повинна була бути 31,0 м, а фактично складає 34,08 м; розташування житлового будинку та надвірних будівель не відповідає плану забудови; позивачкою не надано суду жодних дозвільних документів на спорудження надвірних будівель; спорудження житлового будинку позивачки ОСОБА_1 у відповідності до плану забудови передбачено на відстані 5,0 м від вулиці та на відстані 26,6м від межі земельної ділянки відповідачки ОСОБА_4, однак фактично будинок позивачки розташований на відстані 0,23 м; відповідно до плану забудови будинок позивачки ОСОБА_1 був передбачений квадратної конфігурації, а фактично він побудований «Г»-образної конфігурації; фактичне розташування житлового будинку позивачки ОСОБА_6 зміщено орієнтовно на 8,0 м у сторону земельної ділянки відповідачки ОСОБА_4; при виготовленні кадастрового плану земельної ділянки відповідачки ОСОБА_4 обєктивно були враховані фактично споруджені будівлі ОСОБА_1, тобто фактичне користування, саме тому ширина земельної ділянки змінилася із 31,0 м на 32,65 м (+1,43м) (а. с. 13-15).

Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулює провадження у справі до судового розгляду» у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці.

На підставі вищенаведеного суд, критично оцінивши висновок експертного дослідження № 10/13 від 09 грудня 2013 року, дійшов висновку, що експертом правильно встановлені фактичні обставини справи, однак зроблені хибні правові висновки щодо невідповідності оспорюваного акту положенням ст. 39 Земельного кодексу України та п. 3.25 ДБНН 360-92 (а. с.12).

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Оскільки позивачкою відповідно до ст. 60 ЦПК України не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому суд вважає, що у позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 106, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, с у д, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Порошківська сільська рада Перечинського району, відділ Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та відновлення її меж відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: ОСОБА_9