Справа № 487/2171/15-ц
Провадження № 2/487/1380/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2015 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря судового засідання Мухортіної О.В., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, діючої від свого імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття із реєстрації

В С Т А Н О В И В

24.03.2015року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання її та малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_3 вказав, що йому на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.06.2014 року.

З відповідачкою ОСОБА_2 він знаходився в зареєстрованому шлюбі із 25.09.2004 року.

Від шлюбу вони мають малолітню дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачка та їх малолітня дитина.

Оскільки шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано 09.12.2011 року, а також у звязку із тим, що вона не проживає у спірній квартирі з 2008 року, зв*язок із квартирою втратила, а він як власник майна не взмозі в повній мірі розпоряджатись належним йому майном, позивач, на підставі положення ст. 321,397, 399 ЦК України та ст.ст.150, 156 ЖК України просив визнати відповідачку та малолітню дитину такими, що втратили право на користування квартирою та зняти їх із реєстрації.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що дійсно не проживає у спірній квартирі із 2008 року, але іншого житла не має,тому просила відмовити позивачу в задоволені позову.

Вислухавши пояснення сторін , покази свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

ОСОБА_3. на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 12.06.2014 року.

З відповідачкою ОСОБА_2 він знаходився в зареєстрованому шлюбі із 25.09.2004 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки , виданої 21.07.2008 року ТОВ Нордстар Юг у спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач, відповідачка ОСОБА_2 та їх малолітня дитина ОСОБА_4

Відповідно до показів свідка ОСОБА_5 відповідачка ОСОБА_2 в спірному приміщенні квартири не проживає з 2012 року.

Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила своє не проживання в спірній квартирі з 2008 року.

Відповідно до положення ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні.

Позивач ОСОБА_3, являючись власником квартири АДРЕСА_1 позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у спірній квартирі зареєстрована його колишня дружина, яка не проживає в ній без поважних причин з 2008 року, участі у витратах на утримання квартири не приймає, речей своїх в квартирі не зберігає, вибралась із квартири добровільно та перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив.

Таким чином , ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право на користування жилим приміщенням спірного житла на підставі положення ст.ст. 71, 150, 156 ЖК України.

Згідно зі ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням ,інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 02 грудня 2010 року «Справа Кривіцька і Кривіцький проти України», у контексті Конвенції, поняття «Житло»не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих звязків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло.

Відповідно до ст. 71 ЖК України , особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за умови її відсутності понад 6 місяців без поважних причин , за виключенням випадків, передбачених частиною 3 цієї норми.

Отже,збереження або втрата права користування житлом за відсутності мешканцем, у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності , тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Фізична особа, яка не досягла 14 років, має часткову дієздатність, яка обмежується лише правом самостійно вчиняти дрібні побутові правочини чи здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної та творчої діяльності ( ст. 31 ЦК України).

Обмеження дієздатності особи у віці до 14 років в інших правовідносинах , в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання передбачено положенням ч.4 ст.29 ЦК України.

Таким чином малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків( або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними.

Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний суб*єкт

житлових правовідносин(окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

За таких підстав позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є такими, що не підлягають задоволенню, а тому в цій частині позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 щодо зняття із реєстрації відповідачки також не підлягають задоволенню, оскільки є зайвими,так як саме рішення про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням , що набрало законної сили є підставою для зняття її із реєстраційного обліку .

Керуючись ст.ст.10,60, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В задоволені позову ОСОБА_3 про визнання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою , що втратила право на користування жилим приміщенням відмовити.

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, діючої від свого імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про зняття із реєстраційного обліку відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд в порядку, встановленому ст.294 ,ст.295 ЦПК України.

Суддя Павлова Ж.П.