Справа №478/2311/14-ц 21.04.2015 21.04.2015 21.04.2015
Провадження №22-ц/784/822/15
Головуючий першої інстанції: Сябренко І.П.
Категорія: 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.,

суддів Шолох З.Л., Кутової Т.З.,

при секретарі Свіщук О.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Казанківської селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Казанківської селищної ради Миколаївської області про про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позивач зазначав, що 14 лютого 2003 року він придбав у громадянки ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, сплативши їй в рахунок вартості будинку 4000 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і вони не встигли оформити договір-купівлі продажу будинку в нотаріальній конторі.

Посилаючись на те, що з лютого 2003 року він разом зі своєю сім'єю проживає у цьому будинку, володіє та користується ним, провів ряд капітальних та поточних ремонтів, просив визнати за ним право власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати , та постановити нове, про задоволення позову

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Казанківської селищної ради 23 червня 1988 р., власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, була ОСОБА_3 (а.с. 6). Згідно свідоцтву про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с. 5). Як вбачається з відповідей нотаріальних контор та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 15.04.2015р. № 40143240 спадкова справ після смерті ОСОБА_3 не заводилась (а.с. 27, 52-53).

На підтвердження факту добросовісності заволодіння спірним нерухомим майном позивач посилається на складену у простій письмовій формі розписку, датовану 14 лютим 2003 року, за змістом якої ОСОБА_3 продала свій будинок за адресою АДРЕСА_1, ОСОБА_2 та отримала за це 4000грн. (а.с. 10). Договору купівлі-продажу вказаного будинку у передбаченому законом порядку не було укладено.

Факт заволодіння позивачем спірним будинком підтверджений записами у будинковій книзі, згідно яким ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_4 та їх малолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2., з 28 липня 2004 року є зареєстрованими за адресою АДРЕСА_1, а також довідкою Казанківської селищної ради про те, що позивач з 2004 року сплачує земельний податок за земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок (а.с. 9, 25)

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Отже, для набуття права власності за набувальною давністю необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, тобто, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

За такого, суд правильно вважав необґрунтованими посилання позивача на добросовісність заволодіння спірним будинком в розуміння статті 344 ЦК України, оскільки не уклавши з ОСОБА_3 за її життя у передбаченій статтею 227 ЦК УРСР нотаріальній формі договір купівлі-продажу цього будинку, ОСОБА_2 знав (повинен був знати), що володіє чужою річчю.

Таким чином, суд повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і прийшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності за позивачем на спірний будинок за набувальною давністю.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги про необгрунтованність рішення суду та наявність підстав для визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості за набувальною давністю - не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують.

Помилкове зазначення у рішенні про пред'явлення даного позову до неналежного відповідача не є підставою для його скасування, оскільки це не вплинуло на правильність висновків суду щодо необґрунтованості позовних вимог.

За таких обставин, постановлене у справі рішення про відмову у задоволенні позову є законним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді