Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Максимчук З.М., Григоренка М.П.,

секретар судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

з участю представника позивача - Мазурка А.А.,

представника відповідача - Зражевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом Зражевським Олегом Валентиновичем на рішення Рівненського міського суду від 19 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 19 лютого 2015 року вказаний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02.10.2006 року в розмірі 16 558 грн. 47 коп., куди включено 6 767,46 грн. заборгованості за тілом кредиту, 9 791,01 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом.

В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача штрафів за кредитним договором судом відмовлено. Рішення в цій частині сторонами не оскаржено.

Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене за неповного з'ясування обставин справи та невідповідністю їм висновків суду, представник ОСОБА_4 адвокат Зражевський О.В. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що з боку Банку раніше мало місце звернення до суду про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за даним кредитним договором, результатом якого стало рішення Рівненського міського суду від 21.11.2011 року, яким стягнуто з відповідача 7 790,70 грн. заборгованості за тілом кредиту. Рішення суду набрало законної сили, а тому повторне стягнення цієї суми оскаржуваним рішенням є незаконним. Вказує на безпідставність збільшення процентної ставки за користування кредитом - з 36% до 72%, оскільки в досліджених у судовому засіданні заявах позичальника вказано базову процентну ставку в розмірі 36% річних з розрахунку 360 днів у рік(тобто 3% річних), і будь-яких інших застережень щодо застосування іншої відсоткової ставки немає. Визнає, що сума боргу по відсотках перед банком за ставкою 36% річних становить 4 895,51 грн. Покликаючись на недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити, частково задовольнивши позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за користування кредитними коштами 4895,51 грн. та відмовивши у решті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

______________________________________________________________________________________________________________________

Справа 569/18804/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Сидорук Є.І.

Провадження № 22-ц 787/1111/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення кредиту та відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із невиконанням ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором кредиту, у Банку виникло право примусового стягнення суми заборгованості та відсотків.

Проте із даним висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

За положенням ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 02 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір, у відповідності до якого останній отримав від Банку кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказана угода являє собою Заяву, яка була підписана відповідачем, та Умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 10, 11-16).

ОСОБА_4 погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки ним не оспорюється, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, зазначене не підлягає доказуванню.

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом з тим, стягнення боргу за кредитним договором від 02.10.2006 року було предметом позову Банку до відповідача, за результатами розгляду якого Рівненським міським судом було ухвалене рішення від 21 листопада 2011 року, котрим з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за даним договором в сумі 13 584,50 грн., з яких заборгованість за кредитом становила 7790,70 грн., 4 670,73 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, штрафи-500 грн. (фіксована частина) та 623,07 грн. (процентна складова) (а.с. 35).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за №5 від 30.03.2012 року вказано, що «зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України».

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що спірні відносини виникли з приводу невиконання відповідачем умов кредитного договору і, як наслідок, утворення заборгованості в сумі 17 886,39 грн., куди включено: заборгованість за кредитом у сумі 6767,46 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом у сумі 9791,01 грн., штраф в розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та штраф у сумі 827,92 грн. (процентна складова) (а.с. 6-9).

Як видно з матеріалів, долучених позивачем до заяви, у розрахунок заборгованості включено суми боргу, які були предметом спору в цивільній справі № 2-4406/11. В цьому розрахунку зазначено погашення боржником 2 грудня 2011 року відсотків за користування кредитом в сумі 7 976,76 грн.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог, ОСОБА_4 подав до суду квитанції про погашення заборгованості за кредитним договором на виконання рішення Рівненського міського суду від 21.11.2011 року на суму 10 000 гривень.(а.с.34).

Окрім цього, відповідачем до матеріалів справи долучено постанову державного виконавця ДВС Рівненського міського управління юстиції ВП № 33045246 від 18.06.2012 року про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Рівненського міського суду від 21.11.2011 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 584,50 грн , прийнятого у справі №2-4406/11.

27 червня 2013 року державним виконавцем ДВС Рівненського міського управління юстиції винесено постанову ВП № 33045246 про повернення виконавчого документа стягувачеві. В постанові зазначено: Боржник самостійно сплатив 13 505 грн.

Вирішуючи спір, та стягуючи на користь банку кошти, суд першої інстанції не врахував доводів відповідача про наявність рішення суду про стягнення боргу за даним кредитним договором, сплату відповідачем коштів після рішення суду, не з'ясував загальний розмір несплачених відсотків за кредитом після винесення судового рішення.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку колегією суддів апеляційного суду зобов»язано представника ПАТ КБ «ПриватБанк» подати до суду розрахунок заборгованості позичальника за кредитним договором від 02 жовтня 2006 року без врахування сум, які були стягнуті рішенням суду від 21.11.2011 року та відсотків за користування коштами в розмірі, передбаченому в кредитному договорі за ставкою 36% річних. У зв»язку з цим судом оголошувалась перерва.

ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги апеляційного суду не виконав.

За відсутності розрахунку заборгованості за кредитним договором від 2 жовтня 2006 року з врахуванням сум, які були стягнуті рішенням суду від 21.11.2011 року і сплачені відповідачем в розмірі 10 000 гривень, та за відсутності розрахунку заборгованості відсотків після рішення суду колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог і Банк має право на стягнення відсотків за користування кредитом, нарахованих після ухвалення судового рішення, які відповідачем визнані.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку колегії, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на доказах, що є в матеріалах справи, а тому спростовують висновки суду першої інстанції про задоволення позову. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього відсотків за користування кредитом з розрахунку 36% річних в сумі 4 895,51 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи, позивачем свої позовні вимоги належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому, апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в сумі, що визнана відповідачем.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом Зражевським Олегом Валентиновичем задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 19 лютого 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 4 895(чотири тисячі вісімсот дев»яносто п»ять) гривень 51 копійку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді : Максимчук З.М.

Григоренко М.П.