справа № 208/7032/14-ц
№ провадження 2/208/357/15
РІШЕННЯ

Іменем України

25 червня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ізотова В.М., при секретарі Тур І.В., за участю: представників позивачки - ОСОБА_1 і ОСОБА_2; відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та їх представника - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори ОСОБА_7, "про визнання недійсним договору купівлі-продажу",

в с т а н о в и в

В серпні 2014 року позивачка звернулась до суду з указаним позовом в обгрунтування якого зазначила, що у листопаді 2013 року її син - ОСОБА_8 звернувся до неї з проханням придбати у сумісну власність автомобіль, мотивуючи це тим, що вона часто хворіє, їй доводиться часто звертатися до лікарів, а тому він міг би возити її до лікарні на новому автомобілі. Вона погодилась і передала сину 5000 грн., після чого 10.12.2013 року син відвіз її до Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори, де разом із невідомим їй чоловіком попросив поставити свій підпис під документами які вони їй надали. Вона має дуже поганий зір, але довіряючи сину, зазначені документи підписала не читаючи. У нотаріуса вона не була, які документи підписувала - не бачила, але була впевнена, що підписує договір про купівлю автомобіля. 23.03.2014 року її син - ОСОБА_8 помер, після чого їй стало відомо, що насправді документи які вона підписувала в нотаріальній конторі це - договір купівлі-продажу, згідно умов якого вона продала сину належний їй на праві власності будинок № 49/58 по вул. Дружби в м. Дніпродзержинську. Продавати належний їй будинок вона наміру не мала, однак підписала договір купівлі-продажу під впливом обману з боку сина.

В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали, пославшись на обставини зазначені у позовній заяві.

Відповідачі, їх представник та законний представник неповнолітнього відповідача, позов не визнали та суду пояснили, що подружжя ОСОБА_8 і ОСОБА_9 мають від шлюбу двох дітей - відповідачів по справі ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_4 Позивачка ОСОБА_6 погано відносилась до невістки - ОСОБА_9В і зробила все щоб їх сімя розпалась і добилась свого. Після їх розлучення позивачка по добрій волі, без обману з боку її сина, продала останньому належний їй на праві власності будинок. А після того як син загинув, позивачка, не бажаючи щоб спірний будинок дістався онукам (відповідачам по справі), звернулась до суду з цим позовом.

Третя особа по справі - державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори ОСОБА_7 просила у задоволенні позову відмовити, пояснивши суду, що перед тим як звернутись до неї з приводу оформлення договору купівлі-продажу будинку, позивачка зібрала багато документів, більшість з яких вона могла отримати у державних органах тільки особисто, а саме: реєстраційні документи, оригінали витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію технічної документації із землеустрою, довідку про склад сім,і, звіт про ринкову вартість будинку та інші документи і не могла не усвідомлювати для якої цілі вона ці документи збирає. І коли всі ці документи були позивачкою зібрані позивачка ОСОБА_6 особисто, без сторонньої допомоги з'явилась до нотаріальної контори де виразила бажання укласти договір купівлі-продажу належного їй будинку зі своїм сином ОСОБА_8 Перевіривши всі надані позивачкою документи, та поспілкувавшись з позивачкою особисто, вона (нотаріус) переконалась, що ОСОБА_6 є дієздатною особою, усвідомлює значення своїх дій і, що її волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі, в зв'язку з чим у неї не виникло ніяких підозр в тому, що договір укладається під впливом, обманом, або психічним насильством. Після того як позивачка і її син ознайомились з проектами документів і з їх сторони не виникло ніяких заперечень і зауважень, цей договір 10.12.2013 року було посвідчено нотаріально. Крім того, ОСОБА_8 в розмові зазначив, що повністю розрахувався з ОСОБА_6 до підписання договору, а ОСОБА_6 підтвердила, що син передав їй гроші повністю і вона не має до нього ніяких претензій, що і було зазначено у п. 2.1 договору. Позивачка ОСОБА_6 договір та всі інші документи підписувала власноручно без сторонньої допомоги, акуратним, каліграфічним почерком, повністю зазначивши своє прізвище, ім'я та по батькові і особисто розписувалась за вчинену нотаріальну дію. При посвідченні договору, позивачка ОСОБА_6 не повідомляла, і жодних документів, підтверджуючих про ваду зору чи наявність у неї інших захворювань, не представляла і ніяким чином не давала засумніватися у її дієздатності.

Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_6Л належав житловий будинок (з господарськими будівлями та спорудами) № 49/58 по вул. Дружби у м. Дніпродзержинську, Дніпропетровської області (т. 1, а.с. 100).

За змістом ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

10 грудня 2013 року між позивачкою ОСОБА_6 та її сином - ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку (з господарськими будівлями та спорудами) під номером 49/58 по вул. Дружби у м. Дніпродзержинську, Дніпропетровської області. Цей договір посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори ОСОБА_7 за реєстровим № 3-1951. Згідно з п. 2.1 договору, продаж будинку було здійснено за 68570,00 грн., які покупець повністю передав продавцю - до оформлення цього договору.

Згідно п.п. 2.2, 4.3 Договору, підписання продавцем цього договору підтверджує той факт, що покупець не має матеріальних зобовязань та обовязків перед продавцем. Цей договір підписується сторонами добровільно, при здоровому розумінні та ясній памяті, після прочитання кожною зі сторін тесту договору (т.1, а.с. 91-92).

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 230 ЦК України насамперед встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а конкретні підстави для визнання договорів недійсними визначені ст.ст. 215, 218-235 ЦК України і такі підстави повинні мати місце саме на час укладення такого договору.

З матеріалів справи вбачається, що на час укладання спірного договору купівлі-продажу сторонами ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були дотримані усі умови для його посвідчення. При вчиненні нотаріальних дій, нотаріусом були вчинені всі дії, що передбачені чинним законодавством при вчиненні подібного виду послуг. Договір підписано в присутності нотаріуса, особи сторін встановлено, їх дієздатність та належність ОСОБА_6 будинку, що відчужуються, перевірено.

Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно умов договору купівлі-продажу, зокрема п. 4.1 (т. 1, а.с.11), сторони стверджували, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характер фіктивного та удаваного правочину, у них відсутні обставини, які примусили їх вчинити цей договір на невигідних стосоно них умовах, їм зрозумілі суть і значення договору, що укладається, цей договір не є зловмисною угодою, здійснюється сторонами за добрею волею, без будь яких погроз, примусу чи насильства, фізичного чи психичного тиску, спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у договорі, ніяких претензій один до одного не мають.

Суд звертає увагу на те, що похилий вік та стан здоров'я позивачки, юридична необізнаність, малограмотність не є тими обставинами, з встановленням яких закон пов'язує визнання правочину недійсним на підставі ст. 230 ЦК України, як укладеним внаслідок обману.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що посилання позивачки та її представників про те, що у позивачки ОСОБА_6 не було волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу є безпідставними.

У разі якщо позивачка через похилий вік та стан здоров'я не правильно сприйняла природу оспорюваного правочину, зміст прав та обов'язків сторін, то є підстави для визначення наявності такого стану позивачки на момент укладання правочину, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла їми керувати (ст. 225 ЦК України), на підставі призначеної відповідно ст. 145 ЦПК України судово-психіатричної експертизи.

До початку розгляду справи по суті представником позивачки було заявлено клопотання про призначення у справі комплексної судово-медичної експертизи з приводу з'ясування можливості позивачкою ОСОБА_6 підписати договір купівлі-продажу з урахуванням того, що вона погано бачить і чує а також чи дозволяв її стан здоровя зрозуміти текс підписаного договору купівлі-продажу і чи не міг її стан здоровя обмежувати її дієздатність при укладанні договору купівлі-продажу (т.1, а.с. 50-51).

Але на цій стадії судового розгляду у задоволенні зазначеного клопотання судом було відмовлено з посиланням на те, що воно є передчасним і для того щоб вирішити питання про призначення експертизи необхідно вислухати учасників процессу, свідків, дослідити матеріали справи та надані сторонами докази, а вже потім, як що сторони знову звернуться до суду з зазначеним клопотанням, - розглянути його.

Разом з тим, по пошті до суду надійшли матеріали заяви в якій представник позивачки просила долучити до матеріалів справи "Висновок судово-медичної експертизи (комісійної) № 58 від 17.03.2015 року" проведеної КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" за заявою позивачки ОСОБА_6 з питань що стосуються обставин вищезазначеної цивільної справи (т.1, а.с. 185-192).

Оскільки представником позивачки передбачений ст.ст. 143-147 ЦПК України порядок призначення та проведення експертизи, дотримані не були, а саме:

- не всім сторнам по справі було надано можливість використати своє право на подачу суду питань на які, на їх думку, потрібна відповідь експерта; просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі або конкретному експерту або заявити відвід експерту;

- кількість і зміст питань за якими має бути проведена експертиза, судом не визначалась;

- експерт (-ти) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього (них) обов'язків судом не попереджався (-лись) і у висновку це не зазначено;

- у висновку експертизи не зазначено свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта особам які робили наданий представником позивачки Висновок, а також не зазначено стаж експертної роботи осіб яки зробили зазначений Висновок; - відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України, ухвалою суду цей доказ, а саме: - "Висновок спеціаліста судово-медичного експерта (комісійний) № 58" (т. 1, а.с. 198-207) визнано недопустимим (т.1, а.с. 247-248).

В подальшому сторни, у передбаченому ст.ст. 143-147 ЦПК України порядку, з клопотанням щодо призначення у справі експертизи, не звертались.

Відповідно до п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (яка діяла на момент посвідчення спірних договорів) нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи, підписуються у присутності нотаріуса.

Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати правочин, заяву чи інший документ, за її дорученням і в її присутності та в присутності нотаріуса може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, неписьменна або сліпа, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ.

Твердження позивачки та її представників про наявність таких порушень як: нотаріус не звернула уваги на те, що ОСОБА_6 не мала змоги самостійно читати текст договору і особисто текст договору позивачці не прочитала та у договорі відповідну відмітку не зробила; суд оцінює критично, оскільки доказів про необхідність виконання таких дій з боку нотаріуса, позивачка і її представники суду не надали, а судом такі докази, під час розгляду справи, здобуті не були.

Матеріали справи і пояснення нотаріуса, недовіряти якому у суда немає жодних підстав, свідчать, зокрема про те, що при укладанні оспорюваного договору позивачка ОСОБА_6 не звертала увагу нотаріуса на те, що вона погано бачить і потребує додатвових передбачених законом дій нотаріуса. Договір купівлі-продажу підписаний позивачкою, чого вона і не заперечувала.

Обізнаність позивачки в тому, що вона укладала договір купівлі-продажу саме належного їй домоволодіння а не автомобіля, також підтверджується показами свідка ОСОБА_10 який суду пояснив, що він працює оцінювачем ТОВ "Експертно-консалтингова фірма "Рейтинг". У жовтні 2013 року до нього особисто зверталась позивачка ОСОБА_6 з проханням провести оцінку її домоволодіння яке розташоване за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Дружби, буд. 49/58, пояснюючи, що вона хоче продати цей будинок своєму сину. Після того як ОСОБА_6 надала всі необхідні документи, він зробив висновок згідно якому зазначене домоволодіння було оцінено в 68570 грн. Всі необхідні підписи під документами ОСОБА_6 робила особисто без сторонньої допомоги. Ніяких сумнівів у дієздатності позивачки у нього не виникало.

Посилання позивачки та її представників на те, що відповідачка не отримала від свого сина обумовлену в договорі купівлі-продажу від 10 грудня 2013 року суму - 68570 гривень, не може бути підставою для визнання недійсним даного договору з підстав передбачених ст.230 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка та її представники не довели, що позивачка була обманута її сином - ОСОБА_8 при укладенні договору купівлі-продажу домоволодіння від 10 грудня 2013 року, бажання розірвати який виникло у позивачки ОСОБА_6 не одразу після його укладення, а лише після того, як її син - кому вона продала належний їй будинок, помер.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачкою предмета спору, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для його задоволення, з підстав -недоведеності з боку позивачки наявності обману з боку покупця при укладнні договору купівлі-продажу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 210, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 230 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа - державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської нотаріальної контори ОСОБА_7, "про визнання недійсним договору купівлі-продажу", відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя Ізотов В. М.