АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №641/627/964/14-ц Головуючий 1 інст. - Вовк Л.В.
Провадження № 22ц/790/1761/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Котелевець А.В.,,Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про примусове виселення та скасування державної реєстрації, третя особа: Краснокутський РС ГУДМС України в Харківській області та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на ? частину домоволодіння, -

встановила:

18 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про примусове виселення та скасування державної реєстрації.

В позові ОСОБА_2 вказав, що він, на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2013 року, є власником житлового будинку по АДРЕСА_1. За його згодою у будинку зареєстрована відповідачка, з якою стосунки не склалися і ОСОБА_3 вигнала його з будинку. Він вимушений проживати не в своєму будинку, так як відповідач замінила замки на вхідних дверях та перешкоджає користуватися йому своєю власністю. Прохав примусово виселити відповідачку з вказаного домоволодіння.

В липні 2014 року до суду звернулася ОСОБА_3 з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права приватної власності на ? частину домоволодіння.

В позові ОСОБА_3 зазначила, що у березні 2013 року вона вирішила змінити місце проживання, продавши свою садибу по АДРЕСА_2. Домовившись з відповідачем, вони вирішили придбати житловий будинок у ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 для спільного проживання. 29 квітня 2013 року, в нотаріальній конторі ОСОБА_2 почав вмовляти її оформити будинок на його ім'я, так як він людина похилого віку та побоюється залишитися без житла. Крім того, ОСОБА_2 пообіцяв в цей же день скласти заповіт на ім'я позивача та надати розписку, що ОСОБА_3 має право на ? частину домоволодіння. Позивач, довірившись словам відповідача, дала згоду на купівлю - продаж будинку та оформлення права власності на ОСОБА_2 Пізніше ОСОБА_2 надав згоду на купівлю-продаж позивачці ? частини будинку, при цьому надав довіреність ОСОБА_5 продати позивачці ? частину домоволодіння, а потім відкликав свою довіреність та ухилився від нотаріального посвідчення договору. На думку ОСОБА_3, ОСОБА_2 ухилився від нотаріального посвідчення договору, тому прохала суд визнати дійсним договір купівлі-продажу ? частини домоволодіння по АДРЕСА_1, укладений 27.07.2013 року між нею та ОСОБА_2, визнати за нею право приватної власності на ? частину вище вказаного домоволодіння.

У судовому засіданні позивач та його представник, прокурор, який вступив в справу в інтересах ОСОБА_2, позов підтримали, просили його задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_3 не визнали, просили в позові відмовити.

Відповідач та її представник зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Позов ОСОБА_2 не визнали, прохали в позові відмовити, так як ОСОБА_6 не чинить перешкод для проживання позивача.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про примусове виселення і скасування державної реєстрації відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу ? частини домоволодіння по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсним. Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на ? частину домоволодіння по АДРЕСА_1. Арешт, накладений на ? частину домоволодіння, відповідно до ухвали Краснокутського районного суду Харківської області від 25.07.2014 року скасовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов ті відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не навів мотивів спростування пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, не звернув уваги, що він не писав розписку, та проігнорував той факт, що всі правовстановлюючі документи на приватну власність оформлені на його ім'я, а ОСОБА_3 перешкоджає йому користуватися своєю власністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 і відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу ? частини домоволодіння по АДРЕСА_1, що підтверджується розпискою наданою 27.07.2013 року ОСОБА_2 в якій зазначено, що ОСОБА_3 сплатила ? вартості домоволодіння, а ОСОБА_2 не надано доказів про те, що ОСОБА_3 перешкоджає позивачу користуватися житлом.

Але з цим висновком, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України , під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60, ч. 1 ст. 213, п.п. 1), 3), 4) ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Відповідно ст. 220, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 209, ст. 210, ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319, ст. 391, ст. 640, ст. 655, ст. 657 Цивільного кодексу України,

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Рішення суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 обґрунтовано наступним.

Як передбачає п.33 Постанови Пленуму ВССУ №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Посилання позивача ОСОБА_2, що ОСОБА_3 постійно його ображала, принижувала та виганяла з будинку, створювала перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном, підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєструвалися у спірному домоволодінні по АДРЕСА_1 30 травня 2013 року.

Допитані по справі свідки ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили, що їм відомо зі слів ОСОБА_2, що ОСОБА_3 чинить сварки, виганяє його з будинку та створює перешкоди в користуванні своєю власністю. Самі безпосередньо свідками вказаних подій вони не були.

Вказані свідчення були спростовані показаннями свідків ОСОБА_12, сусідами - ОСОБА_13, ОСОБА_14, які пояснили, що ОСОБА_3 добре відносилася до ОСОБА_2, доглядала за ним, створила йому всі умови для проживання.

Надана позивачем постанова Краснокутського РВ ГУМВС України в Харківській області про закриття кримінального провадження від 25.12.2013 року, підтверджує відсутність тих обставин, на які посилається позивач, а саме вчинення перешкод ОСОБА_3 у користуванні будинком ОСОБА_2

Матеріали прокурорської перевірки не свідчать, що ОСОБА_3 перешкоджає в користуванні житлом ОСОБА_2

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 суд зазначені вимоги закону застосував неправильно, не врахував, що норма ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України не застосовується щодо правочинів які підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 Цивільного кодексу України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов'язків для сторін.

На порушення правил статей 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України суд не з'ясував належним чином обставини справи щодо вимог сторін; чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення; які правовідносини випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Суд не звернув уваги на відсутність письмових доказів щодо усіх істотних умов договору та доказів щодо виконання договору.

Поза увагою суду залишилось те, що матеріалами справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, посвідчений державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори 29 квітня 2013 року, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 за 40 000 грн.

Крім того, договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.04.2013 року підтверджується, що ОСОБА_2 придбав земельну ділянку за вище вказаною адресою площею 0,1500 га у ОСОБА_4

Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.04.2013 року, свідчать, що ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстрував земельну ділянку та житловий будинок по АДРЕСА_1.

В цей же день ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом 29.04.2013 року, згідно якого заповідав житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 Пізніше вказаний заповіт скасовано.

Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, посвідчений державним нотаріусом Краснокутської державної нотаріальної контори 29 квітня 2013 року є чинним і сторонами не оспорюється.

За таких обставин, на підставі ст.309 ЦПК України, ухвалене у справі судове рішення в частині задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 17 грудня 2014 року - змінити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності на ? частину домоволодіння - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді:-