Справа №162/910/15-ц
Номер провадження 2/162/164/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року смт. Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого- судді Труша В.О.,

при секретарі Гичук О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання правочину недійсним та застосування реституції, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" (далі- ТзОВ "АВТО ПРОСТО") про визнання правочину недійсним та застосування реституції.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13.01.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір №341203, предметом якого є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему АвтоТак. Договір укладався шляхом підписання сторонами договору та додатку №1 і додатку №2, які є невідємною частиною договору. Відповідно до додатку №1 до договору метою його укладення було отримання автомобіля ОСОБА_2, вартістю 75 040,00 грн. через систему придбання у групах ОСОБА_3. Зазначмв, що перед укладенням договору він ознайомився із його змістом, однак мало що розумів.

Позивач вважає, що вказаний договір був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики. Зокрема він отримав нечітку, неправдиву інформацію стосовно оспорюваного договору, дії відповідача є забороненими в розумінні положень статей 18,19 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки законом забороняється нечесна підприємницька діяльність, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. При належного розяснення йому усіх умов і наслідків даного договору, позивач не погодився б на його укладення. Умови договору є несправедливими і непрозорими по відношенню до позивача, оскільки суперечать добросовісності цивільних правовідносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача.

ОСОБА_4 визнати договір №341203 від 13.01.2011 року не дійсним з моменту укладення і стягнути з відповідача сплачені кошти на виконання його умов в сумі 27 707,00 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги із наведених підстав підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Від представника відповідача ОСОБА_5 "АВТО ПРОСТО" до суду надійшло пояснення та заперечення проти позову, згідно яких відповідач просив відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності, передбаченого статтею 257 Цивільного кодексу України (далі- ЦК), та за безпідставністю позовних вимог. Справу просив розглянути за відсутності представника відповідача.

Взявши до уваги доводи сторін, заслухавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення із слідуючих підстав.

У відповідності з частиною 3 статті 10, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК), суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК визначено, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 "АВТО ПРОСТО" була укладена Угода №341203. Предметом даної Угоди є надання відповідачем позивачу, як учаснику, послуг системи АвтоТак ,спрямованих на придбання автомобіля в групах шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку №1 та Додатку №2, які є невідємними частинами Угоди.

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ствердили факт підписання сторонами Угоди у їх присутності.

Згідно з додатком №1 до зазначеної Угоди, ОСОБА_1 отримав право на придбання автомобіля марки ОСОБА_2 вартістю 75 040,00 гривень в групі АвтоТак.

Статтею 3 Угоди передбачено зобовязання відповідача щодо організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками програми АвтоТак, здійснення адміністративних процедур, необхідних для сплати та передачі автомобіля учаснику.

Відповідно до статті 5 Угоди, учасник зобовязується виконувати зобовязання, передбачені Угодою, у порядку та строки, визначені Угодою, а у статті 7 визначено, що Угода набирає чинності з моменту підписання обома Сторонами й діє до моменту виконання обома Сторонами всіх зобовязань, передбачених Угодою.

Як встановлено у справі, з моменту підписання Угоди- з 13.01.2011 року відповідач надав позивачу адміністративні послуги, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання автомобіля в групі ( позивач був включений до системи АвтоТак і до групи на придбання автомобіля).

Відповідно до статті 2 Угоди, ОСОБА_5 «АВТО ПРОСТО» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобовязань, передбачених Угодою. Окрім того, отримання автомобіля, за умови виконання зобовязань, встановлених Угодою, є обовязком учасника, що зазначено у пункті 5 статті 5 Угоди.

На виконання умов Угоди позивач на момент звернення до суду сплатив 27707,00 гривень, що стверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій.

Інші умови договору сторонами не виконувались.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень частини 1 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до статті 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Нормами статей 203, 627 ЦК закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Відповідно до частини 3 статті 6 ЦК, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до частини 2 статті 628 ЦК, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З доводів позивача слідує, що при ознайомленні із умовами Угоди він мало що зрозумів з їх змісту, а сама Угода була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надано або надано нечітко і незрозуміло інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Також, на думку позивача, під час укладання Угоди був порушений принцип рівності сторін договору і умови Угоди є несправедливими по відношенню до нього, а дії відповідача є забороненими та підпадають під дію положень статей 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 230 ЦК, обман має місце , якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування.

Визначення поняття несправедливі умови договору закріплено в частині 2 статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими, визначено у частині 32 статті 18 цього Закону. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Аналізуючи статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» , можна дійти до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3 , частина 3 статті 509 ЦК); по-друге , умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Однак, позивач не зазначив і не довів, якої шкоди йому завдано і у чому полягає дисбаланс його договірних прав.

У статті 10 Угоди вказано, що підписання цієї Угоди та Додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Угоди та Додатків до неї. Якщо Учасник системи одружений, цим він заявляє, що має згоду іншого подружжя на укладення цієї Угоди. Це підтверджує досягнення сторонами всіх викладених в Угоді умов та доводить вільне волевиявлення учасників договору, що відповідає принципу свободи договору і спростовує твердження позивача щодо нерозуміння Угоди чи обману зі сторони відповідача.

Окрім того, згідно пункту 13.8 статті 13 додатку №2 до Угоди, учаснику дано 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з Угодою та прийняти її чи відмовитись від участі в системі АвтоТак. При цьому, в разі розірвання Угоди протягом семи днів з дати її підписання, учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ОСОБА_5 «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити ОСОБА_5 «АВТО ПРОСТО» про розірвання Угоди. Однак, як установлено судом, ОСОБА_1 із заявою про розірвання Угоди в семиденний термін до відповідача не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Угоди.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (стаття 3 ЦК). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК).

Угода разом з додатками №1 та №2 підписана сторонами, що підтверджує досягнення ними всіх викладених в угоді умов та доводить вільне волевиявлення учасників, що відповідає принципу свободи договору.

Таким чином, у справі відсутні підстави вважати про наявність обману, нечесної підприємницької практики, заборонених дій чи несправедливих умов по відношенню до позивача зі сторони відповідача в момент укладання Угоди 13.01.2011 року.

Також, позивач вважає , що в угоді і додатках до неї не вказано підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер, основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії Угоди. Тому, при умові належного розяснення усіх умов та наслідків даної Угоди, позивач не погодився б на її укладення.

Суд констатує, що в Угоді не вказано підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистрибютор. Як стверджує відповідач, це офіційний дистрибьютор таких автомобілів на території України. Поруч з цим така умова не є істотною для договорів надання адміністративних і фінансових послуг та не вимагається законодавством, не тягне за собою жодних негативних наслідків для позивача. Виконавець вправі обирати на свій власний розсуд продавця обраного товару. Однак, у п.8.1 додатку №2 зазначено, що ОСОБА_4 зобовязується надіслати Постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, який одержав право на отримання автомобіля, здійснить відповідні платежі, і ОСОБА_4 затвердить оформлення документів на отримання автомобіля. Відповідно до угоди, між ОСОБА_4 та виробником та/або імпортером та/або дистрибютором, останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення повинен передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля. Крім того, предметом Угоди є не купівля-продаж автомобіля, а надання Учаснику послуг системи АвтоТак спрямованих на придбання автомобіля (стаття 1 Угоди). Згідно додатку №2 розділ 1 "Визначення термінів", Автомобіль - це транспортний засіб, що придбавається через систему АвтоТак. Марка і комплектність автомобіля чітко вказані у Додатку №1 - ОСОБА_2. Базова комплектність- це комплектність автомобіля серійного виготовлення без додаткового обладнання і конструкційних складових частин спеціального (додаткового) призначення. Окрім того, виконавець на момент укладення договору не може передбачити в якого саме продавця буде придбаний товар, оскільки саме від учасника залежить, коли саме товар буде придбано, де саме він забажає отримати товар, тощо.

З огляду на це, слід прийти до висновку, що відсутність в Угоді і в додатках до неї відомостей про підприємство з яким відповідач уклав договір на постачання, виробник, імпортер та/або дистрибютор не порушують вимог щодо укладання договору і не порушують прав позивача, оскільки зазначені позивачем відомості не є предметом договору.

Позивач вважає, що в договорі не зазначено строк, після якого він припиняє свою дію, не міститься строків або термінів отримання учасником автомобіля.

Відповідно до статей 251,252 ЦК, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов"язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим, із настанням певної події , яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати .

Згідно частини 1 статті 631 ЦК, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно статті 905 ЦК, строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

В статті 7 Угоди зазначено, що вона набирає чинності з моменту підписання сторонами й діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов"язань, перебачених Угодою.

В суді встановлено, що на даний час Угода є діючою і відповідач гарантує надання учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобовязань , передбачених угодою, а статтею 5 Угоди передбачено, що відповідач зобовязується отримати автомобіль за умови виконання зобовязань за Угодою. Тобто, кінцевим результатом укладеної Угоди є отримання автомобіля всіма учасниками Групи, за умови дотримання ними встановелних Угодою умов, а строк отримання автомобіля залежить виключно від позивача. Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 неналежно виконує умови Угоди, а саме: востаннє сплатив щомісячний внесок 21.05.2014 року і станом на сьогодні припинив їх сплачувати, хоча зобовязаний робити це щомісячно, відповідно до п.5 Угоди.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Поручіз цим на момент розгляду справи в суді не здобуто доказів про порушення відповідачем своїх зобовязань, зазначених в Угоді.

Таким чином це твердження позивача не знайшло підтвердження в суді.

Позивач вважає, що відповідач застосовуючи підміну понять ("Ціна автомобіля" та "Поточна ціна автомобіля" ) використовує нечесну підприємницьку практику , яка включає зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, тим самим порушуючи норми статті 19 Закону України "Про захист справ споживачів", і надає відповідачу можливість збільшувати ціну автомобіля без надання позивачу права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладання Угоди. На думку позивача підміна поняття означає підміну предмета міркування.

Матеріалами справи встановлено, що ціна автомобіля зазначена в Додатку №1 у графі "Ціна автомобіля в грн") 75 040,00 гривень, а у розділі 1 Додатку 2 дано визначення поняттю "поточна ціна автомобіля", яка встановлюється виробником та/або імпортером та/або дистрибьютором в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених Угодою. Жодним пунктом Угоди не передбачено можливість зміни ціни послуг відповідача, оскільки ціна послуг погоджена між сторонами і відсотках , які прописані в додатку №1 .

Тому, зазначенне твердження позивача про те, що відповідач упродовж строку дії Угоди має право змінювати ціну Угоди, не знайшло свого підтвердження в суді.

Разом з тим, відповідно до статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", до несправедливих умов договору відноситься надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору.

Позивачем не враховано, що умови будь-якого договору повинні відповідати як загальним, так і спеціальним нормам чинного законодавства. В разі, якщо умовами договору не врегульовано будь-які випадки відповідальності сторін, то така відповідальність настає на підставі норм закону. Тому, будь-яка із сторін не позбавлена можливості звертатися за захистом своїх порушених прав на підставі норм закону.

Окрім того, позивач не позбавлений можливості щодо ініціювання перед ОСОБА_5 «АВТО ПРОСТО» внесення змін та доповнень до умов Угоди.

Права та обов'язки сторін угоди, окрім самої угоди, яка містить в собі 25 самостійних розділів у статтях 3-5 Угоди, що регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки сторін договору, ще закріплені в розділі ІІІ ЦК.

Слід також зазначити, що ні Угодою, ні Законом не передбачено, що неналежне виконання сторонами взятих на себе зобов"язань тягне за собою недійсність укладеного договору.

Таким чином, суд, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють правовідносини в сфері договірних відносин та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правову угоду з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що угода, укладена між сторонами, містить несправедливі та непрозорі умови, укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, а дії відповідача є забороненими, а тому відсутні підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України „Про захист прав споживачів та визнання у зв"язку з цим недійсності правочину з моменту укладення.

В силу умов пункту 7 Угоди суд також приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, передбачених статтею 257 ЦК.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК, суд,-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про визнання правочину недійсним та застосування реституції відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любешівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - з дня отримання ними копії цього рішення.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_8

Згідно з оригіналом.

Суддя Любешівського

районного суду ОСОБА_8