РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Громова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Наталії Андріївни про усунення від права на спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу - Левченко Наталії Андріївни, про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року було відкрито провадження у справі № 522/11743/14-ц за вказаною позовною заявою.

05 травня 2015 року позивач надав до суду уточнений позов, яким доповнив зміст обґрунтування позовних вимог.

В обґрунтування позовних вимог, згідно позовної заяви та уточнень до нього, позивач та його представник посилається на те, що спадкодавець ОСОБА_4 був інвалідом першої групи, здобутої в результаті участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електричній станції. За такою категорією інвалідності, спадкодавець мав велику пенсію та 50% знижку на оплату житлово-комунальних послуг, в тому числі, електроенергії, водопостачання та водовідведення, телефонний зв'язок.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пільги та пенсійне забезпечення які отримував при житті ОСОБА_4 після його смерті надаються його дружині.

Спадкодавець ОСОБА_4 тяжко хворів на різноманітні хвороби, і в 2009 році, до укладання шлюбу з відповідачем, він дізнався про невтішні прогнози лікарів щодо тривалості його життя. З цієї причини, відповідач та спадкодавець ОСОБА_4, які були друзями, домовилися про укладання фіктивного шлюбу без наміру створення сім'ї та набуття взаємних прав та обов'язків подружжя. Мотивом укладення фіктивного шлюбу було те, що відповідач бажала отримати після смерті ОСОБА_4 пільги зі сплати житлово-комунальних послуг та велике пенсійне забезпечення чоловіка.

14 серпня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується актовим записом про шлюб № 694, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 у віці 71 рік помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було видано Свідоцтво про смерть від 27 грудня 2013 року.

Після смерті ОСОБА_4, за первісною заявою відповідача ОСОБА_2, приватним нотаріусом Левченко Наталією Андріївною була заведена спадкова справа щодо успадкування майна померлого ОСОБА_4, як дружина яка пережила свого чоловіка, на підставі ст. 1241 ЦК України (обов'язкова частка). Після цього, з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернуся позивач.

Згідно довідок про склад сім'ї та прописки № 930 від 03.07.2014 р. та № 972 від 17.07.2014 р. виданих КП ЖКС «Фонтанський», ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований один в квартирі АДРЕСА_1. Крім цього з акту щодо не проживання відповідача, складеного 12 листопада 2014 року, вбачається, що ОСОБА_2 з 01 серпня 2009 року по теперішній час не мешкала в квартирі АДРЕСА_1, в цій квартирі проживав виключно один ОСОБА_4 до самої своєї смерті.

Позивач стверджує, що вищезазначені довідки КП ЖКС «Фонтанський» та акт щодо не проживання відповідача, підписи в якому засвідченні керівником КП ЖКС «Фонтанський», офіційно підтверджують факт того, що ОСОБА_4 в період шлюбу з відповідачем до самої своєї смерті в своїй квартирі мешкав виключно один, і відповідно відповідач не могла здійснювати догляд за своїм чоловіком в період знаходження його в безпорадному стані.

Разом з цим позивач стверджує про те, що незадовго після смерті ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_2, поспішно реалізовуючи мотив нікчемного шлюбу, оформила 50% знижку з оплати житлово-комунальних послуг на свою квартиру, яка знаходиться по АДРЕСА_2, що підтверджується листом КП ЖКС «Вузовський» Київського району №693/01-14 від 18.09.2014 р., листом ПАО «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» №5153 від 24.09.2014 р., листом Філії «Інфоокводлоканал» ТОВ «Інфокс» №4193-04/4233 від 18.09.2014 р..

Також відповідач, після смерті чоловіка, оформила пенсійне забезпечення свого чоловіка, а також фактично отримала державну фінансову допомогу як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС, смерть якого пов'язані з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується листом Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту соціальної політики Одеської міської ради від 03.09.2014 р., листом Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту труда і соціальної політики Одеської міської ради № 3598 від 05.09.2014 р.

При таких обставинах позивач стверджує, що такий спосіб існування подружжя в принципі виключає можливість створення сім'ї і як наслідок унеможливлює виконання подружжям обов'язку щодо обов'язкового утримання і здійснення догляду за тим з подружжя який цього потребує в період знаходження в безпорадному стані внаслідок хвороби та інвалідності.

На думку позивача, відповідач ОСОБА_2 мешкаючи в своїй квартирі АДРЕСА_2, не могла фізично здійснювати свій обов'язок щодо утримання хворого чоловіка ОСОБА_4, інваліда першої групи, який мешкав в іншому районі міста в квартирі АДРЕСА_1.

Разом з цим позивач стверджує, що подружжям, мешкаючи окремо, не був встановлений режим окремого проживання згідно ст. 119 Сімейного кодексу України, що позбавляє відповідача прав та обов'язків подружжя, в тому числі права на спадкування за законом, оскільки подружні відносини між відповідачем та спадкодавцем не були реальними.

За цих підстав позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 повинна бути усунена судом від права на спадкування за законом на підставі ч. 3, 5 ст. 1224 ЦК України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, поросив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник з позовними вимогами не погодилися, просили суд відмовити в повному обсязі. Під час судового засідання відповідачка в обґрунтування своїх заперечень пояснила суду, що разом з ОСОБА_4 вона почала проживати ще до укладання шлюбу, після смерті його дружини, а саме з 2001 року, шлюбні стосунки між нею та чоловіком були нормальні, в квартирі її чоловіка її ніхто не бачив, оскільки вона постійно працювала і поверталася дуже пізно, а поховання спадкодавця відповідачка здійснювала за свої кошти.

Відповідач - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левченко Наталія Андріївна у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, згідно письмової заяви від 30.09.2014 р. за вх.. №70543/ВХ14 просила справу розглядати у її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі суттєві обставини та перевіривши їх наявними доказами, прийшов до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сином померлого ОСОБА_4.

Ще за життя, а саме 14 серпня 2009 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2, який був зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис від 14 серпня 2009 року №694.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 27 грудня 2013 року було складено актовий запис за №12593, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

Після смерті ОСОБА_4, за первісною заявою від 13 лютого 2014 року ОСОБА_2, приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Левченко Наталією Андріївною була заведена спадкова справа № 2/2014 щодо успадкування майна померлого ОСОБА_4, як дружина яка пережила свого чоловіка, на підставі ст. 1241 ЦК України (обов'язкова частка).

14 травня 2014 року з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_4, звернувся позивач - ОСОБА_1.

Позивач зазначає, що шлюб між його батьком та ОСОБА_2 носив фіктивний характер, у зв'язку з чим вона підлягає усуненню від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_4

Згідно довідок про склад сім'ї та прописки № 930 від 03.07.2014 р. та № 972 від 17.07.2014 р. виданих КП ЖКС «Фонтанський», ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований один в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382 місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - це документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Згідно цієї норми закону, вказана довідка про склад сім'ї і прописку є письмовим доказом, який підтверджує проживання спадкодавця ОСОБА_4 одного в його квартирі АДРЕСА_1, після смерті його дружини ОСОБА_7 в 2001 році.

Крім цього, згідно акту щодо не проживання ОСОБА_2 (відповідачки), складеного та підписаного 12 листопада 2014 року, ОСОБА_2 з 01 серпня 2009 року по теперішній час не мешкала в квартирі АДРЕСА_1, в цій квартирі проживав виключно один ОСОБА_4 до самої своєї смерті.

Цей додатковий письмовий доказ також підтверджує доводи позивача про те, що спадкодавець ОСОБА_4 мешкав один в своїй квартирі АДРЕСА_1.

Листами КП ЖКС «Вузовський» Київського району № 693/01-14 від 18.09.2014 р., ПАО «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» № 5153 від 24.09.2014 р., Філії «Інфоокводлоканал» ТОВ «Інфокс» № 4193-04/4233 від 18.09.2014 підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 оформила 50% знижку з оплати житлово-комунальних послуг на свою квартиру АДРЕСА_2.

Також, листами Управління соціального захисту населення в Приморському районі Департаменту соціальної політики Одеської міської ради від 03.09.2014 р., Управління соціального захисту населення в Київському районі Департаменту труда і соціальної політики Одеської міської ради № 3598 від 05.09.2014 р. підтверджується отримання відповідачем фінансової допомоги, як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії Чорнобильської АЕС, смерть якого пов'язані з ліквідацією аварії на Чорнобильській АЕС.

Вказані документи підтверджують, що відповідач після смерті чоловіка ОСОБА_4 оформила 50% знижку на оплату житлово-комунальних послуг та матеріальну допомогу, згідно ч. 2 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відкритому судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2015 р., за клопотанням позивача були допитані свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

Вказані свідки, які мешкають в будинку спадкодавця і поряд з ним, надали суду свідчення про те, що ОСОБА_4, після смерті своєї дружини ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, постійно проживав один у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, домашній побут здійснював самостійно, а також за допомогою сусідів і за їх допомогою, які за ним постійно доглядали і утримували, купували за його рахунок продукти харчування, ліки, прибирали квартиру, допомагали здійснювати поточний ремонт його квартири. Також підтвердили, що ОСОБА_4 тяжко хворів, потребував сторонньої допомоги, навіть не міг спуститися до двору з другого поверху. Його друг ОСОБА_10 підтвердив доводи позивача про те, що ОСОБА_4 уклав ОСОБА_2 шлюб для того щоб остання могла після його смерті отримати його пенсійне забезпечення та пільги зі сплати житлово-комунальних послуг.

21 липня 2015 р, у відкритому судовому засіданні, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_12 були допитані свідки: ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17.

Суд критично відноситься до свідчень цих свідків, оскільки ці свідчення протирічать один одному.

Так, свідок ОСОБА_14, яка є рідною сестрою відповідача та ОСОБА_13, який є чоловіком сестри відповідача, постійно проживають в с.м.т. Затока м. Білгород-Дністровський. Чотири рази на рік приїжджали до відповідача. Свідчили про те, що відповідач проживала з спадкодавцем ОСОБА_4 ще до укладання шлюбу, починаючи одразу ж після смерті його дружини ОСОБА_7, яка померла в 2001 році. На похоронах спадкодавця не були.

На відміну від цих свідчень, свідок ОСОБА_16 засвідчив, що декілька разів на місяць приїжджав в гості до свого друга ОСОБА_4. Про те що ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2 він дізнався через три роки після укладання шлюбу, у 2012 році. До укладання шлюбу ОСОБА_4 мешкав один в своїй квартирі.

Свідок ОСОБА_15 свідчив що вони дружили сім'ями, зустрічалися в квартирі ОСОБА_4 два-три рази на місяць. Дружина ОСОБА_15 поряд з її чоловіком ОСОБА_15 на сімейних зустрічах не знаходилась. Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що він збирав кошти для поховання спадкодавця. Свідок ОСОБА_17 дала суду свідчення про те, що вона разом працювала з відповідачем в банку. Про відносини відповідача з ОСОБА_4 їй не відомо. Засвідчила, що відповідач періодично виходила в відпустку.

Статтею 63 ЦПК України встановлено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, позивач повинен довести ті обставини на які він посилається в обґрунтування своїх позовних вимог. Одним із способів доказування, згідно ст. 63 ЦПК України, є показання свідків, які можуть підтвердити обставини, які мають значення для справи.

Аналізуючи покази допитаних свідків заявлених позивачем і відповідачем суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 не перебувала в сімейних відносинах з спадкодавцем ОСОБА_4. Догляд за своїм хворим чоловіком не здійснювала, в той час коли він цього особливо потребував.

Суд погоджується з позицією позивача, що зареєстрований нікчемний шлюб, в принципі виключає можливість створення сім'ї і як наслідок унеможливлює виконання подружжям обов'язку щодо обов'язкового утримання і здійснення догляду за тим з подружжя який цього потребує в період знаходження в безпорадному стані внаслідок хвороби та інвалідності.

Суд також погоджується з правовою позицією позивача - якщо подружжя домовилася проживати окремо один від одного, для того щоб зберегти взаємні права та обов'язки, повинен був бути між ними встановлений режим окремого проживання, як це передбачено ст. 119 Сімейного кодексу України. За відсутністю встановленого режиму окремого проживання, відповідач втрачає прав та обов'язки подружжя, в тому числі права на спадкування за законом після смерті чоловіка.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відтак, основними ознаками сім'ї є: спільне проживання; спільний побут; взаємні права та обов'язки.

При встановленні судом наявності цих трьох основних ознак сім'ї, це є безумовним підтвердженням існування дійсних сімейних відносин між чоловіком та дружиною.

Однак, при встановленні їх відсутності, суд не може погодитися з доводами відповідача, про існування сім'ї як такої.

Суд також критично ставиться до нікчемних шлюбів, оскільки це не відповідає моральним засадам суспільства.

Частиною 5 ст. 1224 ЦК України встановлено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до абзацу 2 частини 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Пунктом 6 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 1224, 1241 ЦК України, ч. 1, 2 ст. 3 СК України ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левченко Наталії Андріївни про усунення від права на спадкування за законом - задовольнити в повному обсязі.

Усунути від права на спадкування ОСОБА_2, як спадкоємицю за законом після смерті ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

22.07.2015