АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1556/15 Справа № 188/1348/14 Головуючий у 1 й інстанції - Ніколаєва І.К. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Петропавлівської селищної ради на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Петропавлівського дитячого садка №2 «Малятко» загального розвитку комунальної власності про стягнення середнього заробітку за час затримки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулася до суду та з урахуванням змін до позовної заяви просила ухвалити рішення, яким стягнути з Петропавлівського дитячого садка №2 «Малятко» загального розвитку комунальної власності на її користь середній заробіток за час затримки за період з 22 листопада 2013 року по 24 липня 2014 року у розмірі 13546,50 грн., зобов'язати Петропавлівський дитячий садок №2 «Малятко» загального розвитку комунальної власності включити та відобразити всю суму нарахованої їй середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у звітність до пенсійного фонду, та сплатити єдиний соціальний внесок на момент виплати середнього заробітку за рішенням суду за весь час вимушеного прогулу, а також стягнути з останнього моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18 січня 2013 року згідно наказу №326 від 18 січня 2013р. Петропавлівського д/с №2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності її було звільнено з посади вихователя у зв'язку з закінченням підміни вихователів та за приписом №04-26-14/07-06 від 20 березня 2013 року Петропавлівської районної прокуратури наказом №335 від 27 березня 2013р. внесено в її трудову книжку новий запис №18 від 27 березня 2013р. про її повторне звільнення з посади тимчасового підмінного вихователя в зв'язку із закінченням підміни відпусток вихователів ст.36 п.1 КЗпП України.

29 березня 2013 року вона звернулася із заявою до відповідача з вимогою про проведення з нею розрахунку відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, але рекомендованим листом з поштовим штемпелем від 06 квітня 2013р. вона отримала відповідь від 06 квітня 2013р. вих.№18 завідуючої установи, відповідача Лисяк Л.В., де ні про який розрахунок відповіді не надано.

Позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права і рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2013р. по цивільній справі 22-ц/774/10347/13 частково задоволено вимоги за позовом ОСОБА_2 до Петропавлівського дитячого садочка №2 «Малятко» загального розвитку комунальної власності, третя особа - Петропавловська селищна рада про поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду виконувалось примусово, дії державного виконавця ВДВС Петропавлівського РУЮ щодо закінчення виконавчого провадження від 14 січня 2014 року ВП № 41009829 з примусового виконання рішення апеляційного суду визнавались неправомірними ухвалою апеляційного суду по цивільній справі № 22-ц/774/2981/14. В подальшому виконавця було зобов'язано виконати рішення суду по вказаному виконавчому провадженню, але тільки 17 червня 2014 року постановою ВП № 41009829 про закінчення виконавчого провадження відділом ДВС Петропавлівського РУЮ у Дніпропетровської області виконано виконавчий лист № 22-ц/774/10347 виданий 25 листопада 2013 року, який підлягав негайному виконанню.

Постановою виконавця 04 липня 2014 року ВП № 4212686 було повернено виконавче провадження стягувачеві в порядку п.2 ч.1 ст.47,ст.50 ЗК "Про виконавче провадження".

07 липня 2014 року Позивачка була змушена звернутися до Управління Державної казначейської служби України у Петропавлівському районі і їй була надана відповідь 24 липня 2014 року вих. № 05-08/265 про те, що безспірне списання згідно виконавчого листа апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2013 року по справі № 188/928/13-ц про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 17323,10 гривень та моральної шкоди у розмірі 500 гривень виконано в повному обсязі.

Позивачка вказує, що з 22 листопада 2013 року по 24 липня 2014 року відповідач добровільно не виконав судове рішення та не здійснював сплату страхових внесків за весь час після звільнення. Надала розрахунок прострочення виконання рішення тривалістю 165 робочих днів та вказує, що розмір середнього заробітку за один день 82 гривні 10 копійок визначений апеляційним судом і просить суд стягнути з відповідача 13546,50 гривень середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 22 листопада 2013 року по 24 липня 2014 року.

Також позивачка повідомляє, що листом Управління Пенсійного фонду в Петропавлівському районі Дніпропетровської області 17 листопада 2014 року вона отримала відомості про те, що з січня 2013 року відповідач не включав та не відображав всю суму нарахованої середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та не сплачував єдиний соціальний внесок на момент виплати середнього заробітку за рішенням суду за весь час вимушеного прогулу і вона просить суд зобов'язати відповідача провести вказані відрахування та сплати.

На підставі ч. ст. 237-1 КЗпП України позивачка просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду.

На підставі ст.ст. 113,117,236,327-1 КЗпП України, ст.ст. 11,14,15,20 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 7,9 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", ст. 43 Конституції України, ст.ст. 3,15,31,118,119 ЦПК України позивачка просить задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Стягнено з Петропавлівського дитячого садка №2 "Малятко" загального розвитку комунальної власності,ЄДРПОУ -35610981, на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, у розмірі 13546,50 грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 11 грудня 2014 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині.

В апеляційній скарзі Петропавлівського дитячого садка №2 "Малятко" просить рішення суду скасувати та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають , а рішення суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Так , ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції встановив , що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2013 року провадження по цивільній справі № 22ц-774/10347/13 , що позивачка була поновлена на роботі з 19.01.2013 року на посаді вихователя Петропавлівського дитячого садка №2 " Малятко" загального розвитку комунальної власності. Даним рішенням на її користь було стягнуто з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 17323 гривні 10 копійок та 500 гривень моральної шкоди. Вище вказане рішення було допущене до негайного виконання в частині поновлення позивачки на роботі та стягнення середньої заробітної плати за місяць в розмірі 1642 гривні. Рішення набрало сили з моменту його проголошення, тобто з 21.11.2013 року.

Вище вказане рішення не було оскаржене і є чинним, але не було виконане відповідачем у добровільному порядку, в зв»язку з чим позивачка була змушена звертатися до відповідних органів для його примусового виконання.

Дана обставина підтверджується письмовими заявами позивачки від 14.02.2014 року на ім'я начальника ВДВС Петропавлівського РУЮ ( а.с. 64,65) , а також постановами виконавця про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2014 року ( а.с.71), зупинення виконавчого провадження від 24.02.2014 року ( а.с.75) та про повернення виконавчого листа стягувачеві від 04.07.2014 року ( а.с. 84).

Суд першої інстанції правильно посилався на роз»яснення , що містяться в п.1 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» про те , що судові рішення, які набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Стаття 61 ЦПК України вказує, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з вище наведеного , суд дійшов правильного висновку про те , що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 відшкодування за затримку виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області, за період з 22 листопада 2013 року по 24 липня 2014 року , 13546,50 гривень є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Так , відповідно положенням ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції був встановлений факт затримки виконання рішення і фактичний розрахунок з позивачкою був проведений лише 24.07.2014 року, що підтверджується листом Управління державної казначейської служби України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області № 05-08/265 від 24.07.2014 року ( а.с.11) та постановою про закінчення виконавчого провадження державного виконавця ВДВС Петропавлівського районного управління юстиції від 17.06.2014 року (а.с.9). Таким чином з моменту винесення рішення судом та фактичним розрахунком минуло 243 календарних дні, з них 78 вихідних та святкових та неробочих днів, тому відповідач повинен сплатити на користь позивачки середній заробіток за час затримки за 165 днів. Розмір середнього заробітку позиваки за один день був встановлений рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2013 року у розмірі 82,10 гривень. Отже суд прийшов до правильного висновку про те , що за весь період відповідач повинен сплатити позивачці 13546,50 гривень ( 165 робочих днів х 82,10 (середній заробіток за день).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду першої інстанції , вони були предметом вивчення суду і отримали обґрунтування в ньому.

Так відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача відобразити всю суму нарахованої середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та сплати єдиного соціального внеску на момент виплати середнього заробітку, суд правильно зазначив на те, що ч.2 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI зазначає , що для осіб, яким згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу) на кількість місяців, за які вона нарахована.

Однак , частина таких виплат, за 211 робочих днів, вже була сплачена позивачці за рішенням апеляційного суду від 21.11.2013 року в сумі 17323,10 гривень. Вимоги ж позивачки в даному позові охоплюють весь період вимушеного прогулу тоді, як суд даним рішенням задовольняє вимоги позивачки за період з 22.11.2013 року по 24.07.2014 року.

Окрім того , посилання ОСОБА_2 на положення Закону України « Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» , Закону України « Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» та Інструкцію зі статистики заробітної плати , згідно яких стягнута середня заробітна плата за час вимушеного прогулу являється об»єктом для нарахування та утримання єдиного соціального внеску , в зв»язку з чим слід задовольнити її позовні вимоги в даній частині визнати повністю обґрунтованими не можна, оскільки в даній справі вирішено питання щодо стягнення з відповідача сум , які являються відповідальністю відповідача за затримку розрахунку, а спір , щодо вищезазначених нарахувань слід вирішувати в іншому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 5000 грв. суд врахував , що моральна шкода, завдана працівникові, є наслідком невиконання роботодавцем трудових обов»язків або порушення трудових прав чи законних інтересів працівника.

Підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність моральних втрат або страждань працівника, спричинених протиправними діями роботодавця. Позивачка не надала суду доказів щодо спричинення їй такої шкоди з боку відповідача саме при виникненні тих правовідносин , що являються предметом розгляду в даній справі . Окрім того моральна шкода позиваці вже відшкодована на підставі рішення апеляційного суду, а можливість такого відшкодування не повинна призводити до безпідставного збагачення.

Доводи апеляційної скарги відповідачів також на являються не обґрунтованими. Так посилання на те , що до 24 червня 2014 року а ні у відповідачів ,а ні у державних виконавців не було способу виконання рішення та стягнення коштів визнати обґрунтованими не можна , оскільки способи та порядок виконання рішення суду про стягнення сум заробітної плати врегульовано діючим як трудовим законодавством , так і законодавством про виконавче провадження.

При відсутності намірів у відповідачів добровільно виконати рішення суду , тривалого примусового виконання його твердження про відсутність провини у затримці такого виконання являються не обґрунтованими.

Не являються обґрунтованими і посилання в апеляційній скарзі на те , що стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати після ухвалення рішення суду , яким вже вирішено питання такої відповідальності ст. 117 КЗпП України не передбачено. Так, згідно правового висновку Верховного Суду України по справі № 6-144цс13 від 29 січня 2014 року після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності передбаченою ст. 117 КЗпП України по день фактичного розрахунку.

Таким чином , колегія суддів вважає , що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі , надані сторонами докази , правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон , який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права , які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи , оскільки вони зводяться до не згоди з рішенням суду , були вивчені в суді першої інстанції і отримали оцінку суду. Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Петропавлівської селищної ради - відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М. Романюк

·

·