УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ПономарьоваВолодимира Юрійовича, третя особа - Другий відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В.Ю., третя особа - другий відділ Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса від 20 листопада 2013 року щодо звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0450 га по АДРЕСА_1, таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 4 січня 2008 року між нею та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредит у розмірі 200 тис. дол. США, зі строком погашення до 28 грудня 2017 року. У забезпечення виконання зобов'язання між нею та банком було укладено іпотечний договір, згідно умов якого вона передала в іпотеку банку житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1. У зв'язку з простроченням виконання зобов'язання за договором кредиту, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 серпня 2010 року задоволено позов банку та стягнуто з неї та поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь банку заборгованість в сумі 1 657 684 грн 38 коп. Крім того, у рахунок погашення заборгованості на суму 1 657 684 грн 38 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки по АДРЕСА_1. На підставі зазначеного рішення відкрито виконавче провадження, яке на даний час не закінчене. 23 червня 2014 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження щодо виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса від 20 листопада 2013 року, яким у рахунок погашення заборгованості за цим же кредитним договором на суму 2 349 322 грн 91 коп. перед ТОВ «Кредитні ініціативи» звернуто стягнення на цей же предмет іпотеки по АДРЕСА_1. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки на час його вчинення існував спір про розмір заборгованості за кредитним договором, вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушень, як і не отримувала повідомлень про заміну кредитора у зобов'язанні. Посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2015 року позов задоволено. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В.Ю. від 20 листопада 2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 1902 щодо звернення стягнення на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 8 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, змінено в частині мотивів задоволення позову.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки на час його вчинення існував спір про розмір заборгованості за кредитним договором, боржник та іпотекодавець не отримували письмової вимоги про усунення порушень.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову з інших підстав, виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що до нього перейшло право вимоги за договором іпотеки від 4 січня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судами встановлено, що 4 січня 2008 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 200 тис. дол. США, із сплатою 12,5% річних, строком до 28 грудня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 4 січня 2008 року між ОСОБА_3 та банком було укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку банку передано житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Згідно договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», та згідно витягу з Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року до позивача перейшли усі права грошових вимог за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі і за договором іпотеки від 4 січня 2008 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3

20 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. вчинено виконавчий напис за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1. Згідно із указаним виконавчим написом, за рахунок коштів від реалізації вищевказаного майна (житлового будинку та земельної ділянки) запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», яке є правонаступником ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за договором відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року, на суму 2 349 322 грн 91 коп.

Так, відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції, належним чином не перевірив обставини справи заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою та відповідно переходу до нового кредитора права первісного кредитора.

Так, визнаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що позивачем не доведено факту передачі йому прав за вищевказаним кредитним та іпотечним договором, апеляційний суд у порушення вимог ст. 10 ЦПК України не з'ясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та відповідно не витребував у позивача додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги від 17 грудня 2012 року (реєстр позичальників), що відповідно до п. 16.10 вказаного договору є його невід'ємною частиною, у зв'язку із чим прийшов до передчасного висновку про відсутність у позивача на отримання спірного виконавчого напису.

Висновки апеляційного суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з підстав недоведеності позивачем факту передання йому прав за вищевказаним кредитним та іпотечним договором не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція), передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Виконавчий напис на іпотечному договорі, що передбачає задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами основного зобов'язання, вчиняється нотаріусом за умови подання іпотекодержателем документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Апеляційний суд мав з'ясувати чи мав право позивач на отримання коштів за переданим кредитним договором, їх розмір, а, відповідно, чи були підстави для звернення стягнення на їх погашення; чи дотримано нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису вимог ч. 4 пункту 283 Інструкції (отримання іпотекодавцем вимоги про усунення порушень).

З'ясування зазначених обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору. Так, апеляційний суд, пославшись у рішенні на те, що позивач не мав права на звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису на іпотечному договорі, фактично залишив спір не вирішеним.

Ураховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним а обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 388 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді справи необхідно звернути увагу суду на те, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову у їх вчиненні), нотаріуси в розумінні ст. ст. 30, 34, 35 ЦПК України не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 8 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська