Справа № 2-444/2009 Провадження № 22-ц/772/1181/2015Головуючий в суді першої інстанції Маліновський О.А.
Категорія 20 Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Нікушина В.П.,

при секретарі Топольській В.О.,

за участю представників апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представників позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_5 до спілки співвласників земель-

них та майнових паїв с. Липівка, Томашпільського району Вінниць-

кої області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнан-

ня права власності на майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Томаш-пільського районного суду Вінницької області від 14 липня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А:

06 липня 2009 року ОСОБА_5 звернувся у Томашпільський район-ний суд Вінницької області з позовом до спілки співвласників земельних та майнових паїв с. Липівка, Томашпільського району Вінницької області ( далі - спілка ) з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно, мотивуючи його тим, що 20 травня 2009 року в с. Липівка, Томашпільського району Вінницької області на засіданні комісії по розпаюванню та організації вирішення майнових питань розглядалась його зая-ва про надання йому права викупу майнових комплексів, які орендувалися. Згідно протоколу № 13 засідання цієї комісії від 20 травня 2009 року його заяву задоволили в повному обсязі та дозволили продати йому приміщення свино-комплексу - репродуктор, складських приміщень і обладнання комбікормового заводу, 4 приміщень свинокомплексу - відгодівельника, ковбасного цеху, мли-на. Відповідно до акта приймання - передачі готівки від 10 червня 2009 року позивач повністю розрахувався за дане майно, тобто виконав усі умови дого-вору. Маючи на меті оформити договір купівлі-продажу даного майна, звер-нувся до спілки власників земельних та майнових паїв, але йому було відмов-лено, що стало підставою для звернення в суд з даним позовом ( а. с. 2 ). В об-грунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилався на норми статей 220, 328, 334, 626, 629, 655 ЦК України.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 лип-ня 2009 року позов задоволено на підставі тих же норм матеріального права. Визнано дійсним договір купівлі-продажу свинокомплексу - репродуктор, складських приміщень і обладнання комбікормового заводу, 4 приміщень сви-нокомплексу - відгодівельника, ковбасного цеху, млина, загальною вартістю 375591,00 гривня, укладений між ОСОБА_5 і спілкою власників зе-мельних та майнових паїв 20 травня 2009 року, визнано за ОСОБА_5 право власності на дане майно ( а. с. 39 ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати та ухвалити но-ве про відмову в задоволенні позову. Апелянт, зазначаючи зокрема, що є спів-власником спірного майна, членом спілки співвласників, вважає рішення То-машпільського районного суду Вінницької області від 14 липня 2009 року неза-конним, необгрунтованим, ухваленим з істотним порушенням норм матеріаль-ного та процесуального права ( а. с. 178-183 ).

Ухвалою суді апеляційного суду від 23 березня 2015 року ( а. с. 207 ) ОСОБА_2 поновлений строк на апеляційне оскарження рішення Томашпільсь-кого районного суду Вінницької області від 14 липня 2009 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналі-зувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрун-тованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до виснов-ку, що скарга підлягає задоволенню.

Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відпо-відно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обгрунтованим визна-ється рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають дока-зуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповіда-ють встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають зна-чення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції від 14 липня 2009 року не від-повідає зазначеним вимогам, воно є необгрунтованим та незаконним.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 303 ЦПК України, згідно з роз'яснення-ми, викладеними в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржува-ного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи врахо-вані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини ( факти ), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відпові-дають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно за-стосовані норми матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального зако-нодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції.

Судом встановлено, що згідно протоколу засідання комісії по розпаюван-ню та організації вирішення майнових питань від 20 травня 2009 року № 13 бу-ло вирішено задоволити заяву ОСОБА_5 та реалізувати майно на суму 1252624,08 гривні, а саме приміщення майнового комплексу свинокомплексу-репродуктор, складських приміщень і обладнання комбікормового заводу, чо-тирьох приміщень свинокомплексу - відгодівельника, ковбасного цеху, млина, що складає 19,47 % від загальної вартості структури майнового паю; продати ОСОБА_5 вказане майно; майнові паї на суму 1252624,08 гривні ви-купити за 30% від вартості майнового паю кожного пайовика, що складає 375787,22 гривень; створено та затверджено комісію для проведення контролю та одержання готівки від ОСОБА_5 згідно акту приймання-передачі готівки та загальної розписки членів комісії про одержання готівки ( а. с. 3-18 ).

10 червня 2009 року затвердженою комісією в складі її голови Скрипника С.В. та п'яти членів складено акт приймання-передачі від ОСОБА_5 готівки в сумі 375787,22 гривень, що розподілена між співвласниками майно-вого паю, які виявили бажання отримати свої паї в натурі, двома актами від 12 червня 2009 року позивачеві передане перераховане нерухоме майно ( а. с. 19-21).

За викладених обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність задоволення позову на підставі ч. 2 ст. 220 чинного ЦК Укра-їни. Такий висновок суду є невірним, безпідставним, таким, що не грунтується на нормах матеріального права.

Слід підкреслити, що в матеріалах справи стосовно відповідача - спілкиспіввласників земельних та майнових паїв с. Липівка, Томашпільського району Вінницької області, у період вирішення позову аж до ухвалення оскаржуваного рішення відсутні будь-які правовстановлюючі документи. Скрипник С.В., який представляв інтереси відповідача, згідно протоколу від 11 травня 2001 року № 5 ( а. с. 59-63 ) був обраний головою спілки співвласників майна СТОВ «Липів-ка», повне найменування спілки згідно Статуту «Промінь».

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сто-рона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно ( товар ) у влас-ність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму.

За вимогами ст. 657 ЦК України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин ), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку ( квартири ) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За змістом ст. 210, ч. 3 ст.640 ЦК України у випадках, встановлених зако-ном, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотарі-альному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту держав-ної реєстрації.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в постанові від 06 ли-стопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідчен-ню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відпо-відно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Всупереч викладеному, як вбачається з матеріалів справи, сторонами не до-тримано вимоги закону щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, зазначеного позивачем, у письмовій формі, а зважаючи, що даний дого-вір купівлі-продажу підлягає як нотаріальному посвідченню, так і державній реєстрації, у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що договір купівлі-продажу як предмет даного позову є укладеним, тому вимога про ви-знання його дійсним не могла бути задоволена.

Більше того, ОСОБА_5 ототожнює дату укладення ним договору купівлі-продажу від 20 травня 2009 року з датою засідання комісії по розпаю-ванню та організації вирішення майнових питань, не звертаючи увагу на скла-дення актів про отримання коштів від покупця та передачу йому придбаного, нібито, майна лише у червні 2009 року, що само по собі уже заперечує укла-дення надуманого договору як правочину.

Разом з тим, слід зазначити, що ч. 1 ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначає об'єкти права колективної влас-ності підприємства та визначає їх належність на праві спільної часткової влас-ності його членам.

Частиною 2 пункту 2.4 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спіль-ної часткової власності власниками майнових паїв колишніх сільськогоспо-дарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315, управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється виключно через загальні збо-ри співвласників.

Суд першої інстанції не врахував специфіку спірних правовідносин, що ви-никли внаслідок розподілу майна КСП «Липівка» та створення у 2001 році Спілки «Промінь» ( об'єднання ) громадян-співвласників майна реорганізова-ного колективного сільськогосподарського підприємства «Липівка» (а. с. 59-63), помилково керувався лише нормами статей ЦК України стосовно договору купівлі-продажу, правових наслідків недодержання вимоги закону про нотарі-альне посвідчення такого договору, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права.

Указом Президента України від 29.01.2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 передбачено недопущення порушень майнових прав, забезпечення вільного здійснення права власності на майнові паї та виділення групі осіб ( окремим особам ), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників.

Наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 за-тверджений Порядок розподілу та використання майна реорганізованих КСП ( далі Порядок ). Відповідно до пункту 8 цього Порядку кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм, зокрема, шляхом об'єднання свого майнового паю з паями інших співвласників, отримання майна в натурі у спільну часткову власність та передання його до статутного ( пайового ) фонду новостворюваної юридичної особи, у т. ч. до обслуговуючого кооперативу; або відчуження паю будь-яким способом у встановленому законом порядку.

Згідно з пунктом 9 Порядку виділення зі складу пайового фонду майна в на-турі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирі-шення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (ко-ристувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що з метою реалізації права власності громадян на майнові паї комісія, в т.ч., визначає користувачів пайового фонду майна реорганізованого підприємства, до яких перейшли зобов'язання з виді-лення майнових паїв співвласника; готує для розгляду на загальних зборах пе-реліки майна для виділення в натурі окремо для кожної з груп співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї в натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом; для виділення майнових паїв особам, які вияви-ли бажання отримати свої паї в індивідуальну власність, та для виділення не витребуваних паїв особам, які з різних причин не прийняли жодного з рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями.

Відповідно до пункту 12 Порядку збори співвласників після розгляду про-позицій комісії щодо визначення розмірів майнових паїв затверджують резуль-тати розподілу майна пайового фонду та переліки майна, яке виділяється в на-турі групам співвласників.

Після затвердження зборами співвласників переліків майна для виділення вищезазначеним групам співвласників комісія: визначає місцезнаходження майна і юридичну особу-користувача майна, яке виділено кожній із груп спів-власників і до якого перейшли зобов'язання з виділення майнових паїв в натурі співвласникам; передає не пізніше 10 днів з дня затвердження зборами спів-власників підприємствам-правонаступникам ( користувачам майна ) уточнені списки груп співвласників та переліки майна, призначеного для виділення кож-ній із груп, а копії цих документів - сільській раді.

У разі невиконання рішень зборів співвласників щодо виділення підприєм-ством-правонаступником ( користувачем ) майна у натурі власнику майнового паю, подальший захист прав власника майнового паю вирішується в судовому порядку ( пункт 13 Порядку ).

Відповідно до пункту 15 Порядку виділення майнових паїв в натурі окре-мим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством-користувачем майна з переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику під-приємство-правонаступник ( користувач ) одночасно з підписанням акта прий-мання-передачі майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоц-тві про право власності на майновий пай члена КСП ( далі Свідоцтво ), що за-свідчується підписом керівника підприємства та печаткою.

Свідоцтво з відміткою про виділ майна в натурі індивідуально, акт прий-мання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення права влас-ності на зазначене майно у встановленому порядку.

Відповідно до норм статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право. Правова конструкція положень статті 392 ЦК України для правиль-ного вирішення спору в межах даної справи вимагає доведення належності по-зивачу спірних об'єктів на праві власності, фактів оспорення такого права від-повідачами як співвласниками майна.

Відтак, колегія суддів зауважує, що комісія по розпаюванню та організації вирішення майнових питань не наділена повноваженнями щодо продажу спіл-ьного майна членів спілки. Натомість згідно пункту 18 Статуту прийняття рі-шення про продаж такого майна належить виключно до повноважень зборів членів спілки, тому, на заперечення доводів позивача, не можна стверджувати про акцепт відповідача для укладення договору купівлі-продажу.

Щодо вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, то судова колегія враховує, що ця вимога є похідною від вимоги про визнання дійсним правочину, в задоволенні якої слід відмовити, тому відповідно відсутні підста-ви для визнання права власності ОСОБА_5 на визначене ним у позов-ній заяві нерухоме майно з цих підстав.

Суд першої інстанції в порушення вимог статей 214, 215 ЦПК України не визначився в повній мірі з характером спірних правовідносин, правовими нор-мами, що їх регулюють, та порядком їх застосування; не з'ясував, кому і на якій підставі належить спірне майно конкретно визначене у вимогах до суду; чи повноважні особи, які входили до складу комісії, на вирішення питань, що потягли судовий спір; суд не перевірив законність виділу та передачі позива-чеві спірного спільного майна; не встановив, чи не порушує оформлення прав власності на це майно права та інтереси інших осіб, його співвласників, та дій-шов абсолютно безпідставного висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно норм статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення су-ду першої інстанції і ухвалення нового рішення у справі є неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для спра-ви, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або про-цесуального права.

Відповідно до ч. 5 статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або каса-ційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У даній справі судові витрати повинні бути залишені за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 14 липня 2009 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до спілки «Про-мінь» співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарсь-кого підприємства с. Липівка, Томашпільського району Вінницької області про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на май-но - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголо-шення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: