Справа № 303/7235/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Ракошинської сільської ради, третя особа - Мукачівське міськрайонне управління Держземагенства у Закарпатській області про встановлення меж земельної ділянки та скасування рішення Ракошинської сільської ради, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржили в апеляційному порядку рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року, яким у задоволенні даного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про скасування даного рішення та постановлення нового рішення про задоволення позову. Посилається на те, що судом так і не було вирішено земельний спір, як і не було його вирішено органом місцевого самоврядування.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянтів та їх представника, пояснення представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З позовної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) вбачається, що вони пред'явили дві позовні вимоги: 1) встановити межу між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_1 району відповідно до проекту відведення земельних ділянок, який виготовлений ТОВ «Трегер»; 2) визнати нечинним та скасувати рішення 23 сесії 5-го скликання Ракошинської сільської ради №23 від 20.08.2009 року.

В порядку ст. 31 ЦПК України позивачка не змінювала предмет свого позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на праві приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 07.04.1997 року є власником земельної ділянки площею 0,314 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (а.с.93).

Власником двох суміжних земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0876 га є ОСОБА_4, що підтверджується двома Державними актами на право власності на землю від 23.12.2009 року серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно (а.с.44, 45).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту стосовно вимоги про встановлення межі. Щодо оспорюваного рішення Ракошинської сільської ради, то суд вважав, що позивачем не доведено факту порушення цим рішення меж його земельної ділянки.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів зважаючи наступне.

Згідно ст. 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Однак в даному випадку у відповідачів наявні державні акти від 2009 року, якими чітко визначені межі їх земельних ділянок. Такі державні акти виготовлялися на підставі відповідних проектів землеустрою, на підставі даних земельно-кадастрової документації, та даними державними актами вже встановлена межі земельних ділянок відповідача.

За відсутності рішення про скасування таких державних актів позивач не вправі ставити питання саме про встановлення меж між земельними ділянками, як це вказано ним в прохальній частині позову. Зокрема такі межі не можуть визначатися проектом відведення земельних ділянок, так як вони вже визначені державними актами.

Вказане свідчить, що позивачами фактично обрано невірний спосіб захисту свого права, а відтак суд правомірно відмовив у задоволенні такої позовної вимоги.

Що стосується оскаржуваного рішення Ракошинської сільської ради №23 від 20.08.2009 року, то як вбачається з даного рішення ним лише затверджено розміри земельної ділянки відповідачів у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не підписує Акт погодження меж (а.с.54).

Позивачами в обґрунтування вимоги про скасування даного рішення вказано, що ОСОБА_2 не підписував акт погодження меж земельної ділянки. Однак затвердження розмірів земельної ділянки за відсутності підпису в акті погодження її меж суміжним землекористувачем входить до повноважень органу місцевого самоврядування і в самому рішенні чітко про це вказано. При цьому з самого рішення вбачається, що розміри земельної ділянки відповідачів визначені ним повністю узгоджуються з державним актом від 23.12.2009 року серії НОМЕР_2, який є чинним та не скасованим.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні даної позовної вимоги через недоведеності факту порушення прав позивачів таким рішенням.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 11, 307, 308, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді