Справа № 344/5206/14-ц
Провадження № 22-ц/779/681/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до мистецького об'єднання "Елегія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Івано-Франківська обласна рада, про скасування наказу про звільнення, як незаконного, зобов'язання виплатити заборгованість по заробітній платі з 01 грудня 2006 року у розмірі 107184 грн., зобов'язання провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплати по даний час, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.02.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано наказ №7 від 04.09.2008 року про звільнення працівників МО "Елегія" в частині звільнення ОСОБА_2

Стягнуто з МО "Елегія" на користь ОСОБА_2 1843 грн. 28 коп. заборгованості по зарплаті (з урахуванням обов'язкових платежів при нарахованій заборгованості по заробітній платі - 2200 грн.) за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року, зобов'язавши МО "Елегія" провести індексацію сум заборгованості.

Стягнуто з МО "Елегія" в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на часткову незаконність та необґрунтованість судового рішення, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неналежному дослідженні судом доказів по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи в частині розміру заборгованості, доплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та стягнення моральної шкоди. У зв'язку із цим, просить рішення суду першої інстанції змінити, зобов'язавши МО "Елегія" виплатити їй заборгованість по заробітній платі у розмірі 107184 грн. та стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 30000 грн.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що суд дійшов законного та обґрунтованого висновку в частині визнання неправомірним звільнення її з роботи і як наслідок скасування відповідного наказу №7 від 04.09.2008 року. Однак, суд дійшов хибного висновку, відмовляючи в частині позовних вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримання розрахунку.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівнику коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Чинним законодавством не передбачено залежності від форми власності юридичної особи та залежності від зайняття господарською діяльністю прибутковою чи неприбутковою та невиплатою у зв'язку з даною обставиною заробітної плати працівнику. А тому, не заслуговує на увагу той факт, що фінансова підтримка МО "Елегія" проводилась за рахунок коштів обласного бюджету по 2006 рік і була припинена у 2007 році, як і те, що самостійної діяльності колектив не проводив, фінансування з інших джерел не отримував.

Факт заборгованості з кінця 2006 року по даний час та невиплати жодних грошових коштів підтверджується довідкою відповідача про заборгованість, а також звітом ліквідатора.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що окрім ОСОБА_3, яка працювала на посаді керівника МО "Елегія", були інші керівники, що займали посаду директора відповідача та з якими вона перебувала у трудових відносинах. В той же час, суд зіслався тільки на одну довідку МО "Елегія" від 25.02.2008 року, виданої ОСОБА_3, про заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року, хоча наказ №7 про її звільнення винесено 04.09.2008 року. Тобто, судом не було враховано цілий рік її офіційного перебування у трудових відносинах з МО "Елегія".

У зв'язку з такими діями відповідача їй також була заподіяна значна моральна шкода, яка полягає в тому, що через незаконне звільнення її було позбавлено засобів для існування та утримування сім'ї. Протягом тривалого часу вона була змушена шукати постійну роботу, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, жодної вихідної допомоги їй виплачено не було.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що видаючи наказ про звільнення ОСОБА_2, ліквідатором не було дотримано вимог про попередження працівника про звільнення з ініціативи власника за 2 місяці, ознайомлено її з наказом про звільнення, не проведено повний розрахунок з працівником. Враховуючи це, суд вирішив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за проведену ОСОБА_2 фактичну роботу у МО "Елегія", що було підтверджено належним доказом (довідка від 25.02.2008 року), а також провести відповідну індексацію цієї суми, згідно вимог ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення". Крім того, суд не знайшов підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримання розрахунку, оскільки фінансування діяльності МО "Елегія" до 2007 року здійснювалось з обласного бюджету і з 2007 року було припинено, а інших джерел доходу у роботодавця не було, що виключає його вину, яка є необхідною умовою, зважаючи на вимоги ст.117 КЗпП України. Зважаючи на такі обставини справи, суд також вирішив, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Як встановив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із введенням процедури ліквідації мистецького об'єднання "Елегія" (постанова господарського суду Івано-Франківської області по справі №Б-21/282 від 27.02.2008 року), наказом №7 від 04.09.2008 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи з мистецького об'єднання "Елегія" на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.36-38).

20 вересня 2012 року ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області провадження у справі №Б-21/282 про банкрутство мистецького об'єднання "Елегія" припинено, оскільки судом касаційної інстанції було встановлено наявність порушень, які були допущені в ході визнання боржника банкрутом.

Виходячи з даних про, що містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про припинення організації мистецьке об'єднання "Елегія" станом на 04.03.2014 року відсутні, що підтверджується відповідними письмовими доказами в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів, при звільненні з роботи ОСОБА_2 не було дотримано вимог чинного на той час трудового законодавства, а саме, не було дотримано вимог про попередження працівника про звільнення з ініціативи власника за 2 місяці, ознайомлено її з наказом про звільнення, не проведено повний розрахунок. За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неправомірність звільнення позивача з роботи, і як наслідок скасування наказу №7 від 04.09.2008 року в частині звільнення ОСОБА_2

Вирішуючи питання в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, нарахування та виплату середнього заробітку за час затримання розрахунку, суд належним чином з'ясував правову природу правовідносин, що виникли між сторонами.

ОСОБА_2 працювала у мистецькому об'єднанні "Елегія" артисткою академічного хору (2 категорія) на 0,5 ставки з 2001 року на умовах сумісництва. Сторони зазначену обставину не заперечують, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначена обставина вважається встановленою та такою, що не потребує доказування.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, діяльність мистецького об'єднання "Елегія" фактично було припинено з 2008 року, оскільки рішенням засновника - Івано-Франківської ОДА від 20.02.2007 року розпочато процедуру ліквідації, а в лютому 2008 року постановою Господарського суду Івано-Франківської області (в послідуючому скасованою) мистецьке об'єднання "Елегія" визнано банкрутом.

Документальним підтвердженням боргу по зарплаті перед позивачем є довідка мистецького об'єднання "Елегія" від 25.02.2008 року, з якої вбачається, що заборгованість по зарплаті перед ОСОБА_2 складає 2200 грн. (без відрахувань), а сума до виплати - 1843 грн. 28 коп. ( з врахуванням обов'язкових зборів та платежів) і така утворилася за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року (а.с.56).

Інших даних про роботу позивача у мистецькому об'єднанні "Елегія" та нараховані, однак не виплачені суми, в матеріалах справи немає. Апелянт стверджує, що такі докази існують, однак ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції вона надати їх не змогла, а тому відсутня можливість щодо стягнення заборгованості по зарплаті, яка не підтверджена належними доказами.

Зважаючи на це, суд першої інстанції вірно стягнув на користь позивача суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 1843 грн. 28 коп. з врахуванням обов'язкових зборів та платежів.

Так само обґрунтовано суд зобов'язав МО "Елегія" провести індексацію відповідної суми заборгованості по заробітній платі, оскільки це відповідає вимогам ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та є законним правом позивача.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта з приводу того, що на її користь слід стягнути середній заробіток за час затримання розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті, при вiдсутностi спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановив суд першої інстанції, з часу заснування колективу і по 2006 рік фінансова підтримка його діяльності проводилася за рахунок коштів обласного бюджету, однак з 2007 року така була припинена. Самостійно концертної діяльності колектив не проводив, фінансування з інших джерел не отримував, тобто знаходився на повному утриманні обласного бюджету.

Зважаючи на те, що відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, підставою відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є вина роботодавця, а такої судом не встановлено, тобто МО "Елегія" ніяким чином не могла уникнути проблем з виплатою заробітної плати, оскільки обласна рада повністю припинила фінансування об'єднання та вирішила його ліквідувати, то правових підстав здійснювати нарахування та стягувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 працювала в МО "Елегія" на умовах сумісництва, тобто це не являлось її основною роботою, а основним місцем роботи була СШ №5 де вона працює і на даний час вчителем музики та християнської етики.

Враховуючи, що МО "Елегія" припинило свою діяльність на початку 2008 року, тобто ОСОБА_2, як і весь колектив, не виконувала з того часу ніякої роботи пов'язаної з діяльністю об'єднання, то і стягнення на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку являється таким, що суперечить вимогам трудового законодавства.

Що стосується моральної шкоди, яка на думку позивача, підлягає стягненню на її користь з МО "Елегія", то колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, з'ясовуваної судом, та встановив, що позивачем не доведено факту заподіяння їй моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України, а тому суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий А.І. Шишко

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк