Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Іваненко О.В. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 320/9649/14
28 квітня 2015 року Справа № 22ц/778/ 1473/15
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подліянова Г.С., Кримська О.М.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання, посилаючись на те, що він є студентом денної форми навчання Таврійського державного агротехнологічного університету де навчається за кошти держбюджету. Відповідач, його батько, не надає матеріальної допомоги. Просив стягнути з відповідача аліменти на утримання у розмірі 1/4 частки всіх доходів щомісячно до закінчення навчання в інституті.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.12.2014 року позов відхилено.

У скарзі заявник покликав скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість висновків суду та неправильного застосування судом норм матеріального права.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального й процесуального права.

З матеріалів справи видно, що відповідач є батьком заявника, який проживає з матір'ю (третя особа у справі) і навчається в Таврійському державному агротехнологічному університеті на денній формі навчання(а.с.3,4,10,11).

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Згідно ч.2 ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК.

Лише та обставина, що на батьках лежить обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Статтею 48 Конституції України передбачено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Рівень життя характеризує ступінь досягнення благополуччя людини в усіх сферах її життєдіяльності в конкретному суспільстві і в конкретний період часу.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначав, що його середньомісячний заробіток слюсаря в ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" складає 1600 грн. і ці кошти ледь забезпечують його життєвий рівень. Окрім того, він має боргові щомісячні грошові зобов'язання у розмірі 1000 грн., а тому не має змоги надавати матеріальну допомогу сину (Довідки а.с.29,30,31).

Судом також встановлено, що заявник безоплатно навчається у виші. На час розгляду справи отримував стипендію у розмірі - 730 грн. Його вік 20 років. Даних проте, що за станом здоров'я він не має змоги доступу до роботи не має (а.с.4,26).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідач неспроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги наведене, колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.12.2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: