УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсним.

В подальшому, позивач подав змінену позовну заяву про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 03.12.2012 між ПАТ «Старокиївський Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір банківського вкладу № 12/1008-2012, на підставі якого позивачем відкрито вкладний рахунок в національній валюті та проводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 прийнято рішення №50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський Банк».

У зв'язку з тим, що сума грошових коштів на рахунку ОСОБА_1 перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, ОСОБА_1 за сприяння відповідних працівників банку було ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичним особам для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів - до 200 000,00 грн. Для цього ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було вчинено ряд необхідних для цього дій.

Справа №752/15446/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5174/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М. .
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
В результаті відповідних дій відповідачів була штучно створена ситуація, за якої у Фонду гарантування виникли зобов'язання відшкодувати кошти у розмірі 4 118 989, 22 грн. Вказував, що договори, укладені ОСОБА_2 з банком, та розрахунково-касові операції, здійснені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають ознаки фіктивних правочинів, які не відповідають інтересам держави.

Враховуючи зазначене та те, що на думку позивача, в діях відповідачів вбачається інсценування правочинів, які є нікчемними просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до укладеного 16.04.2014 договору банківського вкладу №7551, укладеного між ОСОБА_2 з ПАТ «Старокиївський Банк» та до договору банківського вкладу № 05/1052-2014, укладеного 14.05.2014 між ОСОБА_2 з ПАТ «Старокиївський Банк» та стягнути в дохід Держави кошти, які були отримані внаслідок укладених нікчемних договорів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2015 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» ОСОБА_3подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначила, що судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідків у судовому засіданні.

Вказувала, що сума грошових коштів, номінально видана ОСОБА_1 є кратною сумам грошових коштів, внесених ОСОБА_2 та 20 фізичними особами, тобто 13.05.2014 ОСОБА_1 було знято з рахунків в ПАТ «Старокиївський Банк» суму грошових коштів в розмірі 4 118 989, 22 грн. Зазначила, що оскільки ОСОБА_2 уклала договір наступного дня після зняття коштів з рахунків ОСОБА_1, а саме: 14.05.2014 на строк до 21.05.2015, вона не мала наміру створити правові наслідки, обумовлені правочином у вигляді тривалого обслуговування вкладного рахунку в банку.

Посилаючись на вищевикладене, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представники Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити з огляду на її безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012 між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого останній вніс на відкритий йому вкладний рахунок 4 085 410,50 грн. зі сплатою 10 % річних та строком повернення вкладу 03.06.2014.

На підставі поданої ОСОБА_1 05.05.2014 заяви про видачу коштів з вкладу, договір банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 було достроково припинено, а кошти з депозитного рахунку в сумі 33 578, 72 грн. були отримані ОСОБА_1 13.05.2014 в повному обсязі, у зв'язку із чим взаємні зобов'язання між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 з приводу виконання договору банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 припинилися.

16.04.2014 між ОСОБА_2 та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського рахунку № 7551, на який було внесено кошти в сумі 193 000 грн., згідно заяви про внесення готівки № 63268.

14.05.2014 між ОСОБА_2 та ПАТ «Старокиївський банк» було укладено договір банківського вкладу № 15/1052-2014, за умовами якого банк відкриває вкладнику вкладний (строковий) рахунок «Недільний» у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок 193 000,00 грн. зі сплатою 1 % річних. Дата повернення вкладу 21.05.2014.

Згідно платіжного доручення № 63610 від 13.05.2014 193 000 грн. були перераховані з поточного на депозитний рахунок, а після закінчення строку дії договору банківського вкладу, кошти в сумі 193 000 грн. перераховані на поточний рахунок ОСОБА_2, але останній не повернуті, у зв'язку із відсутністю у банку фінансових можливостей для цього.

12 травня 2014 року Національним банком України було винесено постанову № 276/БН «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії проблемних».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 червня 2014 року № 365 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 «Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» призначено ОСОБА_3 Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Старокиївський банк» запроваджено строком на три місяця з 18 червня по 18 вересня 2014 року.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

При цьому, суд правомірно погоджується з думкою відповідачів про те, що єдиним засобом доказування порушення публічного порядку укладеного правочину є вирок суду у кримінальному провадженні за правилами КПК України, згідно з яким особу відповідача визнано винною у скоєнні злочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави внаслідок укладених вищевказаних договорів.

Встановлення факту нікчемності правочину тимчасовою адміністрацією банку у цивільному процесі не є преюдиційним фактом та потребує доказуванню у загальному порядку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наказ № 61 від 29 серпня 2014 року Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» ОСОБА_3, відповідно до якого було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема й договори банківського рахунку та банківського вкладу ОСОБА_2 не може прийняти до уваги, оскільки вимогами ст. 61 ЦПК України передбачається 4 підстави для звільнення від доказування, зокрема обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаний перелік є виключним та не передбачає встановлення інших фактів, у тому числі нікчемності правочину зацікавленою особою.

Відповідно до п. 2 та п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Однак, ПАТ «Старокиївський банк» віднесений до категорії неплатоспоможних на підставі постанови Правління НБУ від 17.06.2014 року, тоді як договори з ОСОБА_2укладені відповідно 16.04.2014 року та 14.05.2014 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспоможних, а за п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочин має бути вчинений уже неплатоспроможним банком.

Доводи апеляційної скарги про те, що касові операції були проведені у нічний час на висновки суду не впливають, оскільки відкриття банківських рахунків та зарахування коштів на банківські рахунки віднесено до компетенції банку. Надана суду довідка про рух коштів по рахункам із датою формування 17.09.2014 не може бути підтвердженням та вважатися належним і допустимим доказом у справі.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 312 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегіясуддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський Банк» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

В.А.Шебуєва