АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/3359/14-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Богдан О.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №250413-CRED в сумі 176 495,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 882,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 882,48 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції є незаконним, необґрунтованим та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк дії умов кредитного договору, укладеного між ним та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» закінчився 10 листопада 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише 22 лютого 2014 року, тобто поза межами строку позовної давності. Будь-який письмовий договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався. В судовому засіданні в суді першої інстанції його представник ОСОБА_5 заявляв клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте, суд 1-ї інстанції не звернув уваги на дані обставини та необґрунтовано не застосував строки позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» Дорош Василь Сергійович проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду 1-ї інстанції залишити без змін.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року між Комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №250413-CRED, відповідно до умов якого, банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 9 000 доларів США, зі сплатою 24% річних на строк до 10 листопада 2009 року.

Цього ж дня, 12 вересня 2008 року між Комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки за №250413П, відповідно до умов якого, ОСОБА_4 зобов'язується перед банком солідарно відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором №250413-CREDвід 12 вересня 2008 року.

27 вересня 2013 року Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_3, ОСОБА_4 було направлено повідомлення про усунення порушень умов кредитного договору №250413-CRED від 12 вересня 2008 року, які 02.10.2013 року рекомендованими поштовими відправленнями були надіслані на адреси боржника та поручителя.

Оскільки відповідачі свої обов'язки за кредитним договором №250413-CRED від 12 вересня 2008 року належним чином не виконали, що призвело до виникнення заборгованості, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з них солідарно заборгованості по договору в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №250413-CRED в сумі 176 495,62 грн., суд 1-ї інстанції посилався на те, що з досліджених судом доказів достовірно встановлено, що відповідачі, як боржник та поручитель, свої зобов'язання за кредитним договором №250413-CRED від 12 вересня 2008 року не виконали, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів на в повній мірі відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1.4 кредитного договору №250413-CRED від 12 вересня 2008 року встановлено, що позичальник зобов'язаний повністю повернути кредитні ресурси отримані за цим кредитним договором до 10.11.2009 року.

ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором №250413-CRED від 12 вересня 2008 року належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 20.02.2014 року заборгованість за кредитним договором №250413-CRED від 12 вересня 2008 року становить 20102,01 долар США, що за курсом НБУ еквівалентно 176 495,62 грн., в тому числі 5608,57 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 49243,24 грн. - заборгованість за кредитом, 13509,08 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 118609,72 грн.- заборгованість за відсотками, 28,47 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 249,96 грн. - штраф фіксована частина, 955,88 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 8 392,70 грн. - штраф процентна складова.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема, відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки факт не виконання відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору №250413-CRED від 12 вересня 2008 року достовірно встановлений, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув солідарно з відповідачів, як з боржника та поручителя, на користь позивача заборгованості на загальну суму 176 495,62 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтю 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

У відповідності до ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання.

Пунктом 1.4 кредитного договору №250413-CRED від 12 вересня 2008 року встановлено, що позичальник зобов'язаний повністю повернути кредитні ресурси отримані за цим кредитним договором до 10.11.2009 року.

Відповідно до п.5.7 кредитного договору №250413-CRED від 12 вересня 2008 року та п.10 договору поруки №250413П від 12 вересня 2008 року строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Таким чином, з наведеного вбачається, що позивачу про порушення відповідачем умов договору №250413-CRED від 12 вересня 2008 року стало відомо 10.11.2009 року, а тому п'ятирічний строк позовної давності закінчується 10.11.2014 року. Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості банком пред'явлено 06.03.2014 року, тобто в межах строку позовної давності встановленої п.5.7 кредитного договору №250413-CRED від 12 вересня 2008 року.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено.

Не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду 1-ї інстанції доводи апеляційної скарги про те, що будь-який письмовий договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався, з огляду на таке.

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.5.7 кредитного договору №250413-CRED від 12 вересня 2008 року та п.10 договору поруки №250413П від 12 вересня 2008 року, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Кредитний договір №250413-CRED від 12 вересня 2008 року та договір поруки №250413П від 12 вересня 2008 року підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що свідчить про вільне волевиявлення сторін при його укладанні.

Доводи апелянта про те, що суд 1-ї інстанції фактично не вдавався до оцінки доказів наявних у даній справі та не здійснював аналізу фактичних обставин справи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд 1-ї інстанції дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: