Номер провадження 2/754/1863/15
Справа №754/1797/15-ц
16.04.2015 м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Борисовій Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з квартири,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з зазначеною заявою, в якій просять: визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.
У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились.
Позивачі звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, висловивши свою згоду на зняття його з реєстрації, оскільки зазначив, що зареєстрований і постійно проживає у Польщі.
Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.
Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 купили квартиру АДРЕСА_1 в таких частках: ОСОБА_2- 1/5; ОСОБА_1 - 1/5; ОСОБА_3 - 3/5, що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 25.11.2004 року (а.с. 7).
За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання судом отримана інформація про місце проживання (перебування) відповідача, який, станом на 11.02.2015р., зареєстрований АДРЕСА_1 (а.с. 21).
22.07.2011р. між сторонами було укладено Договір дарування 3/5 частини квартири, за умовами якого громадянин Республіки Польша ОСОБА_3 подарував - передав у власність ОСОБА_2 безплатно, а ОСОБА_2 прийняв в дар 3/5 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8).
ОСОБА_3 з 2004 року не проживає в АДРЕСА_1, що підтверджується Актами комісії від 23.08.2014р., 23.10.2014р., 23.01.2015р. (а.с. 10-12).
ОСОБА_3 є громадянином Польщі на підставі ст. 1 п. 1 Конвенції між Урядом Республіки Польщі Людової та Урядом СРСР щодо запобігання виникнення випадків подвійного громадянства від 31.03.1965 р., що підтверджується Довідкою громадянства від 19.07.1999р. (а.с. 14).
ОСОБА_3 з 23.01.2002 зареєстрований на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18).
Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає.
Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у відсутності без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачами доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1, оскільки не користується цим житлом більше року без поважних на те причин.
Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 174, 213 - 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст.ст. 13, 29, ч. 2 ст. 405 ЦК України,
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Петріщева І.В.