Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1653/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Потапенко В. І.
УХВАЛА

Іменем України

29.07.2015 Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого-судді Потапенка В.І.

суддів Мурашка С.І., Суржика М.М.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.05.2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління приватизації оренди майна та землі Олександрійської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА :

26.09.2014 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3. ОСОБА_4, Управління приватизації оренди майна та землі Олександрійської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.05.2015 року та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали письмові заперечення , у яких просять апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Сторони у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені. Від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, з підстав передбачених ст. 308 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1984 році ОСОБА_5 разом із сімєю отримав квартиру АДРЕСА_1, власниками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.01.2000 року, яке зареєстроване в Олександрійському КМ БТІ 07.02.2000 року № 10207/92.

Зазначені обставини встановлені також заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.05.2013 року, яке оскаржувалося і ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 09.07.2013 року - залишене без змін.

Також в судовому засіданні встановлено, що факт належності квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був відомий ОСОБА_6, оскільки саме він займався оформленням субсидій за довіреністю, отримував необхідні документи для заповнення декларації, також йому надавалося свідоцтво про право власності на житло від 26.01.2000 року, тому суд зробив висновок, що позивачу ОСОБА_2 було достовірно відомо хто є власником квартири.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції посилався на ст.ст. 344 ЦК України.

При цьому суд зазначив, що тривале проживання позивача у спірній квартирі, здійснення сплати комунальних послуг, підтримання майна у належному стані не є підставою для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а апеляційну скаргу вважає необґрунтованою, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на вказаній підставі, можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Окрім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Доводи апеляційної скарги, що стосуються обставин, встановлених заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 травня 2013 року не впливають на правильність прийнятого судом рішення. Як зазначено у даному рішенні 23.04.1993 року ОСОБА_5 , колишній чоловік ОСОБА_3 був знятий з реєстрації в АДРЕСА_2 та зареєструвався і став проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. Тому , доводи позивача ОСОБА_2 про те , що вона та її співмешканець ОСОБА_6 проживають у спірній квартирі з дозволу ОСОБА_2 є необгрунтованими. Спірна квартира до її приватизації відносилася до державного житлового фонду , і виписавшись з квартири та прописавшись і проживаючи за іншою адресою, ОСОБА_5 втратив статус наймача квартири і не міг давати згоду на вселення до неї інших осіб.

Не мають будь-якого правового значення і доводи скарги стосовно того, що до 2012 року ніхто не звертався до позивача та її співмешканця про виселення. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, власниками квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.01.2000 року є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( т.1 ас.44)

Законність набуття відповідачами права власності на спірну квартиру також підтверджена заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.05.2013 року, - залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 09.07.2013 року .( т.1 ас.10-11, 60-61)

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності доказів оформлення позивачем субсидії на оплату комунальних послуг по спірній квартирі є обгрунтованими, разом із тим ця обставина не впливає на висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Як вже було зазначено вище , за змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи , спірна квартира має власників і хто вони відомо.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 хоча і здійснювала оплату комунальних платежів та підтримувала майно в належному стані, проте не набула права на спірну квартиру.

Є необгрунтованими і доводи скарги, що судом першої інстанції неправильно розтлумачено ст. 344 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не є добросовісним володільцем квартири, а тому не вбачає підстав, передбачених ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю.

Інші доводи апеляційної скарги є також необгрунтованими.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, його висновки відповідають фактичним обставинам справи, а тому підстави для його скасування в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції відсутні. Керуючись ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.05.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя:

Судді: