Справа № 263/4022/15-ц
Провадження № 2/263/2251/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

31 липня 2015 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01.12.2011 року між ним та ОСОБА_2 був кладений договір позики, відповідно до якого останній отримав від нього грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн., про що була складана відповідна розписка, в якій відповідач зобовязався повернути вказані грошові кошти 30.04.2012 року. Однак, до теперішнього часу сума боргу позивачу не повернута, у звязку з чим він змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 70 000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 16940,00 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 5767,25 грн. та суму, сплаченого ним, судового збору в розмірі 927,07 грн.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, за підставами, вказаними в позовній заяві, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та у встановленому законом порядку.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наданої позивачем розписки, датованої 01.12.2011 року, ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 70 000,00 грн. та зобовязався їх повернути 30.04.2012 року, вказуючи при цьому, що наслідки неповернення грошових коштів, передбачені ЦК України, йому відомі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є різні фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для розгляду справи.

Відповідачем не було надано суду доказів того, що сума боргу за договором позики була повернута позивачу.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 1048 ЦК України.

Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від сум позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України.

Згідно з наданого позивачем розрахунку 3% річних та сума індексу інфляції від простроченої суми боргу за період з 01.05.2012 року по 28.01.2015 року складає 5767,25 грн. та 16940,00 грн., відповідно.

З урахуванням того, що відповідач взяті на себе обов'язки по договору позики від 01.12.2011 року не виконав, грошові кошти за договором не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача суму боргу за вказаним договором в розмірі 70 000,00 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 16 940,00 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 5 767,25 грн.

Крім того, в порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути, судовий збір в розмірі 927,07 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 3, 526, 625, 629, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 11, 15, 30,57-60, 88, 197, 213 215,224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 01.12.2011 року в розмірі 70 000,00 грн., суму індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 16 940,00 грн., 3% річних від суми боргу в розмірі 5 767,25 грн., суму судового збору в розмірі 927,07 грн., а всього в розмірі 93 634 (девяноста три тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 32 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови судом першої інстанції в перегляді судового рішення воно може бути оскаржене відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В. Хараджа