АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/2645/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Васильченко О.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6053/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання відновити становище, яке існувало до порушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2015 року позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи у березні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання відновити становище, яке існувало до порушення.

На підставі даного позову просила суд зобов'язати відповідача за свій рахунок знести самовільно збудовану будівлю на місці тамбуру квартири АДРЕСА_1 та відновити домохід та димову трубу вказаного будинку у відповідності до вимог ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціювання».

Повертаючи позову заяву для подання до належного суду, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного спору є зобов'язання вчинити дії, а не саме нерухоме майно, а тому підстави для застосування положень ст. 114 ЦПК України відсутні.

Проте колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 114 цього Кодексу позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцем його знаходження або його основної частини.

Пунктами 41, 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано. Тобто, спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов'язків, що пов'язані із нерухомим майном, зокрема право користування.

Відповідно до ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З обґрунтувань позовної заяви та заявлених вимог вбачається, що позивач оскаржує дії відповідача, що пов'язані, зокрема, із зведенням незавершеної будівлі та збільшення площі належного йому Ѕ частини будинку АДРЕСА_1.

Відтак, слід дійти висновку, що характер позовних вимог пов'язаний із нерухомим майном, а тому підсудність даного позову визначається за правилами виключної підсудності, передбаченої ст. 114 ЦПК України - за місцезнаходженням нерухомого майна.

Оскільки нерухоме майно знаходиться по вул. Замковецькій, 21 в м. Києві, що згідно адміністративно територіальному розподілу відноситься до Подільського району м. Києва, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

З огляду на викладене оскаржена ухвала є передчасною, постановленою з порушенням норм процесуального права, підлягає до скасування, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 березня 2015 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: