АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1042/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І. , Корнієнко Н. В.
при секретаріАнкудінов О.І.

скаржника ОСОБА_6

представника скаржника ОСОБА_7

представника ДВС Шаригіна Н.М.

стягувача ОСОБА_9

представника стягувача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_11 на ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_6 на дії державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, стягувач: ОСОБА_9,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся до Соснівського районного суду з скаргою на дії державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції з приводу арешту його майна та заборони відчуження.

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року в задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вважаючи що вона постановлена з порушенням норм процесуального права та просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року і постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні скарги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що скаржнику своєчасно та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» були направлені постанови про арешт майна боржника та крім того 14.04.2014 р. ОСОБА_6 звертався до ДВС і був обізнаний про відкриття виконавчого провадження. Арешт та розшук автомобіля ОРЕL ZAFIRA не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 06 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 липня 2013 року, проведено розподіл спільного майна подружжя ОСОБА_6, та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного майна в сумі 117364 гривни. У добровільному порядку рішення суду не виконано.

Так як рішення Соснівського районного суду від 06 червня 2012 року в добровільному порядку не виконано, то Соснівським районним судом Черкаської області 08.08.2013 року ОСОБА_9 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на її користь 117346 грн. грошової компенсації вартості виділеного майно подружжя.

20 серпня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим документом та одночасно винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою: 1) накладено арешт на все його майно в межах 117346,46 грн. 2) заборонено йому здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить йому в межах суми боргу.

Частиною 4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Зазначені постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно боржника в межах 117346,46 грн. і заборони боржнику здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить йому в межах суми боргу отримання ОСОБА_6 осіння 2013 року, що підтвердив сам скаржник в суді апеляційної інстанції. Крім того, дана обставина підтверджена копіями квитанцій про відправку державним виконавцем зазначених постанов та записом в журналі вихідної кореспонденції. Заяви про поновлення строку на оскарження даних постанов ОСОБА_6 не подавав.

Підстав для визнання дій виконавця при винесенні даних постанов неправомірними скаржником не надано, тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги в цій частині.

27 січня 2015 року державним виконавцем Шкрябай Ю.Ю. винесено постанови про накладення арешту на майно та оголошення заборони його відчуження та про розшук майна боржника, якими накладено арешт на належний йому автомобіль ОРЕL ZAFIRA, 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 та оголошено його у розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частина 5 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Наведений у додатку до Закону про виконавче провадження перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, є єдиним для всіх випадків звернення стягнення на зазначене майно.

Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону про виконавче провадження, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (стаття 33 Закону України від 05 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку").

Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина п'ята статті 52 Закону про виконавче провадження). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Так як майже на протязі двох років боржником за виконавчим провадженням не було сплачено ні одного платежу на виконання рішення суду, то відповідно до ст. 52 та 63 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем були вжиті заходи по примусовому виконанню рішення суду та проведено арешт та розшук автомобіля ОРЕL ZAFIRA, що належить боржнику.

З моменту накладення арешту на майно боржника з 20.08.2013 року до лютого 2015 року ОСОБА_6 не вносив державному виконавцю жодної пропозиції щодо черговості звернення стягнення на його майно. Окрім того, звернення стягнення на нерухоме майно проводиться лише за відсутності грошових коштів чи рухомого майна. Відповідно до довідки з МРЄВ ДАІ м. Черкаси, за ОСОБА_6 окрім ОРЕL ZAFIRA зареєстровані та перебувають у його власності ще автомобіль ВАЗ 21011 та ВАЗ 21043 (а.с.33).

Таким чином арештом та оголошенням в розшук автомобіля ОРЕL ZAFIRA не порушено права боржника.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції правильно виходив із того, що боржник, достовірно знаючи про відкриття виконавчого провадження та арешт його майна з серпня 2013 року, маючи певне майне яке достатнє для виконання рішення суду, не виконав у добровільному порядку судове рішення і після прийняття рішення про арешт нерухомого майна 20.08.2013 року не запропонував державному виконавцеві звернути стягнення на якесь належне йому майно, достатнє для виконання рішення суду.

Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» пропозиція боржника щодо черговості реалізації майна не має визначального значення, так як черговість стягнення на майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Посилання апелянта в своїй апеляційній скарзі про те, що йому не направлялися копії постанов про відкриття виконавчого провадження є безпідставним та спростованими самим апелянтом в суді апеляційної інстанції.

Тому при вирішенні даної справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Керуючись ст.303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_11 на ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року відхилити, а ухвалу Соснівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :