АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/687/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Дубенець М. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПальонного В. С.
суддівЄльцова В. О. , Карпенко О. В.
при секретаряхПосипайко А.І., Журавель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи без самостійних вимог Канівське міськрайонне управління юстиції, приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина Сергій Вячеславович, про визнання договорів дарування недійсними та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання договорів дарування недійсними та визнання права власності, обґрунтовуючи позов тим, що 14 січня 2011 року за нотаріально посвідченим договором вона передала в дар відповідачу житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 який є для неї єдиним житлом.

Крім того, за іншим нотаріально посвідченим договором вона передала в дар відповідачу за цією ж адресою земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1000 кв. м., та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0721 га.

Вважаючи, що зазначені договори укладені нею на вкрай невигідних для неї умовах, під впливом тяжкої обставини (хвороби) та внаслідок психологічного тиску на неї з боку відповідача, а крім цього, вона помилялася щодо природи правочинів, прав та обов'язків сторін, просила визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок від 14 січня 2011 року, укладені між нею та ОСОБА_8; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 1000 кв. м. та 0,0721 га, розташовані за цією ж адресою.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та її представників, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_8 та його представника, які заперечували проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 на підтвердження своїх вимог посилалася на те, що оспорювані договори були укладені нею на вкрай невигідних умовах, під впливом тяжкої обставини, а також зазначала, що через вади зору не могла ознайомитись зі змістом договору, а його текст нотаріусом не оголошувався, крім цього, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини щодо яких помилялася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним має довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження тих обставин, на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог, позивачка зазначала, що вчинила оспорювані правочини під впливом таких тяжких обставин, як хвороба (погіршення зору), відсутність спілкування з родичами та під психологічним тиском з боку відповідача, який наполягав на укладенні договорів дарування, а внаслідок погіршення зору не могла прочитати текст договорів, які підписувала.

Суд дослідив надані позивачкою докази і прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність зазначених обставин, оскільки в судовому засіданні не було встановлено ні наявності у позивачки тяжкого захворювання на час укладення оспорюваних договорів, ні обмеження її у спілкуванні з родичами, ні психологічного тиску на неї з боку відповідача.

Таким чином, висновок суду про відсутність тих підстав, з яких позивачка просила визнати недійсними оспорювані договори дарування, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду не спростовують.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті особи без самостійних вимог Канівське міськрайонне управління юстиції, приватний нотаріус Канівського міського нотаріального округу Стеблина Сергій Вячеславович, про визнання договорів дарування недійсними та визнання права власності залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :