Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 55 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2015 року

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 за період з 01.12.2013 р. по 31.10.2014 р. в сумі 66 961,32 грн. В обґрунтування вимог зазначала, що за рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Проте, ОСОБА_2 рішення суду не виконує, внаслідок чого станом на 01.11.2014 р. утворилась заборгованість в розмірі 24 130,26 грн. Враховуючи зазначене, просила задовольнити позов на підставі ст. 196 СК України. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 2 491, 61 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 243,60 грн судового збору. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, якими стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.12.2013 р. по 31.10.2014 р. в сумі 66 961,32 грн. Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.196 СК України невірно провів обрахунок неустойки.

В судове засідання сторони не з'явилися. Про час і місце розгляду справи позивач повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 24, 73, 76).

Згідно з довідкою сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Житомирській області від 11.12.2014 р. ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. 18.07.2014 р. знятий з реєстрації і вибув в с. Колосовка Овруцького району. За адресою: АДРЕСА_1 відповідачу тричі направлялися судові повістки, проте були повернуті за закінченням терміну зберігання (а.с. 49-50, 54-57, 60-63). Судова повістка відповідачу також направлялася за адресою: с. Колосовка Овруцького району Житомирської області, однак повернулася за закінченням терміну зберігання.

Крім того, апеляційним судом вживалися заходи по повідомленню ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи через його представника в іншій справі.

Так, на розгляді апеляційного суду Житомирської області з 22.05.2015 р. по 13.07.2015 р. перебувала справа №279/4577/15-ц за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коростенського МУЮ, де відповідач ОСОБА_2 діяв через свого представника ОСОБА_4

Однак, представник ОСОБА_4 відмовився отримати судову повістку для передачі її відповідачу в даній справі.

09.07.2015 р. на адресу: АДРЕСА_1 (саме цю адресу, як місце свого проживання зазначав ОСОБА_2 при розгляді справи №279/4577/15-ц, а також за вказаною адресою отримав оскаржуване рішення (а.с.35)) відповідачу була направлена телеграма, де зазначено час і місце слухання справи (20.07.15 р. на 11.15 год.). Згідно з повідомленням від 14.07.2015 р. телеграма адресату не доставлена у зв'язку з тим, що квартира закрита, адресат за повідомленням не з'являється (а.с.74).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційним судом вжиті всі можливі заходи щодо повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, однак відповідач зловживає своїми правами та ухиляється від отримання судової повістки. А тому, враховуючи вимоги ст.303-1 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Як видно з довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Коростенського міськрайонного управління юстиції від 12.11.2014 р. за №2-21/18025 заборгованість по аліментах ОСОБА_2, які стягуються за виконавчим листом №2-4346, виданим 03.11.2006 року Коростенським міськрайонним судом про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1, за період з 01.11.2011 р. по 01.11.2014 р. становить 24130,26 грн (а.с.5).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками відповідач суду не надав, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення неустойки за період з 01.12.2013 р. по 01.11.2014 р.

Проте, обрахунок пені проведено судом невірно.

Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року в справі №6-81цс13.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції наведену правову позицію не врахував та обрахунок пені за кожен місяць окремо не провів.

Оскільки судом допущено порушення норм матеріального права, колегія суддів рішення суду скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

За положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У своєму позові ОСОБА_3. просила стягнути з відповідача на її користь неустойку за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01.12.2011 р. по 01.11.2014 р.

Отже неустойка (пеня) обраховується за період з 01.12.2011 р. по 01.11.2014 р., що складає 335 днів, а саме:

за грудень 2013 року - 2381,85 грн (711,39:100х1%)х 335=2381,85)

за січень 2014 року - 2067,20 грн (680,50:100х1%)х304=2067,20)

за березень 2014 року - 1666 грн (680,50:100х1%)х245=1666)

за квітень 2014 року - 1455,20 грн (680,50:100х1%)х214 =1455,20)

за травень 2014 року - 1251,20 грн (680,50:100х1%)х184=1251,20)

за червень 2014 року - 1040,40 грн (680,50:100х1%)х153=1040,40)

за липень 2014 року - 836,40 грн (680,50:100х1%)х123=836,40)

за серпень 2014 року - 625,60 грн (680,50:100х1%)х92=625,60)

за вересень 2014 року - 414,80 грн (680,50:100х1%)х61=414,80)

за жовтень 2014 року - 210,80 грн (680,50:100х1%)х31=210,80), а всього 13805,85 грн.

Таким чином до стягнення підлягає неустойка (пеня) за період з 01.12.2011 р. по 01.11.2014 р. в розмірі 13805,85 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2015 року в частині визначення розміру неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13805,85 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення в частині стягнення судового збору залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: