Справа № 570/2049/15-ц
Номер провадження 2/570/924/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

05 жовтня 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Птюшинська І.В.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому належить квартира АДРЕСА_1. В цій квартирі зареєстровані відповідачі. Але вони не проживають в помешканні більше року; відповідачі більше не належать до членів сім'ї позивача; не сплачують за житлово-комунальні послуги. Їх реєстрація чинить позивачу перешкоди у володінні майном. Покликаючись на положення ЦК України, ЖК України позивач просить суд задовольнити заявлений позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, та зняти їх з реєстраційного обліку.

Позивач не зявився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив про обставини, що описані вище.

Відповідачі повторно не з'явилися в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачі є належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторін не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості постановлення заочного рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачу належить квартира АДРЕСА_1. В цьому будинку зареєстровані відповідачі. Але вони не проживають в помешканні близько 10 років. Відповідачі не сплачують за житлово-комунальні послуги. Їх реєстрація чинить позивачу перешкоди у володінні майном.

Факт відсутності проживання відповідачів за цією адресою підтверджується поясненнями свідків. Зокрема, в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили, що відповідачі близько десяти років не проживають за місцем реєстрації, та фактично мають інше місце проживання. Позивач не чинив їм перешкоди в такому користуванні. Таким чином, відповідачі за вказаною адресою не проживають; їх місцезнаходження не відоме; позивач з ними не спілкується.

Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю, як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Оскільки позивачка спільно з відповідачем не проживає, спільного побуту та господарства не веде, шлюбні відносини між ними припинено за рішенням суду, тому вони не мають по відношенню один до одного жодних прав та обов'язків.

Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки відповідачі у спірній квартирі не проживають більше одного року, не сплачують за користування жилим приміщенням і не несуть оплату за комунальні послуги; не несуть інших витрат з утримання квартири, та не приймають участі у спільному побуті, і втратили інтерес до спірного житла, є підстави визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Частина 2 статті 2 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин суд вважає, що позов в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення.

В той же час не підлягають до задоволення позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку провадиться за рішенням суду в разі визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В разі, коли відповідний державний орган не проведе відповідні дії із зняття відповідачів з реєстраційного обліку, то в даному випадку у позивача виникне право на звернення до суду з позовом щодо неправомірності таких дій. Крім того, позивач серед відповідачів не вказала відповідний державний орган, який відповідає за реєстрацію чи зняття з реєстрації громадян. А покладання на такий орган певних обов'язків без залучення до судового розгляду уповноваженого представника буде суперечити нормам ЦПК України.

Суд не може постановити рішення щодо тих правовідносин, які ще не настали. Звернення до суду має бути зумовлене наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається особа. У зв'язку з цим визнання будь-якого права на майбутнє буде безпідставним та необґрунтованим. Тому решта позовних вимог не підлягає до задоволення як безпідставно заявлена.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 225, 226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задоволити частково.

ОСОБА_3 (29.03.1962 р.н.), ОСОБА_4 (01.07.1987 р.н.) визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою № 2 в будинку № 17, що по вул. Центральна, в с. Голишів Рівненського району Рівненської області.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу (заяву про перегляд заочного рішення) протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Красовський О.О.