АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/1465/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/641 /К/15 Приміч Г.І.
Категорія № 27 (І ) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

при секретарі: Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі осіб, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.03.2006 року між сторонами укладений кредитний договір № DNH4KP99700275, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 2078,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із строком дії договору до 13 березня 2007 року.

Умов зазначеного договору відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 23 січня 2014 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 30745,91грн., яку позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ "ПриватБанк" просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на допущені у ході судового розгляду справи норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду, обставинам справи.

Зокрема вважає, що суд безпідставно дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності за зверненням до суду за захистом порушених прав, не врахувавши положення п.9.12 Договору, що строк дії договору не припинено, а договір пролонгований.

Судом не враховано, що відповідач вчиняв дії по сплаті заборгованості за кредитним договором, які свідчать про визнання ним заборгованості та переривання строку позовної давності.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою їх представників.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що позов було пред'явлено після спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.03.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_2 укладений строковий кредитний договір про надання банківських послуг № DNH4KP99700275, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 2078,69 грн. на термін 12 місяців, зі сплатою 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із строком дії договору до 13 березня 2007 року. (а.с.5-7).

Умовами і правилами надання банківських послуг, а саме п. 5.5 передбачено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, - пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.( а.с.9)

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 всупереч умовам вищевказаного Договору свого обов'язку по поверненню кредиту належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 23.01.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 30745,91 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 1684,96 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 9123,19 грн., 17997,48 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;та штрафів відповідно до п. 8.6. Умов і Правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн., штрафу (відсоткова складова)- 1440,28 грн. ( а.с. 2-3).

Заперечуючи проти позову, представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3 в запереченнях до позовної заяви від 08 грудня 2014 року просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. ( а.с. 32).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов , тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Тому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про неврахування строку дії договору, оскільки строк дії договору та початок перебігу строку позовної давності не є тотожними.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Як убачається з розрахунку заборгованості за договором від 13.03.2006 року останній платіж по погашенню заборгованості було здійснено відповідачем 11 квітня 2007 року, тому саме з цієї дати позивач міг використати своє порушене право на захист.

Початком перебігу строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості по даному кредиту є 14 березня 2007 року, який сплинув у березня 2012 року.

Згідно п.3, п. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як убачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із письмовою заявою про застосування строку позовної давності ( а.с.32).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника позивача про припинення строку позовної давності у зв'язку із сплатою відповідачем заборгованості за кредитним договором у грудні 2010 року та у січні 2011 року, оскільки не надано належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин. Навпаки, як убачається з розрахунку заборгованості, якій міститься в матеріалах справи останній платіж по погашенню боргу відповідачем ОСОБА_2 був здійснений у квітні 2007 року. ( а.с.4).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,ст. ст. 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"- відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: