Справа № 274/74/15-ц
Провадження № 2/0274/484/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23.04.2015 м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.

з участю секретаря Соломянюк Л.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи, третя особа без самостійних вимог публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_3 предявив у суді позов до публічного акціонерного товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, яке ухвалою суду від 13.03.2015 замінено правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (а.с. 80), просив визнати недійсним договір про іпотечний кредит № 19 від 16.02.2006, укладений між ним та акціонерним комерційним «Промислово-інвестиційним банком» та договір іпотеки від 16.02.2006 укладений між ним та акціонерним комерційним «Промислово-інвестиційним банком» (а.с. 23, 24).

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що при укладені 16.02.2006 кредитного договору № 19 з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та 16.02.2006 договору іпотеки він мав спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце. Укладаючи договір, він неправильно сприймав субєктів правочину, правові наслідки, що обумовлені цим правочином, оскільки вважав, що правочин вчиняється для отримання кредитних коштів іншими особами, які і будуть нести правові наслідки правочину. Неправильне сприйняття стало наслідком злочинних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яких було засуджено за вчинення шахрайських дій та підробку документів та вплинуло на його волевиявлення, яке не було ні вільним, ні таким, що відповідало його намірам. За відсутності вказаних обставин правочин з банком не був би укладений.

Правовою підставою визнання кредитних договорів недійсним позивач вказав частини 3 та 5 статті 203, частин першої статті 215 ЦК України.

Підставою визнання недійсним іпотечного договору позивач вказує положення статті 548 ЦК України, відповідно до якої недійсність основного договору тягне за собою недійсність договору забезпечення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснив, що ОСОБА_3, укладаючи кредитний договір, вважав, що кредит буде погашати ОСОБА_4, а не він. Волевиявлення ОСОБА_3 було направлене на отримання кредитних коштів для ОСОБА_4, а не для себе.. ОСОБА_3 був визнаний потерпілим при розгляді кримінальної справи відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_3 був введений в оману ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та укладаючи кредитний договір, ОСОБА_3 допомагав ОСОБА_2 отримувати кредитні кошти. На це і було направлено його волевиявлення. З позовом до суду ОСОБА_3 звернувся лиш в 2015 року, оскільки тривалий час проводилося досудове розслідування та судовий розгляд справи про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав з тих підстав, що позивачем не доведено обману ОСОБА_3 працівниками банку. ОСОБА_3 був введений в оману ОСОБА_4, який не був стороною договору. Позивач у позові не довів, що правочин укладено внаслідок помилки. Крім того помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того Просить застосувати до позовних вимог ОСОБА_3 строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 88).

Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з такого.

Судом встановлено, 16.02.2006 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке в подальшому перейменоване в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3, укладено кредитний договір № 19 за яким банк надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 50 000 гривень за строком повернення до 14.02.2016 та сплатою 25 % відсотків за користування кредитом ( а.с. 12-14).

В забезпечення умов кредитного договору № 19 від 16.02.2006 між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», яке в подальшому перейменоване в ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (відповідач), ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір за умовами якого передано в заставу будинок № 58 по вул. Камянка-1 в с. Скраглівка Бердичівського району Житомирської області. Оціночна вартість предмету іпотеки становить 72 220 грн. (а.с 25-27).

17.12.2012 між ТОВ "Кредитні Ініціативи" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги кредитора за договором іпотечного кредиту, укладеним 16.02.2006 між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_3, а також іпотечним договором від 16.02.2006 укладеним між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.15-17, 39-61 89-99).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі ( статті 1055 ЦК України).

Зазначивши у позові, що на момент укладання кредитного договору волевиявлення ОСОБА_3 не відповідало його внутрішній волі, так як він був введений в оману ОСОБА_4 та ОСОБА_5, він мав спотворене уявлення про обставини, які дійсно мали місце, неправильно сприймав субєктів правочину, правові наслідки, позивач послався на вирок Бердичівського міськрайсуду від 05.11.2015.

Вироком Бердичівського міськрайсуду від 5.11.2013 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було засуджено за те, що приблизно на початку лютого 2006 року ОСОБА_4 повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5, з метою заволодіння чужим майном шляхом отримання та неповернення кредитних коштів в банківській установі, шляхом зловживання довірою ОСОБА_3 та введення того в оману обіцянками щодо подальшого особистого виконання фінансових зобовязань перед банківською установою, вмовили потерпілого вчинити правочин щодо укладання кредитного договору з банківською установою з подальшою передачею їм кредитних коштів.

Після цього приблизно на початку лютого 2006 року ОСОБА_4, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу, за попередньою змовою з ОСОБА_5 та невстановленою досудовим слідством особою, з метою подальшого використання при шахрайстві в невстановленому досудовим слідством місці повторно підробили офіційний документ - довідку про доходи № 12 від 01.02.06, у яку внесли завідомо неправдиві відомості щодо ОСОБА_3, який в дійсності на підприємстві не працював, та виконали підписи від імені уповноваженої особи - Приватного підприємця (ПП) Махобродзь, тобто підробили документ, який видається та посвідчується громадянином-підприємцем, який має право видавати та посвідчувати такий документ, і який надає права або звільняє від обовязків.

Приблизно в середині лютого 2006 року ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5, продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу з метою незаконного заволодіння кредитними коштами, використовуючи раніше підроблений документ - довідку про доходи ОСОБА_3, надали цей документ уповноваженим особам філії Відділення Промінвестбанку в м. Бердичів Житомирської області Закритого акціонерного товариства акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку, розташованого в м. Бердичеві по вул. Садовій, 8/28. При цьому ОСОБА_3, будучи введеним в оману, на підставі поданого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підробленого документа уклав договір про іпотечний кредит № 19 від 16.02.06, згідно з яким філія Відділення Промінвестбанку в м. Бердичів Житомирської області надала кредит ОСОБА_3 в сумі 50 000 грн., які останній після отримання їх у банку передав для ОСОБА_4 При цьому ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 повторно шляхом обману, зловживаючи довірою ОСОБА_3, не маючи наміру виконувати фінансові зобовязання, заволоділи грошовими коштами в сумі 50 000 грн., належними потерпілому, якими розпорядились на власний розсуд, тобто вчинили злочин у великих розмірах (а.с. 8-11).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У позовній заяві ОСОБА_3 не вказав норми закону за якою кредитні договори та договір іпотеки мають бути визнані недійсними. Послався на положення статті 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

На розяснення судом в порядку частини четвертої статті 10 ЦПК України права уточнити підстави позову, представник позивача зазначив, що позивач у позові виклав фактичні обставини за яких договори мають бути визнані недійсними. Доповнити нічого не бажає.

Суд не вбачає підстав для визнання правочину недійсним як такий, що укладений внаслідок обману, оскільки виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, умовою кваліфікації недійсності правочину укладеного під впливом обману є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони договору, яка ввела в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 був введений в оману працівниками банку суду не надано.

Так як позивач фактично був введений в оману засудженими ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не були стороною договору чи представниками сторони при його укладанні, - відсутні підстави вважати, що правочин був вчинений під впливом обману.

Також суд не вбачає підстав для визнання кредитних договорів недійсними як такі, що укладені під впливом помилки, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Позивач не довів у судовому засіданні того, що укладаючи кредитні договори він помилився щодо правової природи правочину, прав та обовязків сторін, тощо.

Відповідно до пункту 7.6 Договору про іпотечний кредит № 19 від 16.02.2006 до укладення цього Договору Позичальник стверджує, що умови кредитування, закріплені цим договором, були попередньо йому повідомлені Банком в письмовій формі. Підписання Позичальником цього Договору є свідченням його згоди на прийняття всіх умов Договору в процесі здійснення Банком його кредитування.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, позивач погодив всі умови договору, в тому числі і щодо повернення ним кредитних коштів. Позивач отримав грошові кошти за кредитним договором.

Крім того, як зазначено вище помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Той факт, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заволоділи грошовими коштами ОСОБА_3, які той отримав за кредитним договором, ввівши його в оману та були за це засуджені, дає право позивачеві на відшкодування завданих йому збитків як потерпілому від злочину, однак не свідчить про недійсність кредитного договору в момент його укладання.

Інші правові підстави для визнання договорів недійсними з позову не вбачаються.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову про визнання недійсним кредитного договору, відповідно і відмовляє в позові про визнання недійсним договору іпотеки.

Відповідно до розяснень, що містяться у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, зважаючи, що у задоволенні позову відмовлено через безпідставність позовних вимог, суд не дає оцінки заяві представника відповідача про застосування строків давності.

Керуючись статтями 10,11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи, третя особа без самостійних вимог публічне акціонерне товариство „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк про визнання недійсними: кредитного договору №19 від 16 лютого 2006 року, укладеного між закритим акціонерним товариством „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та ОСОБА_3 та договору іпотеки №19 від 16 лютого 2006 року, укладеного між закритим акціонерним товариством „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Суддя: І.Ю.Хуторна