Справа № 459/3869/14 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/2447/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Львіввугілля" в особі Відокремленого підрозділу "Шахта "Зарічна" на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 03 грудня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ДП "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка ОСОБА_3 при виконанні ним трудових обов'язків.

Стягнуто з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_2 20 000 (двадцять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач - Державне підприємство "Львіввугілля" в особі Відокремленого підрозділу "Шахта "Зарічна".

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що позивач вважає, що у зв'язку зі смертю її чоловіка та на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ч.2 ст.153, ст. 237-1 КЗпП України вона набула право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю чоловіка, однак на момент смерті ОСОБА_3 вказані позивачем норми закону не діяли. Разом з тим на момент виникнення спірних правовідносин діяла постанова Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993 року "Про затвердження правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків", якою не передбачалось відшкодування моральної шкоди членам сім'ї потерпілого. За таких обставин апелянт вважає, що відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, у тому числі і представника апелянта, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржене рішення не відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач звернулася в суд з позовом, у якому просила стягнути з ДП "Львіввугілля" 50000 грн. моральної шкоди, заподіяної їй смертю чоловіка ОСОБА_3, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку на виробництві, на підставі ст.ст.1167, 1168 ЦК України..

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що смертю чоловіка ОСОБА_3 позивачу заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.440 -1 ЦК УРСР 1963 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.12.1974 року позивач ОСОБА_2 перебувала із ОСОБА_3. у зареєстрованому шлюбі.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що згідно акту про нещасний випадок на виробництві від 06.04.1996 року із ОСОБА_3, який працював на шахті №7 "Великомостівська" на посаді начальника дільниці, під час виконання посадових обов'язків 26 березня 1996 року о 4 год. 15 хв. стався нещасний випадок (відбулося обрушення породи), внаслідок чого він загинув. Причиною послужило порушення паспорта кріплення лави 3 321 пл. 17 в., тобто не виявлено вини потерпілого.

Смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована відділом РАГС м. Червонограда із вчиненням актового запису №48 від 27.03.1996 року, що підтверджується представленою копією свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодження здоров'я на виробництві вперше було передбачено Законом України "Про охорону праці", який введено в дію з 24 листопада 1992 року (згідно Постанови Верховної Ради України від 14 жовтня 1992 року № 2695-XII) і який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують відповідальність особи.

Згідно із ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотньої дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства. який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відтак, колегія суддів вважає, що при вирішенні даного спору слід керуватися нормами матеріального права, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, зокрема нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року, а не нормами діючого ЦК України.

Частиною 1 ст.440-1 ЦК УРСР визначено, що моральна шкода, заподіяна громадянину, організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Згідно роз'яснень, наданих у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди", при заподіянні каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальний за шкоду, зобов'язані відшкодувати: в разі смерті потерпілого - непрацездатним особам, які перебували на його утриманні або мали право на день його смерті право на одержання від нього утримання - частку середньомісячного заробітку потерпілого, що припадала на цих осіб, або на яку вони мали право відповідно до чинного законодавства.

Спеціальною нормою права, яка визначала відповідальність за ушкодження здоров'я і смерть громадянина, що пов'язані з виконанням ним трудових обов'язків(щодо осіб, за яких організація зобов'язана сплачувати страхові внески, і до яких належав ОСОБА_3), була ст.456 цього Кодексу, якою визначено коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди у зв'язку із смертю потерпілого, та види шкоди. Відшкодування моральної шкоди членам сім'ї потерпілого дана стаття не передбачала.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок районного суду про те, що ОСОБА_2 має право на відшкодування відповідачем моральної шкоди у зв'язку із смертю її чоловіка ОСОБА_3, а тому оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Львіввугілля" в особі Відокремленого підрозділу "Шахта "Зарічна" задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства "Львіввугілля" про стягнення моральної шкоди

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: