Провадження № 22-ц/783/1718/15 Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря Іванової О.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 з участю третьої особи -Приватного нотаріуса Шапіро Ірини Вячеславівни про визнання недійсним заповіту, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, з участю третьої особи: Приватного нотаріуса Шапіро Ірини Вячеславівни про визнання недійсним заповіту.

ОСОБА_4 оскаржила ухвалу в апеляційному порядку, просить ухвалу скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, а судові витрати покласти на відповідача з огляду на те, що така постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, свій висновок взагалі не мотивував, але виходив з положень ст. 151-155 ЦПК України. Хоча, за змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, тому якщо врахувати, що позивачем невірно сформульовано прохання до суду, тобто, у заяві про забезпечення позову порушено вимоги, встановлені цивільно-процесуальним кодексом, то суд мав би повернути матеріали заяви заявнику чи залишити без руху та вирішити питання із поверненням оплаченого судового збору. Як на підставу своїх вимог апелянт покликається на роз'яснення , які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", відповідно до якого суди при вирішенні питання щодо застосування певного виду забезпечення позову повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги та - відповідача на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи , межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення з наступних мотивів.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивачем подано до суду позов про визнання недійсним заповіту від 03.03.2009 року ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки є загроза, що державна контора може видати іншим спадкоємцям свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом від 03.03.2009 року , право на одержання якої оспорюється нею до суду, що може перешкодити в подальшому та ускладнити процедуру відновлення її порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що Перша Львівська державна нотаріальна контора, якій позивач просить заборонити проводити будь-які дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 іншим спадкоємцям, не є стороною по справі, і крім цього позивачем не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим рішення суду, чим призведе до порушення прав позивача.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у виді заборони Першій Львівській державній нотаріальній конторі провадити будь-які дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 іншим спадкоємцям, і крім цього вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до роз"яснень, наданих у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому , що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача , а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вид забезпечення позову, який просила вжити позивач у переліку встановленому ч.1 ст. 151 ЦПК України - відсутній. У відповідності до ч.2 ст.152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Однак, оскільки позивач просила заборонити нотаріальній конторі провадити будь-які дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 іншим спадкоємцям, тобто фактично просила заборонити нотаріальній конторі вчиняти дії, які нотаріус зобов"язаний вчиняти згідно Закону України " Про нотаріат", та крім цього просила заборонити вчиняти ці дії невизначеному колу спадкоємців, то, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви про вжиття вищезазначеного виду забезпечення позову.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції , апеляційний суд : відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на вищенаведені положення процесуального законодавства та обставини справи в їх об"єктивній сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженої ухвали не спростовують, тому апеляційну скаргу належить відхилити , оскаржену ухвалу - залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314, ч .ч. 1, 2 ст. 315, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Тропак О.В.

Судді Приколота Т.І.

Федоришин А.В.