ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4716/14-ц
Провадження № 2/362/188/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.04.2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого - судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
при секретарі - Даниленко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариста (далі-ПАТ) "Банк "Фінанси та Кредит"" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора,-
У жовтні 2014 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"" звернулося до суду з указаним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, як боржника за кредитним договором № 1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, та ОСОБА_2, як поручителя за договором поруки № 1547/1 від 09 червня 2005 року, укладеного в забезпечення кредитного договору, заборгованість, що виникла в зв'язку із неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов'язань, та станом на 26 червня 2014 року становить 3 681 624 грн. 55 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Представник ОСОБА_2 просила застосувати до заявлених вимог в частині, що стосуються її довірителя, який є поручителем, строк позовної давності.
ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутності не надала (а.с. 95).
Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що 09 червня 2005 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит"", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"", та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1547pvi-06-05 (далі - Договір), згідно з умовами якого позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру виконання Банк надав кредитні кошти у розмірі 80 000,00 доларів США із кінцевою датою погашення та сплати процентів і комісійних по ньому - 09 червня 2020 року (а.с. 7-11).
Відповідно до пункту 3.2 Договору, ОСОБА_1 зобов'язалася щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануітетного платежу, розмір якого становить 910,00 доларів США (а.с. 8).
За п. 4.1., п. 4.3., п. 4.7. Договору, позичальник щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного платежу, сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 11,00 процентів річних та комісійну винагороду (а.с. 9).
Положеннями п. 6.1. та п. 6.2. Договору передбачено відповідальність позичальника за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів (а.с. 9).
19 червня 2007 року між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит"" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року (надалі - Угода № 1), за п. 1 якої, банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 230 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 11 % річних, які позичальник зобов'язалася повернути повністю до 09 червня 2020 року шляхом здійснення щомісячних, в термін до 10 числа кожного місяця, сплат у розмірі 2 216,85 грн. (а.с. 12-13).
17 червня 2013 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"" та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до Договору та Угоди № 1, за умовами якої боржник зобов'язана щомісяця, в термін з 01 до 10 числа кожного місяця, починаючи з липня 2013 року по червень 2014 року включно, здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 2 000, 00 доларів США 00 центів (а.с. 14-15).
Отримання ОСОБА_1 кредиту, та, відповідно, надання позивачем коштів, підтверджується заявами на отримання кредиту від 09 червня 2005 року та 19 червня 2007 року(а.с. 22-23, 31-32).
09 червня 2005 року між позивачем та ОСОБА_2, як поручителем, в забезпечення кредитного договору, укладено договір поруки № 1547/1 (а.с. 16-18).
19 червня 2007 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поруки № 1547/1 від 09 червня 2005 року та 17 червня 2013 року укладено Додаткову угоду № 2 до Договору поруки № 1547/1 від 09 червня 2005 року (а.с.19-20).
Відповідно до розрахунку загальної суми заборгованості по Договору (далі-Розрахунок), загальна заборгованість по кредитному договору станом на 26 червня 2014 року, становить 3 681 624 грн. 55 коп., що складається з: 200 984,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2014 року становить 2 690 654,61 грн., - суми заборгованості по тілу кредиту; 72 544,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2014 року становить 862 901,49 грн., - суми заборгованості за відсотками; 95 972,08 грн. - заборгованості з щомісячної комісії; 332 093, 41 грн. - заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування Кредитними коштами та комісії (а.с. 33-44).
За довідкою, виданою головним бухгалтером АТ «Банк «Фінанси та Кредит»», станом на 26 червня 2014 року курс НБУ становить 11,8948 грн./ 1 одиницю валют кредиту-доларів США на дату розрахунку (а.с. 45).
При цьому, за Розрахунком, позичальником востаннє погашення суми основної заборгованості за кредитом, по сплаті відсотків, щомісячної комісії здійснено 12 серпня 2013 року (а.с. 34-39).
Повідомлення щодо усунення порушення ОСОБА_1 надсилалися 29 липня 2011 року та 03 жовтня 2011 року (а.с. 47-48).
Вимога про усунення порушень умов Кредитного договору № 1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» була надіслана 23 квітня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який звертався до банку із заявами від 27 вересня 2012 року про надання часу до 15 жовтня 2012 року для погашення заборгованості, 27 лютого 2013 року про розстрочення боргу та 06 лютого 2014 року про ініціювання проведення оцінки предмету іпотеки (а.с. 49-51, 75-77).
Тобто, судом достовірно встановлено, що в укладеному кредитному договорі визначені чіткі щомісячні умови виконання сторонами взятих на себе зобов'язань, які банківською установою виконані в повному обсязі, а відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконують.
Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.
Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.
Як установлено судом, боржник ОСОБА_1, а відповідно і поручитель ОСОБА_2 первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 09 червня 2020 року, сплачуючи її щомісячними Ануїтетними платежами.
Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання, згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктами договору право на односторонню зміну умов кредитного договору, надіславши 23 квітня 2012 року вимогу, у тому числі поручителю, про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних із ним платежів.
Отже, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.
Разом із тим, як установлено судом, сторони продовжили виконувати свої права та обов'язки відповідно до первинних умов кредитного договору, за яким боржник повинен здійснювати оплату боргу щомісячно, та за якими боржник перестав погашати кредит починаючи з 12 серпня 2013 року.
Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла у боржника за період з 09 червня 2005 року до 26 червня 2014 року (часу складення розрахунку заборгвоаності) у зв'язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним.
Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.
Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Як вбачається з Договору та Угод, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів, відповідно до статті 261 ЦК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.
У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.
Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.
Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки.
Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.
Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
Вказана правова позиція також закріплена Постановами Верховного Суду України № 6-109цс14 від 17 вересня 2014 року та № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року.
Статтею 99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта.
Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет № 15-93.
В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі- Декрет), визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.
Незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу.
Відповідно до ст. 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.
З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.
Вказана правова позиція закріплена в Постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 та в абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», яким роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).
Оскільки, судом достовірно встановлено на підставі зібраних по справі доказів, що ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов'язання за укладеними з позивачем кредитним договором щодо повернення отриманих коштів не виконує; повідомлялася банком про наявну заборгованість, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з останньої суми кредиту, нарахованих процентів та пені за розрахунком заборгованості станом на 26 червня 2014 року.
Щодо вимог про солідарне стягнення боргу в тому числі і з поручителя ОСОБА_2, то вони, враховуючи графік погашення боржником платежу, час виникнення заборгованості та час звернення позивача до суду із позовом, до задоволення не підлягають.
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_1
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 192, 251, 252, 254, 261, 526, 530, 553, 554, 559, 1042, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 33, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 224-227, 360-7 ЦПК України, суд
Позов публічного акціонерного товариста "Банк "Фінанси та Кредит"" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариста "Банк "Фінанси та Кредит"" суму заборгованості за кредитним договором № 1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року, що складається з: 200 984,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2014 року становить 2 690 654,61 грн., - суми заборгованості по тілу кредиту; 72 544,43 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2014 року становить 862 901,49 грн., - суми заборгованості за відсотками; 95 972,08 грн. - заборгованості з щомісячної комісії; 332 093, 41 грн. - заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування Кредитними коштами та комісії, загальним розміром 3 681 624 (три мільйони шістсот вісімдесят одна тисяча шістсот двадцять чотири) грн. 55 коп.
Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариста "Банк "Фінанси та Кредит"" 3 654 грн. судового збору.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 24 квітня 2015 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко