ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/863/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Трусової Т.О., при секретарі Косолап Л.П. з участю представника відповідача ОСОБА_2, розглядаючи в судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку квартири, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заявила клопотання про залишення без руху та повернення позивачу ОСОБА_3 його заяви від 17 грудня 2014 р. про збільшення (уточнення) позовних вимог. В обґрунтування клопотання послалась на те, що у вказаній заяві заявлені нові вимоги та з інших підстав. За міркуванням представника відповідача вказана заява повинна подаватися в загальному порядку, оплачуватись судовим збором, реєструватися та передаватися визначеному судді.

Заслухавши представника відповідача та вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає клопотання необґрунтованим, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 119, 120, 121 ЦПК України положення вказаних норм процесуального закону застосовуються до позовної заяви, поданої в порядку ст. 118 цього Кодексу. Застосування положень вказаних процесуальних норм до інших заяв, клопотань, письмових пояснень тощо учасників процесу, поданих в ході розгляду цивільної справи, законодавець не передбачив.

За таких обставин правові підстави для залишення заяви позивача від 17 грудня 2014 р. без руху чи її повернення відсутні.

Доводи представника позивача про те, що вказана заява фактично є новим позовом, оскільки в ній викладені інші підстави позову та заявлено інші вимоги, також не ґрунтується на процесуальному законі.

Так всупереч міркуванням представника відповідача підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а не правові норми, які позивач взагалі не зобов'язаний зазначати.

В поданій до суду у жовтні 2014 р. позовній заяві ОСОБА_3 посилається на те, що квартира, право власності на половину якої він просить визнати за ним, придбана під час перебування у шлюбі з відповідачем і є спільною сумісною власністю подружжя. У заяві від 17 грудня 2014 р., поданій після початку розгляду справи по суті, позивач посилається на ті ж фактичні обставини, але зазначає правові норми, які регулюють питання поділу майна подружжя. За таких обставин вказана заява не свідчить про зміну підстав позову.

Що стосується сформульованих у вказаній заяві додаткових вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю і здійснення її поділу, то суд погоджується з доводами представника відповідача, що формально в цій частині заява позивача є заявою про зміну предмету позову. Однак враховуючи скасування судом апеляційної інстанції ухвали суду про визнання неподаною та повернення зустрічної позовної заяви, розгляд вказаної цивільної справи в будь-якому випадку розпочинається спочатку, а отже позивач має право подати заяву про зміну підстав або предмету позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 168 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення без руху та повернення позивачу ОСОБА_3 його заяви від 17 грудня 2014 р. про збільшення (уточнення) позовних вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: