Справа №2-5660/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2015 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Оксюта Т.Г. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 14.07.2015 року позивачу наданий строк для виправлення недоліків заяви терміном п'ять днів з моменту отримання копії ухвали, у зв'язку з тим, що позивачем не було викладено обставин, якими він обґрунтовує зміст своїх позовних вимог.

Згідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи те, що 23.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ML-002/970/2007, можна дійти висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Таким чином, позивачу слід було обґрунтувати підстави для визнання вказаного договору недійсними, з урахування того, що при його укладанні у 2007 році з умовами виконання вказаного договору позивач був ознайомлений належним чином та погоджувався з ним, про що свідчить його підпис на договорі.

Крім того, позивачу необхідно викласти вказані обставини з урахуванням строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Звертаю увагу позивача на те, що позовна заява містить перелік пунктів кредитного договору та визначень, які він просив суд дослідити, проте жодних конкретних правових підстав, передбачених чинним законодавством, для визнання кредитного договору недійсним не було зазначено.

Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

З урахуванням викладеного прихожу до висновку, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладанню договору. Після укладання договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Таким чином, позивачу слід було обґрунтувати висновок про те, що він є споживачем даної послуги та має право звернення до суду на цій підставі.

При зверненні до суду позивач одночасно керується нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів» кожен з яких передбачає різні підстави визнання недійсності договорів, а тому позивачу необхідно було визначитися чим він керувався при зверненні до суду, а саме: чи нормами ЦК України чи Законом України «Про захист прав споживачів».

Також, позивач як на підставу для визнання кредитного договору недійсним перелічував норми ЦК України для визнання правочину недійсним, а саме: кредитний договір був укладений ним внаслідок помилки, банк ввів позивача в оману щодо умов кредитного договору, волевиявлення позивача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, вказаний договір суперечить положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

При цьому, позивачу все ж таки слід було визначитись, яка саме з вище перелічених обставин була підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Отже, позивачем не наданожодного доказу, що підтверджував би обставини позову щодо порушення його прав, щоє обов'язковими для особи, яка пред'являє позов, оскільки без зазначення та наданнядоказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала про виправлення недоліків від 14.07.2015 року позивачем отримана 20.07.2015 року та станом на 03.08.2015 року ним не виправлено недоліків викладених в ухвалі.

На підставі вище викладеного прихожу до висновку, що позивач не виправив недоліків перелічених в ухвалі від 20.07.2015 року, а тому відповідно до ст.121 ЦПК України позовна заява вважається неподаною та повинна бути повернута позивачу.

Керуючись ст. ст.119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору - вважати неподаною та повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з моменту її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя