15 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору про повну матеріальну відповідальність недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»
далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору про повну матеріальну відповідальність недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14 жовтня 2011 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, але цей договір порушив право ОСОБА_4 на справедливість та норми закону, оскільки позивачка вступила в трудові правовідносини з відповідачем лише 17 жовтня 2011 року, це день видання наказу про її прийняття на роботу, тобто до цієї дати вона взагалі не працювала в банку, а договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність можна укладати лише з працівником банку. Позивачка до
17 жовтня 2011 року не працювала в банку, не виконувала ніяких обов'язків. Після офіційного прийняття ОСОБА_4 на роботу касиром, вона пропрацювала в банку майже два роки і в грудні 2013 року була звільнена за власним бажанням. Зазначала, що при укладанні договору їй не була надана вся належна інформація про всі умови укладання договору: час вступу в силу, розмір розрахунку фінансових зобов'язань, відповідальність, штрафні санкції та умови розгляду спорів, чим порушені її права, що на думку
ОСОБА_4, є також умовою недійсності договору. На її звернення до відповідача про з'ясування обставин вказаного та укладання договору, спірне питання вирішене не було. Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила визнати договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність недійсним.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

27 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору про повну матеріальну відповідальність недійсним відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2105 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

27 жовтня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач свідомо звернувся до відповідача з метою отримання роботи згідно умов своїх функціональних обовʼязків, уклавши при цьому договір який відповідав вільному волевиявленню сторін.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), встановив, що при оформленні документів для прийняття на посаду касира-операціоніста ОСОБА_4 була ознайомлена із посадовою інструкцією, типовий договір про повну індивідуальну відповідальність укладено з дотриманням вимог встановленим ЦК України та вільним волевиявленням сторін, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня

2014 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від

15 січня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору про повну матеріальну відповідальність недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко