Категорія: 47 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г. ,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р. В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, покликаючись на те, що вона є співвласником земельної ділянки розміром 0,0471 га, призначеної для обслуговування будинку та господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 Волинської області. Користувачами сусідньої з її земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_2, є відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 На їхній земельній ділянці росте груша віком понад 60 років. Зазначене дерево знаходиться в аварійному стані і загрожує падінням чи обломом стовбура і гілок при несприятливих погодних умовах, що може призвести до заподіяння майнової шкоди її будинку, земельній ділянці, чи здоров'ю її та членам її сім'ї.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає знести це дерево, то позивач просила суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права користування земельною ділянкою шляхом знесення дерева, що знаходиться в аварійному стані, за рахунок відповідачів.

В ході розгляду справи позивач підтримала заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_3 і просила їх задовольнити, а вимоги до ОСОБА_4 просила залишити без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування належним на праві власності житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3, за власний рахунок, знести дерево груші, що знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 363 грн. 60 коп. понесених нею судових витрат.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач в даному судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу просив її задовольнити, позивач та її представник не визнали апеляційної скарги, просили її відхилити

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, про зобов'язання відповідача за власний рахунок зрізати дерево груші, яке знаходиться на його земельній ділянці, суд першої інстанції виходив із того, що це дерево становить загрозу для майна позивача, а саме: житлового будинку позивача, оскільки перебуває в аварійному стані і при несприятливих погодних умовах загрожує падінням чи обломом стовбура, що може призвести до пошкодження майна позивача, та завдати шкоду її здоров'ю та членам її сім'ї.

Вказані висновки суду першої інстанції є правильними та ґрунтуються на повно, всебічно і об'єктивно встановлених обставинах справи перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ч. 1, 3 - 5, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

У відповідності до ст.104 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Відповідно до ст. 105 Земельного кодексу України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Згідно ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Так судом правильно встановлено на підставі досліджених доказів і це не оспорюється сторонами, що вони проживають в одному будинку по АДРЕСА_3, позивач - в квартирі № 1, відповідач - в квартирі № 2. На земельній ділянці, якою користується відповідач росте багаторічне (понад 50 років) дерево груші і він користується його плодами.

Зазначене дерево знаходиться поряд з частиною будинку (кв. № 1), яка є у власності ОСОБА_1, гіллям заступає на її земельну ділянку та будинок. Це дерево досягло вікової межі, фаутне (серцевинна гниль), потенційно загрожує при несприятливих погодних умовах обломом стовбура і гілок, що зокрема підтверджується витягом із протокольного рішення № 3 від 27 лютого 2015 року засідання постійно діючої комісії з визначення стану зелених насаджень при виконкомі Луцької міської ради (а. с. 54 - 56).

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи (а. с. 15, 16, 47,48, 54) поряд із цим деревом груші стоїть інша зламана груша, яка внаслідок облому в 2014 році впала на покрівлю частини будинку-квартири № 1, належної позивачці, чим їй було завдано шкоди. Даної обставини відповідач не заперечував, при цьому пояснив, що цьому посприяла буря, дерево груші, яке просить зрізати позивачка, він не буде зрізати, бо воно хоч і старе, проте добре плодоносить і може обламатись від вітру.

Відповідно до п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2006 року № 1045 «Про затвердження Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах» видалення зелених насаджень на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності, та на присадибній ділянці здійснюється за рішенням власника земельної ділянки.

Отже, за таких обставин справи, коли власник майна, позивач по справі, має підстави передбачати можливість порушення свого права власності і ці передбачення підтверджені наявними у справі доказами, то її вимоги про вчинення відповідачем певних дій для запобігання такому порушенню, суд обґрунтовано визнав підставними і дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з приводу незалучення до участі в розгляді справи брата і сестри відповідача не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи (а. с. 31- 33, 42) власником земельної ділянки по АДРЕСА_2 був ОСОБА_5, батько відповідача, який помер 12.06.2014 року, спадкова справа після його смерті на зеводилась. В будинку за цією адресою проживав і проживає відповідач користується спадковим майном, в тому числі і земельною ділянкою, чого останній в даному судовому засіданні не заперечував.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що саме відповідач, як спадкоємець і повноправний на даний час володілець та користувач спадковим майном повинен відповідати за даним позовом.

Інші доводи скарги по суті вирішення позовних вимог були предметом дослідження суду і суд дав їм правильну юридичну оцінку.

Не спростовує правильність висновків суду і покликання відповідача на відповідь Державної фітосанітарної інспекції у Волинській області на його звернення, в якій надано візуальну характеристику дерева груші, начальником інспекції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, визначення стану цього дерева проведено було за дорученням суду в передбаченому законом порядку (а. с. 41).

Рішення суду по суті заявлених позовних вимог ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду в частині вирішення питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається із квитанцій (а.с.1-2) позивач при подачі позову сплатив 243 грн. 60 коп. судового збору.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд правильно стягнув з відповідача ці понесені позивачем судові витрати. Проте неправильним є висновок суду про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем за оголошення у пресі про виклик відповідача у судове засідання в сумі 120 грн. 30 коп., оскільки такий виклик відповідача відбувся судом з порушенням вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідно до якої відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Як слідує з матеріалів справи суду було відоме місце проживання відповідача, якого він не змінював, а його неявка в судове засідання, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не перешкоджала суду провести розгляд справи за його відсутності по наявних у матеріалах справи доказах, а тому дані судові витрати судом стягнуто із відповідача неправильно.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду в частині стягнення судових витрат не може залишатись в силі і підлягає зміні відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2015 року в даній справі в частині стягнення судового збору змінити, стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. понесених нею судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді