АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 661/3941/14-ц
Провадження №22-ц/791/795/2015 Головуючий в І інстанції: Пилипенко С.В.
Категорія 46 Доповідач: Борко А.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 16 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого: Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

при секретарі: Павловській Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2,яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,зазначаючи,що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано трикімнатну квартиру, автомобіль «Лада 21703»,а також оснащення для автомобіля, два гаражні бокси в гаражному кооперативі «Залізничник» в м. Таврійськ. На підставі договору про заощадження відповідачем в період шлюбу було передано в банк ПАТ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 10800,56 доларів США в якості вкладу, процентна ставка по вкладу становить 10% річних. У зв'язку з чим просили визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини транспортного засобу марки «ВАЗ 2170» державний номер НОМЕР_1. Виділити ОСОБА_4 в рахунок поділу майна подружжя автомобіль НОМЕР_2. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію на належну їй 3/4 частини вартості транспортного засобу в розмірі 66 116,52 грн. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації за 3/4 частини депозитного вкладу, зарахованого ПАТ КБ «Приватбанк» на рахунок НОМЕР_3 відкритого на ім'я відповідача за договором № SAMDN59946 від 28.09.2012 року в сумі 9619 доларів США з урахуванням сплачених відсотків, що еквівалентно 151700,46 грн. Виділити в користування ОСОБА_3 гараж НОМЕР_4, розташований в гаражному кооперативі «Залізничник» в м. Таврійськ. Виділити в користування ОСОБА_4 гараж НОМЕР_5, розташований в гаражному кооперативі «Залізничник» в м. Таврійськ, а також стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 січня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «ВАЗ 2170» державний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «ВАЗ 2170» державний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1/2 частину депозитного вкладу в сумі 5429,64 доларів США, що еквівалентно 85626,81 грн. Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1052,84 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,яка діє в інтересах ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу задовольнити,рішення суду першої інстанції скасувати,ухвалити нове,яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,на підставі копії свідоцтва про одруження від 30.09.1995 року,виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Нова Каховка,сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.09.1995 року до 30.09.2014 року, відповідно до рішення Новокаховського міського суду Херсонської області про розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно відповіді начальника ВДАІ м. Нова Каховка за даними інформаційної системи БД «Автомобіль» за ОСОБА_4 станом на 04.09.2014 року зареєстрований транспортний засіб «ВАЗ 217030» державний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 28.10.2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи,відповідно до висновку експерта автотоварознавчого дослідження ринкова вартість спірного автомобіля на дату оцінки 13.09.2014 року становить 39 663,97 грн.

З товарного чеку від 27.06.2010 року, виданого приватним підприємством «Савикар» автомобіль «Лада 21703» був придбаний за 75900 грн. та обладнання вказаного автомобіля було здійснено на суму - 3035 грн.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. .

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не погоджується із запропонованим варіантом поділу майна - стягнення з нього на користь позивача грошової компенсації та набуття у такий спосіб ним права власності на транспортний засіб марки «Лада 21703». При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про попереднє внесення відповідачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. ч. 2-3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Разом з цим, у своїй заяві позивачка просить застосувати норму статті 70 ч.2 СК України та відступити від рівності часток подружжя.

За змістом ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, а саме, якщо з одним із подружжя проживають діти, а також непрацездатний повнолітній син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що жодних доказів, з яких би вбачались підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя до суду першої інстанції не надано.

Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільним майном та те, що відповідач відмовився попередньо внести на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості частки позивачки в автомобілі і жоден із подружжя не порушив питання про припинення права власності на транспортний засіб, як неподільну річ, другого з них, суд вважає за необхідне відповідно до зазначених вище положень сімейного законодавства визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного автомобіля, залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності сторін. При цьому розмір частки позивачки у спірному автомобілі підлягає визначенню відповідно до ч.1 ст.70 СК України, яка є рівною з часткою відповідача у цьому майні, оскільки інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи,відповідно до копії договору про заощадження SAMDN59946 від 28.09.2012 року слідує, що ОСОБА_4 передав, а ПАТ КБ «Приватбанк» прийняв грошові кошти в сумі 10800,56 доларів США - вклад на термін 366 днів по 28.09.2013 року, процентна ставка на дату укладення вкладу 9,5 % річних.

З відповіді ПАТ КБ «Приватбанк», яка надана на виконання ухвали суду першої інстанції слідує, що на депозитному рахунку відкриті заощадження SAMDN59946 на ім'я ОСОБА_4, поточна суму грошових коштів станом на 14.11.2014 року - 0.00 доларів США.

Із витребуваного судом першої інстанції особового рахунку по депозитному договору SAMDN59946 від 28.09.2012 року вбачається, що 30.09.2014 року ОСОБА_4 здійснив переказ суми депозиту 10859,29 доларів США на карту НОМЕР_8, тобто під час розгляду справи в суді, у зв'язку із чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку,що отримання всієї суми коштів одним з подружжя порушує право другого з подружжя на власність.

Частиною четвертою ст.65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

На думку колегії суддів,суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку та врахував ті обставини, що оскільки сторони проживали разом та вели спільне господарство до розірвання шлюбу, то і об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є депозитний вклад, тому вказані кошти, що були зараховані на депозитний рахунок 28.09.2012 року, і які відповідачем 30.09.2014 року були зараховані на картку підлягають поділу, і з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1/2 частина вкладу, що становить 5429,64 доларів США, що еквівалентно 85626,81 грн. (10859,29 : 2 = 5429,64).

Крім того колегія суддів вважає,що суд першої інстанції обґрунтовано встановив щодо стягнення з відповідача сплачених за договором відсотків,що згідно виписки із особового рахунку по депозитному договору SAMDN59946 від 28.09.2012 року слідує, що починаючи з 28.10.2012 року по 28.09.2014 року вкладник кожного місяця здійснював зняття нарахованих банком відсотків по даному договору, тобто ці кошти знімалися в період перебування сторін у шлюбі.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку,що будь-яких доказів, що зняті з рахунку кошти під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, витрачалися не на потреби сім'ї суду не надано, і судом такі обставини не встановлені. За таких обставин, відсутні підстави для розподілу між сторонами зняті відповідачем відсотки по вказаному договору.

Як вбачається з матеріалів справи,відповідач по справі ОСОБА_4 є членом гаражного кооперативу «Залізничник» та зазначені гаражі НОМЕР_5, НОМЕР_4, згідно поданої ним заяви перебувають в його користуванні. Разом з тим, правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на гаражі позивачкою суду не надано, матеріали цивільної справи не містять доказів про сплату членських внесків подружжям.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові.

На думку колегії суддів,оскільки гараж у гаражному кооперативі «Залізничник» є об'єктом нерухомості, у розумінні ч. 1 ст.181 ЦК України, право власності на який відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації. Аналогічні вимоги передбачені і ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Відповідно до ст.18 зазначеного закону право власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Згідно до положень ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Окрім того, згідно зі ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку,що позивачкою позовні вимоги були заявлені на загальну суму 265107 грн., позов задовольняється на суму 105458,79 грн., що у процентному відношенні становить 39,7%, а позивачем були понесені документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору (а.с.1) на загальну суму - 2652 грн., то відшкодуванню позивачці підлягають витрати в розмірі 1055,49 грн. (2652 грн. х 39,7 % = 1052,84 грн.).

Відповідно до ст.82 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

При цьому положенням Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Так, граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 % розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права.

Колегія суддів приходить до висновку,що суд першої інстанції обґрунтовано вважає,що склад та розміри витрат,пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як вбачається з матеріалів справи,позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, не надано акт виконаних робіт та розрахунок фактичних витрат робочого часу адвокатами на вчинення тих чи інших дій із зазначенням конкретно наданих послуг на конкретну суму при розгляді даної справи, а також не надано документа, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, зокрема не надано квитанції до прибуткового касового ордеру (платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку).

Таким чином,колегія суддів вважає,що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне та обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги,щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,яка діє в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 26 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: