УХВАЛА

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором закасаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за кредитним договором, укладеним 22 липня 2008 року між банком та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 4 689 грн 77 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 22 липня 2010 року. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_3 не виконала, допустила заборгованість по кредитному договору, тому з урахуванням уточнених вимог, банк просив стягнути з відповідачки борг у загальному розмірі 101 472 грн 76 коп.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 2 лютого 2011 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 4 310 грн 91 коп. та солідарно стягнуто з ОСОБА_3 й ТОВ Українське фінансове агентство «ВЕРУС» 200 грн, яке було примусово виконано й постановою державного виконавця від 26 серпня 2014 року виконавче провадження закінчено у зв'язку зі сплатою боргу.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому зазначив, що зобов'язання за указаним кредитним договором було виконано, а вимог з посиланням на ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що за кредитним договором, укладеним 22 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 4 689 грн 77 коп. зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 22 липня 2010 року. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_3 не виконала, допустила заборгованість по кредитному договору.

Рішенням Дзержинського районного суду Харківської області від 2 лютого 2011 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто 4 310 грн 91 коп. та солідарно стягнуто з ОСОБА_3 й ТОВ Українське фінансове агентство «ВЕРУС» 200 грн, яке було примусово виконано й постановою державного виконавця від 26 серпня 2014 року виконавче провадження закінчено у зв'язку зі сплатою боргу.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що користування кредитом, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права кредитодавця на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України по день фактичного користування позичальником кредитом.

Отже, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання є правомірним.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1206 цс 15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов'язання не припинилось його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), оскільки позичальник не виконав умови кредитного договору, не погасив борг за кредитним договором, тобто продовжує користуватись кредитом.

У порушення наведених норм матеріального права та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи позивача про наявність боргу до уваги не прийняв та належної оцінки їм не дав.

Посилання апеляційного суду про те, що зобов'язання за указаним кредитним договором було виконано є передчасним.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик