МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-4735/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2010 року м. Одеси

Малиновський районний суд міста Одеси

в складі головуючого: - судді Жуган Л.В.

при секретарі: - Повалій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за позикою, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 24.03.2010 року звернулась ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що 13.01.2009 року надала ОСОБА_4 в якості боргу, грошову суму у розмірі 800 доларів США, яку він зобов'язався повернути у строк до 01.05.2009 року, про що була складена відповідна розписка. Посилаючись на матеріальне становище відповідач прохав відстрочити оплату боргу до 15.01.2010р., підтвердивши такий намір відповідною розпискою. Однак в порушення взятих на себе зобов'язань грошові кошти позивачці не повернув. В зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу, в гривневому еквіваленті в розмірі 6384 гривні, а також 3% річних у розмірі 32 грн., а також судові витрати у розмірі 184 гривні.

Позивач та її представник за ордером адвокат Ветлугаєва В.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, що зафіксовано технічним звукозаписом судового засідання.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підставі ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ст. п. 11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

З розписки від 13.01.2008 р. встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 800 доларів США на строк до 01.05.2009 року. Розписка написана власноручно та підписана ОСОБА_6 13.01.2008 року, що підтверджено ним в судовому засіданні.

12.10.2009 року ОСОБА_4 була складена повторна розписка, згідно якої він підтвердив факт отримання позики у розмірі 800 доларів США, за вище вказаною розпискою та зобов'язався повернути позичені грошові кошти у строк до 15.01.2010 р.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 дійсно взяв у позивачки ОСОБА_3 грошові кошти у позику, позовна вимога позивачки ґрунтується на законі, тому суд вважає, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка не є різновидом договору, а є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений усний правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці.

Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами був укладений договір позики, тому між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи викладене, сума позики у гривневому еквіваленті на час звернення до суду у розмірі 6384 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, у зв'язку з чим, позивачкою на час звернення до суду нараховані 3% річних у розмірі 32 грн., тому стягненню підлягають 6384 грн. + 32 грн. = 6416 (шість тисяч чотириста шістнадцять) гривень.

Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 64 гривень, та витрати з ІТЗ у розмірі 120 гривень, що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому стягненню з відповідача підлягають 120 грн. +64 грн. = 184 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 610, 611, 612, 625, 1046, 1047 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 6416 (шість тисяч чотириста шістнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в загальному розмірі 184 (сто вісімдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Л.В. Жуган