Справа № 468/207/15-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

16.04.2015 року Баштанський районний суд в складі головуючого по справі судді Янчук С.В, при секретарі Хижняк К.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Баштанської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - відділ Держземагенства в Баштанському районі про визнання протиправним та скасування рішення сесії міської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якому вказав, що є власником земельної ділянки 0,10 га по АДРЕСА_1. Але постановою Баштанського суду від 13.11.2014 року було скасовано рішення Баштанської міської ради №-17 від 12.09.2014 року та скасовано реєстрацію його права власності на вказану земельну ділянку. Підставою для скасування рішення міської ради було не встановлення меж земельної ділянки та погодження її меж з сумісними власниками. Позивачем у даній справі був сусід ОСОБА_2 В позові було зазначено, що він є власником сусідньої земельної ділянки площею 0.10га відповідно до державного акта НОМЕР_2,виданого на підставі рішення сесії міської ради №4 від 25.11.2009р. 15 грудня 2014 року позивачем було отримано копію технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_2. При ознайомленні із документацією було виявлено, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання вказано, що суміжними землевласниками претензій до існуючих меж не заявлено. При цьому, в акті відсутні дані про суміжних землекористувачів та їх підписи. В кінці акта зазначено, що достовірність підписів та відсутність претензій засвідчує голова міської ради ОСОБА_3, але підпис голови також відсутній. В дійсності між позивачем та ОСОБА_2 існує давній спір про межу їх земельних ділянок. Позивач вважає, що рішення сесії міської ради прийнято необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Земельна ділянка була свого часу приватизована батьком позивача на підставі рішення виконкому Баштанської міської ради №118 від 02.07.1997р. і отримана ним у спадщину разом із будинком. Отже на час виготовлення технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 позивач був власником сусідньої земельної ділянки. Виготовлення технічної документації на ділянку позивача було необхідне лише для визначення меж його ділянки та присвоєння кадастрового номеру.

В судове засіданні представник позивача ОСОБА_4 з'явився, позовні вимоги підтримав у повній мірі, просив суд задовольнити.

Представник Баштанської міської ради Руденко О.О. до суду з'явилася, позов не визнала, вважає, що рішення, яке оскаржує позивач є законне та прийняте на підставі законодавства, чинного на момент прийняття вказаного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_6 до суду з'явився. Позов не визнав, просив відмовити повністю. Пояснив, що земельна ділянка площею 0,10га має чітко встановлені кордони та чітке відмежування від сусідської земельної ділянки штучними об'єктами ще в 1973 році. Позивач не є власником вказаної земельної ділянки, оскільки надає в підтвердження цього копію архівної довідки, проте ні така довідка ні рішення міської ради не є документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку. ОСОБА_1 не надав до суду жодного документу, який підтверджував би його право власності на вказану земельну ділянку. В позові вказано, що земля була отримана у спадщину разом із будинком, проте вказане не відповідає дійсності, оскільки отримано у спадщину було лише житловий будинок. На момент подачі позову будинок по АДРЕСА_1 - знесено, тобто на даний момент у ОСОБА_1 на земельній ділянці немає жодного об'єкта власності. Тому, оскільки позивач не є ні власником, ні користувачем вказаної земельної ділянки - то він не є сумісним землевласником з земельною ділянкою по АДРЕСА_2. Крім того, наявність державного акта на право власності на землю ніяким чином не порушує жодних прав ОСОБА_1 також, законодавцем встановлено строк позовної давності в три роки, вказаний строк позивач пропустив, оскільки державний акт видано в 2010році. Що стосується рішення сесії міської ради, то звернення до суду терміном в 6 місяців також пройшло. Приймаючи до уваги вказані обставини, просив відмовити в позові повністю.

Представник відділу Держземагенства Бондарець В.В. до суду з'явився, поклався в прийнятті рішення по суті на розсуд суду, вважає, що рішення яке оскаржує прийнято відповідно до норм закону які діяли, на момент прийняття вказаного рішення.

Вислухавши думку учасників сторін, дослідивши матеріали справи (копія та архівна довідка від 02.02.2015р. №Є-55-04/6; копію постанови від 13.11.2014р., технічну документацію із землеустрою, акт прийомки - передач, копію державного акту на право власності на земельну ділянку, копію рішення міської ради №70, заяву про затвердження акту від 22.09.2014р., акт обстеження технічного стану житлового будинку, довідку БТІ від 03.03.2015р. №59; копію свідоцтва про право на спадщину за законом за спадкової справою №201/2006, витяг з Державного реєстру речових прав №30434234, копію постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 04.03.2015р., копію кадастрової зйомки житлових збудов із умовними позначеннями, ліцензію НОМЕР_1, акт обстеження земельних ділянок по АДРЕСА_2,АДРЕСА_1 від 06.04.2015р., заміри земельної ділянки схеми забудови ділянки), судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Судом встановлено, що згідно з рішення міської ради №-70 від 30 вересня 2014 року «Про затвердження акту обстеження технічного стану житлового будинку» зобов'язано ОСОБА_1, звільнити ділянку від будівельних матеріалів та зобов'язати КП Баштанське районне бюро технічної інвентаризації зняти з обліку житловий будинок.

Згідно з Довідкою №-59 від 03.03.2015 року, виданого т.в.о. начальника КП «Баштанське РБТІ», що згідно з реєстрацією житлового будинку АДРЕСА_1 - знесено.

Як встановлено в судовому засіданні, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 виданому на підставі рішення XXXII позачергової сесії 5 скликання Баштанської міської ради від 25.11.2009 року №-4, встановлено, що відповідач ОСОБА_2, є власником земельної ділянки 0.1000 га, розташованої в АДРЕСА_2, якою користується з 1975 року.

Рішенням Баштанської міської ради №-14 від 12.03.2014 року «Про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою», ОСОБА_1, було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою на право власності на земельну ділянку площею 0.10 га., що розташована, за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд із земель комунальної власності житлової та громадської забудови.

Постановою Баштанського районного суду від 13.11.2014 року було визнано протиправним та скасовано рішення Баштанської міської ради №-17 від 12.09.2014 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки», в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки гр..ОСОБА_1, площею 0.1000 га., що розташована за адресою : АДРЕСА_1.

24.12.2014 року Постановою Баштанського районного суду у задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання протиправним та скасування рішення Баштанської міської ради №-14 від 12.03.2014 року про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою - відмовлено.

04.03.2015 року Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду, Постанову Баштанського районного суду від 24.12.2014 року скасовано, визнано протиправним та скасовано рішення Баштанської міської ради №-14 від 12.03.2014 року « Про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою».

Отже, необхідним є дослідження питання щодо наявності порушення прав та інтересів позивача. Так, позивач посилаючись на вимоги ст. 118 ч.8 Земельного Кодексу України, зазначає про порушення його прав виникло при визначенні меж земельної ділянки.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 116 ЗК України набуття права власності чи користування землями державної або комунальної власності здійснюється за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Надання у власність або користування земель, які перебувають у власності чи користуванні інших фізичних або у відповідних випадках юридичних осіб, провадиться лише після вилучення чи викупу зазначених земельних ділянок, в порядку визначеному ЗК України.

Згідно з положеннями ст. 38 ЗК України до земель житлової чи громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

Відповідно до чинного законодавства підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі.

Згідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України визначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Щодо доводів позивача про непогодження та не встановлення меж слід зазначити, що згідно ст. 196 ЗК України державний земельний кадастр включає: кадастрове зонування; кадастрові зйомки; бонітування ґрунтів; економічну оцінку земель; грошову оцінку земельних ділянок; державну реєстрацію земельних ділянок; облік кількості та якості земель.

Ст. 198 ЗК України, регламентує, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Тобто процедура погодження межі може проходити лише на етапі визнання факту виникнення права власності на землю, тобто з моменту державної реєстрації цих прав і лише з особами, яким земельна ділянка надалась у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А отже з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів про наявність підстав для задоволення поданого ним позову порушення його прав на земельну ділянку.

Керуючись ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Баштанської міської ради, ОСОБА_2, третя особа - відділ Держземагенства в Баштанському районі про визнання протиправним та скасування рішення сесії міської ради та визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області, через Баштанський районний суд, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

СУДДЯ: