Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 року Провадження №2/425/9/15

Справа №425/1899/14-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рубіжне Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу, -

встановив:

11 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу в розмірі 23945,09 гривень. Свої вимоги ОСОБА_3 мотивує тим, що заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року згідно ст.ст. 1187, 1172 ЦК України стягнуто з ОСОБА_3, працівником якого під час виконання трудових обовязків був ОСОБА_2, шкоду, завдану злочином на користь потерпілих ОСОБА_4 у розмірі 48021,34 гривни та ОСОБА_5 25000,00 гривень. В період з 27.02.2012 року по 06.06.2014 року з ОСОБА_3 в примусовому порядку відділом державної виконавчої служби було стягнуто на користь потерпілих 23945,09 гривні, які ОСОБА_3 просить стягнути в порядку регресу з відповідача ОСОБА_2, який є винним у скоєнні ДТП, яка відбулася 06.05.2006 року.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, зазначає, що він є невинуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, розглянувши цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом сторонам були створені усі умови для подання доказів в підтвердження обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням вищенаведеного, суд розглядає дану цивільну справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року по цивільній справі № 2-2545 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 23021,34 гривні матеріальної шкоди, 25000,00 гривень моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 25000,00 моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.06.2008 року рішення Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року залишено без змін (а.с. 3-5).

Згідно рішення Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року, 06.05.2006 року близько 16.00 годин на 468 км + 200 м автодороги Київ Чоп в смт. Олесько Буського району Львівської області, водій ОСОБА_2 керуючи автопоїздом у складі сільдельного тягача «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричепа «МЕТАСО», реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить приватному підприємцю ОСОБА_3 та рухаючись у напрямку міста Києва, ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, проявив злочинну недбалість та неувагу до дорожньої обстановки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, маючи можливість уникнути зіткнення із зустрічним автомобілем шляхом дотримання ним Правил дорожнього руху, на заокругленій ділянці автодороги, перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки, що розділяє зустрічні смуги руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер С2072ЛВ під керуванням водія ОСОБА_6, який рухався в зустрічному йому напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди, а пасажир його автомобіля ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Постановою слідчого відділу розслідування ДТП при УМВС України у Львівській області ОСОБА_8 від 28.09.2006 року ОСОБА_2 притягнуто в якості обвинуваченого і предявлено йому звинувачення в скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України. У рішенні від 27.07.2007 року зазначено, що автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп «МЕТАСО», реєстраційний номер В2286ХХ належать приватному підприємцю ОСОБА_3 та на момент скоєння ДТП ОСОБА_2 перебував з підприємцем ОСОБА_3 у трудових відносинах.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2011 року по цивільній справі № 2-706/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми в порядку регресу, позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 гроші в порядку регресу 1326,84 гривні та судові витрати у розмірі 171,00 гривня. Рішення набрало законної сили 19.09.2011 року (а.с. 62).

Згідно рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2011 року ОСОБА_3 документально підтверджено факт відшкодування шкоди потерпілим, відповідно до рішення Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року, яка заподіяна потерпілим з вини ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 1326,84 гривні та зазначена сума підлягає стягненню в порядку регресу відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 3 ст. 13 КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно листа ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції від 24.06.2014 року № 6677, на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження № 18792906 від 30.04.2009 року на загальну суму 73021,34 гривень, де стягувачами є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, боржником ОСОБА_3 З боржника частково стягнуто борг у сумі 21048,64 гривні (а.с. 6).

Листом ГУ МВС України у Львівській області № 2/8248 від 20.11.2014 року повідомлено суд, що згідно даних УІАЗ ГУМВС України у Львівській області від 07.11.2014 року ОСОБА_2 предявлено обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальній справі № 113-0056, яка порушена 11.05.2006 року, в подальшому кримінальна справа скерована до Буського районного суду Львівської області, про що 28.12.2006 року виставлено облікові документи (а.с. 41-42, зворот).

Згідно листа Буського районного суду Львівської області від 20.01.2015 року № 314 кримінальна справа відносно ОСОБА_2 за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за період 2006 2008 років в суд не надходила та судом не розглядалась (а.с. 58).

Як вбачається з позову, вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 складаються з вимог про відшкодування 23945,09 гривень в порядку регресу, які були стягнуті з ОСОБА_3 на користь потерпілих ОСОБА_5, ОСОБА_4 за рішенням Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року на підставі ст. 1172 ЦК України, тобто частину з загального розміру матеріальної та моральної шкоди у 73021,34 гривень ОСОБА_3 потерпілим особам було відшкодовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 3 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Тому, з урахуванням обставин, встановлених рішеннями Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року та Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2011 року щодо перебування відповідача з позивачем у трудових відносинах на час вчинення ДТП, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в порядку регресу грошей у розмірі виплаченого потерпілим особам відшкодування.

Разом з тим, суд не погоджується з заявленим у позові розміром відшкодування у 23945,09 гривень.

Згідно листа та розрахунку ВДВС від 24.06.2014 року, боржником ОСОБА_3 за період з 27.02.2012 року по 06.06.2014 року частково погашена частина боргу в сумі 21048,64 гривні без врахування виконавчого збору, залишок боргу на 24.06.2014 року: на користь ОСОБА_4 34183,83 гривні, на користь ОСОБА_5 17788,87 гривень; стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження у сумі 2896,45 гривень (а.с. 6-7).

З розрахунку ВДВС від 24.06.2014 року також вбачається, що за період з 27.02.2012 року з доходів ОСОБА_3 всього стягнуто 23945,09 гривень, які складаються з:

· 13837,51 гривень стягнення на користь ОСОБА_4;

· 7211,13 гривень стягнення на користь ОСОБА_5;

· 2790,91 гривень виконавчий збір;

· 105,52 гривні витрати виконавчого провадження.

Таким чином, відшкодована ОСОБА_3 потерпілим особам шкода становить 21048,64 гривні (13837,51 + 7211,13 = 21048,64 гривень), залишок 2896,45 гривень (2790,91 + 105,52) це є витратами виконавчого провадження.

Оскільки, відповідно до ст. 1191 ЦК України ОСОБА_3 має право зворотної вимоги до ОСОБА_2 у розмірі виплаченого відшкодування, то стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають кошти у розмірі 21048,64 гривні, тому в цій частині позов підлягає до задоволення.

Статтею 1191 ЦК України не передбачено відшкодування виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження у розмірі 2896,45 гривень не були сплачені ОСОБА_3 потерпілим особам як відшкодування шкоди, а були стягнуті з нього державним виконавцем в примусовому порядку за невиконання ним самостійно рішення суду, тому в частині стягнення з відповідача 2896,45 гривень суд відмовляє за безпідставністю.

Відповідно ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявленої працівником шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29.12.1992 року зазначено, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього часу обчислюється строк на предявлення регресного позову.

Судом встановлено, що за період з 27.02.2012 року по 06.06.2014 року з позивача потерпілим особам було примусово стягнуто 21048,64 гривні з належних до сплати за рішенням суду від 27.11.2007 року 73021,34 гривень.

В ході розгляду справи сторонами по справі не було заявлено про сплив позовної давності.

Доводи сторін про те, що відповідач не працював у позивача суд відхиляє, оскільки суттєвим для справи є факт перебування відповідача з позивачем у трудових відносинах на час заподіяння шкоди та те, що шкода завдана під час виконання відповідачем трудових обовязків, які підтвердженні рішеннями Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року та Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2011 року, доказів укладення цивільно-правового договору позивача з відповідачем сторонами до суду не надано.

Також, судом відхиляється лист Рубіжанського міського центру зайнятості від 31.05.2010 року про те, що фізична особа підприємець ОСОБА_3 в період з червня 2006 року по травень 2010 року трудовий договір з ОСОБА_2 не реєстрував, як доказ, який підтверджує відсутність трудових відносин відповідача з позивачем. Згідно рішення Галицького районного суду міста Львова від 27.11.2007 року дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_2 відбулася 06 травня 2006 року, тобто за межами періоду, зазначеного у листі центру зайнятості від 31.05.2010 року (а.с. 38).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволені на 87,90%, з розрахунку мінімального розміру судового збору 243,60 гривень, з відповідача слід стягнути пропорційно до розміру задоволених вимог 214,12 гривень (243,60 х 87,90% = 214,12).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції», суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) відшкодування в порядку регресу у розмірі 21048,64 гривень (Двадцять одну тисячу сорок вісім гривень 64 копійки).

В частині стягнення 2896,45 гривень відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківського області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова