У Х В А Л А

20 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Нагорняка В.А.,Ситнік О.М.,
Писаної Т.О.,Червинської М.Є.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Хустської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_10, ОСОБА_6, третя особа - Хустська районна рада Закарпатської області, про визнання недійсними та скасування рішень ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_8 в своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 14 грудня 2007 року та 28 вересня 2008 року між ним та Хустською районною радою Закарпатської області укладені договори купівлі-продажу приміщення складу НОМЕР_1, розташованого по АДРЕСА_1, посвідчені приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Джуга М.В. за реєстровими № № 1495, 975. Право власності позивача на вказані приміщення складу зареєстровано в Хустському державному бюро технічної інвентаризації Закарпатської області. На момент укладення вказаних договорів купівлі-продажу приміщення знаходилися у занедбаному стані, потребували проведення капітального ремонту та реконструкції.

30 травня 2008 року позивач звернувся до Хустської міської ради Закарпатської області з заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,2118 га, розташованої по

АДРЕСА_1 для обслуговування викуплених приміщень складу. Відповідно до висновку постійної депутатської комісії з питань землекористування та охорони навколишнього середовища від 04 червня 2008 року зазначено про можливість надання ОСОБА_8 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки після розробки та затвердження радою містобудівного обґрунтування.

04 березня 2009 pоку позивач надав на розгляд сесії Хустської міської ради Закарпатської області містобудівне обґрунтування, однак питання про надання йому дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки сесією не розглядалося. Рішенням Хустської міської ради Закарпатської області від 04 березня 2009 року № 1182 надано дозвіл ОСОБА_10 на розробку проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Спірна земельна ділянка розташована у промислово-виробничій зоні у м. Хусті Закарпатської області та до 04 березня 2009 року належала Публічному акціонерному товариству «Закарпаттеплокомуненерго» (далі - ПАТ «Закарпаттеплокомуненерго») на підставі державного акта на право постійного користування землею від 20 листопада 1995 pоку серії НОМЕР_2 для розташування виробничої бази.

Позивач вважав, що він як новий власник приміщень, що розташовані на зазначеній земельній ділянці, має першочергове право на надання йому у власність чи користування саме цієї земельної ділянки.

Відповідно до п. 1.2 містобудівного обґрунтування для реконструкції та обслуговування складу промислових товарів необхідно отримати в оренду земельну ділянку, що знаходиться біля складу. Згідно з Державними будівельними нормами для підприємств торгівлі, що обслуговують населення, мінімальний розмір земельної ділянки складає 01-02 га;

Крім того, судом було накладено заборону на проведення будь-яких дій по виконанню рішення Хустської міської ради Закарпатської області, однак у період дії заборони рішенням Хустської міської ради Закарпатської області від 07 серпня 2009 року № 1374 надано дозвіл ОСОБА_10 на приватизацію землі та на підставі вказаного рішення 14 серпня 2009 року ОСОБА_10 видано державні акти на землю серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4.

18 лютого 2012 року на підставі договору дарування ОСОБА_11 подарував ОСОБА_9 нежитлову будівлю складу НОМЕР_1 загальною площею 300,9 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер.

Просив визнати незаконним і скасувати рішення Хустської міської ради Закарпатської області від 04 березня 2009 року № 1182 у частині надання дозволу ОСОБА_10 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,2327 га по АДРЕСА_2; зобов'язати Хустську міську раду Закарпатської області розглянути заяву про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2; визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на землю від 14 серпня 2009 pоку серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4, видані на ім'я ОСОБА_10; визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок площею 0,1 га та 0,1343 га по АДРЕСА_2, укладені 19 серпня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29 травня

2012 року до участі в справі як правонаступника ОСОБА_11 залучено ОСОБА_9

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області

від 21 лютого 2014 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня

2014 року рішення Хустського районного суду Закарпатської області

від 21 лютого 2014 року скасовано, позов задоволено.

Визнано недійсними та скасовано п. 1.1 рішення Хустської міської ради Закарпатської області від 03 грудня 2008 року № 1017 «Про надання дозволу на збір матеріалів вибору земельних ділянок», рішення Хустської міської ради Закарпатської області від 04 березня 2009 року № 1182 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_10» та рішення Хустської міської ради Закарпатської області від 17 серпня 2009 року № 1374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_10».

Визнано недійсними та скасовано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 14 серпня 2009 року та серії НОМЕР_3 від 14 серпня 2009 року, видані на ім'я ОСОБА_10 для будівництва та обслуговування житлового будинку і зайняття особистим селянським господарством по АДРЕСА_2.

Визнано недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_2, укладений 19 серпня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, і договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1343 га по АДРЕСА_2, укладений 19 серпня 2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2014 року залишено без змін.

У березні 2015 року ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_7 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить:

- рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 грудня 2012 року, ухвалене за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договору дарування та державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання права власності на земельні ділянки та про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння;

- рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, ухвалене за результатами розгляду справи за позовом про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на земельну ділянку, договору купівлі-продажу та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Залишаючи в силі рішення суду апеляційної інстанції про задоволення позову, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 10 грудня 2014 року, яку просить переглянути заявник, керувався тим, що рішення Хустської міської ради Закарпатської області від 03 грудня 2008 року № 1017 «Про надання дозволу на збір матеріалів вибору земельних ділянок», від 04 березня 2009 року № 1182 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_10» та від 17 серпня 2009 року № 1374 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_10» прийняті з порушенням вимог земельного законодавства без урахування першочергового права на отримання в користування земельної ділянки власника, розташованих на ній нежитлових приміщень. Оскільки державні акти були видані на ім'я ОСОБА_10 на підставі незаконних рішень, вони підлягають визнанню недійсними, як і договори купівлі-продажу земельних ділянок, які укладені ОСОБА_10 з порушенням вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд касаційної інстанції у рішенні від 26 грудня 2012 року керувався тим, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, що дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та відновлення становища, яке існувало до порушення та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд касаційної інстанції у рішенні від 24 грудня 2014 року керувався тим, що у випадку, коли майно придбано за договором у особи, яка не мала права його відчужувати, власник мас право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки обставини справ не є подібними, так як в ухвалі суду, про перегляд якої подано заяву позивач не є власником спірного майна, на відміну від позивачів у судових рішеннях, наданих для порівняння. Доводи заявника стосуються переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року слід відмовити.

Керуючись статтями 354, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до Хустської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_10, ОСОБА_6, третя особа - Хустська районна рада Закарпатської області, про визнання недійсними та скасування рішень ради, державних актів на право власності на земельні ділянки та договору купівлі-продажу земельної ділянки, за заявою ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_7 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.О. Кузнєцов
Судді: В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
О.М. Ситнік
М.Є. Червинська