Справа № 464/5365/14 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/2738/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до прокурора Дніпровського району м. Києва про відшкодування шкоди,-

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії прокурора Дніпровського району м. Києва незаконними та відшкодувати йому завдану такими діями моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень та матеріальну шкоду, яка полягає у відшкодуванні понесених ним судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21.03.2013 року він подав звернення (клопотання) прокурору Дніпровського району м. Києва про надання довідки про дату отримання прокуратурою цього району відмовного матеріалу від Дніпровського РУ ГУМВСУ в м.Києві та копії постанови прокурора Дніпровського району м. Києва за наслідками розгляду законності прийнятого слідчим ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУМВСУ в м.Києві процесуального рішення - постанови о/у ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУМВСУ в м.Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010 року, на яке 29.04.2013 року отримав відповідь-повідомлення за підписом заступника прокурора Дніпровського району м. Києва, однак, документів та процесуальних рішень органів внутрішніх справ та прокуратури, які він просив у своєму зверненні, йому надано не було.

Позивач вважає, що такі дії прокурора є неправомірними, оскільки суперечать Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», і порушують його конституційні права, зокрема, на оскарження у встановленому законом порядку прийнятих посадовими особами органів внутрішніх справ та прокуратури процесуальних рішень.

Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 03.09.2014 року (а.с.52-53), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.10.2014 року (а.с.94-95), відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання дій прокурора неправомірними і роз»яснено позивачу право на звернення із цією вимогою до суду в порядку кримінального судочинства.

Таким чином, на розгляді Сихівського районного суду м.Львова в порядку цивільного судочинства була лише позовна вимога ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями прокурора (ухвала про відкриття провадження від 03.09.2014 року (а.с.54)), у задоволенні якої рішенням суду від 30.01.2015 року відмовлено (а.с.131-134).

Рішення суду від 30.01.2015 року та ухвалу про відкриття провадження у даній справі від 03.09.2014 року оскаржив позивач ОСОБА_2, подавши одну апеляційну скаргу на два судових рішення (а.с.139-142).

Ухвалою судді-доповідача від 27.02.2015 року (а.с.157) справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 03.09.2014 року повернуто Сихівському районному суду м.Львова для вирішення в порядку ч.2 ст.293 ЦПК України питання про повернення апеляційної скарги апелянту в цій частині, оскільки ухвалу апелянт оскаржував не у зв»язку з недотриманням правил підсудності справ, які визначені ст.ст.108-114 ЦПК України, а з інших підстав (недотримання правил підвідомчості, вважаючи, що справа повинна розглядатись адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства).

Ухвалою судді-доповідача від 04.03.2015 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30.01.2015 року (а.с.159).

Апелянт просить скасувати рішення суду з підстав порушення норм процесуального права та закрити провадження у справі, оскільки заявлені ним вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Крім того, апелянт просить постановити окрему ухвалу відносно головуючого судді у першій інстанції, оскільки вона допустила процесуальні порушення під час розгляду справи, порушила присягу судді, правила судівської етики, виявила упередженість у розгляді справи.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30.01.2015 року щодо розгляду справи без вирішення правомірності або неправомірності дій відповідача є незаконним. Апелянт вважає, що суд визнав дії відповідача законними за відсутності доказів правомірності дій та рішень відповідача. На думку апелянта, відповідач повинен був надати документ (довідку) про своє рішення щодо законності постанови о/у (слідчого) ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУМВСУ в м.Києві про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.08.2010 року та довідку про дату отримання відмовного матеріалу з наведеною постановою. Зазначає, що внаслідок ненадання відповідачем йому документа (процесуального рішення), про які він просив у своєму зверненні, він позбавлений можливості вчинити оскарження кримінальних процесуальних дій, рішень відповідача, оскільки йому невідомі їх суть та зміст.

Апелянт вважає, що суддею вчинено розгляд справи за відсутності правових відносин кримінального судочинства, чим порушено правила підсудності даної категорії справ саме адміністративним судам, суддею вчинено свідомий вибірковий підбір доказів та законодавства для обґрунтування судового рішення, що, на його думку, є проявом упередженості дій головуючого судді у даній справі.

В судове засідання відповідач не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ст.305 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач свою вимогу про відшкодування моральної шкоди пов»язує із діями (бездіяльністю) відповідача по розгляду його звернення про надання запитуваної інформації та процесуальних рішень органу прокуратури за наслідками перевірки законності постанови о/у ВДСБЕЗ Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві від 27.08.2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи (а.с.36, 38), які вважає неправомірними.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування або прокуратури, відшкодовується на загальних підставах.

За загальною нормою ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, з аналізу зазначених вище норм матеріального закону вбачається, що у справі про відшкодування моральної шкоди, яка розглядається судом в порядку цивільного судочинства, на підтвердження факту неправомірності (незаконності) дій, рішень та/або бездіяльності посадових осіб органів прокуратури, визначених частиною шостою статті 1176 ЦК України, особа, яка вважає, що такими діями (рішеннями) та/або бездіяльністю їй завдано шкоди, повинна надати, зокрема, судове рішення про визнання таких дій (рішень) та/або бездіяльності незаконними, оскільки загальним судам цивільної юрисдикції такі справи непідвідомчі.

Враховуючи те, що позивач не надав відповідного судового рішення про визнання описаних в позовній заяві дій (рішень) та/або бездіяльності відповідача неправомірними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у зв»язку з недоведеністю.

При цьому, відмова позивачеві у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди у даній справі не позбавляє його права на звернення до суду з позовом про відшкодування такої шкоди у випадку визнання дій (рішень) та/або бездіяльності відповідача неправомірними у встановленому законом порядку.

Посилання апелянта на те, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, є безпідставними і спростовуються ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.11.2013 року (а.с.44-47), залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2014 року (а.с.48-50), якою було відмовлено ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі за його позовом до прокурора Дніпровського району міста Києва за тими ж самими вимогами і роз»яснено, що спір в частині визнання незаконними дій прокурора Дніпровського району м.Києва належить розглядати в порядку кримінального процесуального судочинства місцевим загальним судам з урахуванням правил територіальної підсудності, а спір в частині відшкодування моральної шкоди - в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні, застосував матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень норм процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Підстав для винесення окремої ухвали відносно судді немає, а тому ця вимога апелянта теж не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.