Справа № 428/5747/14-ц
Провадження № 22ц/782/434/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року, серпня місяця, 17-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі головуючого судді Яреська А.В., суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М., при секретарі: Ткаченко Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 липня 2015 року у цивільній справі за позовом кредитної спілки «Добробут» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У вересні 2014 року до Сєвєродонецького міського суду Луганської області звернулась КС « Добробут» із позовною заявою про стягнення заборгованості по кредитному договору до ОСОБА_2, ОСОБА_1, просили суд стягнути солідарно із відповідачів заборгованість по кредитному договору у розмірі 30595 грн.22 коп. та судовий збір. Справу було розглянуто судом і рішенням суду від 07 липня 2015 року позовні вимоги КС «Добробут» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору у розмірі 30595 грн. 22 коп. та судовий збір по 152 гривні 97 копійок з кожної.

Із таким рішенням не погодилась співвідповідач - ОСОБА_1 і оскаржила його шляхом подачі апеляційної скарги, у якій просила оскаржуване рішення скасувати як незаконне та таке, що ухвалено із порушенням норм матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Під час розгляду справи суд першої інстанції дійшов до висновків про те, що 21.08.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір споживчого кредиту № 52/14, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 9035 грн. під 60% річних від суми залишку кредиту строком на 36 місяців. п.2.3 даного договору є визначеним, що позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1. У п.2.1.кредитного договору міститься положення про строк надання позичальнику кредиту і становить 36 місяців. Відповідно до п.6.1. договору сторони несуть відповідальність за порушення умов даного договору згідно чинного законодавства. Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, наданому КС « Добробут», станом на 19.09.2014 року заборгованість ОСОБА_2 перед позичальником становить 30595 грн.22 коп. Також судом було встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором 21.08.2015 року між КС « Добробут» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки. Відповідно до цього договору співпоручитель зобов`язалась солідарно відповідати перед позивачем за взяті на ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором № 52/14 від 21.08.2009 року. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, що підтверджується видатковим касовим ордером № 749, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала споживчий кредит у сумі 9035 грн. ( а.с.9). Також судом було встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язалась згідно п.3.1. сплатити 60% річних від суми залишку кредиту., відповідно п. 3.3 кредитного договору здійснювати оплату по кредиту та відсотки за його користування по узгодженому з позивачем графіку розрахунку. Також відповідач згідно п. 3.6 зобов`язалась погашати кредит та проценти за його користування в наступному порядку: першочергово- проценти, а потім- сума кредиту. Крім того, п.3.7. договору передбачає підвищену ставку відсотків, якщо позичальник порушує графік сплати кредиту. Судом було встановлено, що розмір боргу станом на 19.09.2014 року становить 30595 грн.22 коп. Суд вірно дійшов висновку про те, що зобов`язання з боку відповідача та його поручителів не було виконано.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду щодо наявності підстав для стягнення суми заборгованості із відповідача ОСОБА_2 як боржника, доводи апеляційної скарги у цій їх частині висновків суду першої інстанції не спростовують, адже у п. 9.5. договору було передбачено, що до правовідносин , пов'язаних із укладенням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності у 5 років, а не у 3 роки, як про це помилково вказує апелянт (а.с.7). Встановлення подовженого строку відповідає вимогам ст. 259 ЦК, є підтвердженим письмовим договором. Звернення до суду кредитної спілки у вересні 2014 року було здійснено у межах подовженого строку позовної давнини.

Проте, колегія суддів бере до уваги доводи апеляції щодо відсутності підстав для стягнення суми заборгованості із поручителя солідарно, виходячи при цьому із наступного.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Правова природа зобов'язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин. Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Та обставина, що кредитна спілка зверталась до поручителя із письмовими зверненнями попередженнями раніше (а.с. 13, 14) правового значення не має, адже судовий позов тоді кредитором до поручителя не заявлявся своєчасно, а пред'явлення іншої вимоги не у судовому порядку суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання, як це зазначалось і у правовій позиції Верховного суду України.

Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Аналогічні висновки є наведеними і у Постанові Верховного суду України від 17 вересня 2014 року та правовій позиції Верховного суду 6-170цс13, відповідно до якої «непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також треба зазначити, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя».

Отже, враховуючи що договір було укладено 21.08.2009 року, порушення умов договору споживчого кредиту розпочалось вже у тому ж році - звернення до суду лише у вересні 2014 року свідчить про те, що позивач вже втратив свої права як кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, а отже у задоволенні позовних вимог за рахунок ОСОБА_1 слід відмовити. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню у частині солідарного стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_1 із ухваленням в цій частині позовних вимог нового рішення, яким слід відмовити у задоволенні позовних вимог кредитної спілки « Добробут»до ОСОБА_1 за їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 303-304, 307, 309, 316 ЦПК України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07 липня 2015 року змінити, скасувати його у частині солідарного стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог кредитної спілки « Добробут»до ОСОБА_1 за їх необґрунтованістю.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту винесення судового рішення.

Головуючий: Судді: