АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1565/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «ДельтаБанк) до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_7, про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним.

в с т а н о в и л а :

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 04.06.2008 року, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 29 444 доларів США. Відповідно до договору поруки ОСОБА_7 відповідає за зобов'язанням ОСОБА_5 Свої зобов'язання банк належним чином виконав, проте ОСОБА_5 була допущена заборгованість. А відтак, із урахуванням уточнень, товариство (відповідно до договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами) ставило питання про стягнення у солідарному порядку з відповідачів заборгованість в сумі 600 639,28 гривень, в тому числі - непогашений кредит в сумі 332 399,08 гривень, несплачені відсотки за користування коштами в сумі 268 240,21 гривень за невиконання умов кредитного договору від 04.06.2008 року.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, та визнання договорів (застави та поруки) недійсними з моменту їх укладення, застосування наслідків недійсності вказаних договорів шляхом розірвання договорів - застави та поруки, зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» укласти новий договір про виплату 150 000 гривень протягом 60 місяців, при щомісячній сплаті 2 500 гривень за умови продовження експлуатації автомобіля, залишаючи його предметом застави.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 04 червня 2008 року в розмірі 50 886,45 доларів США, що еквівалентно 591 872,46 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 11 червня 2014 року.

Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

і

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_7, про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, та ставив питання про скасування рішення суду та постановлення нового за яким задовольнити зустрічні вимоги. Мотивуючи свою вимогу тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Апелянт та представник апелянта у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити.

Позивач та відповідач ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленими про розгляд справи двічі не з'явилися у судове засідання, поважність причин неявки суду не повідомили. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 04.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_8 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, відповідно до якого банк зобов'язувався надати позичальнику, а позичальник зобов'язувався прийняти і повернути кредитні кошти в сумі 29 444 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором.

08.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. За яким ПАТ «Дельта Банк» набуло усі права вимоги в якості кредитодавця по відношенню до позичальників стосовно кредитів за відповідними кредитними договорами та за відповідними договорами забезпечення.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги по первісному позову ПАТ «Дельта Банк) до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, виходив з того, що відповідачі взяті на себе зобов'язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені договорами не виконують. А відтак вважав, заявлені позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Зазначаючи при цьому, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. А тому, з урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України, позичальник повинен повернути кредит та сплатити визначені умовами договору додаткові витрати. Вказуючи також що, згідно вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручався перед кредитором за боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником у солідарному порядку у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення суми заборгованості , відповідач ОСОБА_5 подаючи апеляційну скаргу вказував на те, що судом безпідставно прийнято рішення щодо стягнення заборгованості за двома кредитними договорами в той час як він укладав лише один договір.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звертаючись до суду дійсно вказував про наявність двох укладених кредитних договорів а саме: № 0 сума заборгованості на момент звернення - 36582, 44 гривни та додаткова угода від 23.02.2009 року № 1 сума заборгованості - 399593,33 гривень.

Однак, у відповідності до витягу з додатку №1 до договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами ( перелік прав вимоги за кредитами) між ПАТ „Укрсиббанк" та ПАТ „Дельта Банк" від 08.12.2011 року вбачається що позивачу було передано договір № 0 сума заборгованості за яким була визначена 5481, 15 гривень та договір поруки ( а.с. 116).

Апеляційним судом у ході розгляду справи учинялися дії щодо забезпечення явки представника позивача так і надання доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві - укладення двох договорів та підтвердження сум заборгованості згідно наданих розрахунків ( а.с. 106).

Позивач тричі не з'явився до суду, пояснень та доказів щодо зазначених вище підстав не надав.

А відтак, колегія суддів вважає, що розрахунок заборгованості за договором кредиту який міститься в матеріалах справи ( а.с. 106) не може бути покладений в основу судового рішення, так як свідчить що даний розрахунок зроблений за договором № 1 від 24.02.2009 року. Однак, такий договір між сторонами не укладався.

Також не можна вважати доведеними вимоги щодо стягнення заборгованості у відповідності до додаткової угоди №1 від 23.02.2009 року ( щодо зміни умов кредитного договору при реструктуризації), так як при звернені до суду позивачем не були надано доказів на підтвердження того, що дана угода є новим кредитним договором, і такий договір було передано позивачу при укладенні попереднім кредитодавцем договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами.

Крім того, зазначена вище додаткова угода була підписана лише одним відповідачем ОСОБА_5, отже покладення солідарної відповідальності за умовами даної додаткової угоди і на поручителя не узгоджується з вимогами закону та договором поруки.

Зазначене вище на думку колегії суддів свідчить про те, що до стягнення з відповідачів підлягала заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору від 04.08.2008 року № 0 і сума заборгованості на момент звернення становила - 36582, 44 гривни у відповідності до довідки „Дельта Банк" від 20.11.2013 року ( а.с. 26).

З урахуванням вищевикладеного рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК про часткове задоволення вимог позивача з зазначених вище підстав у відповідності до розрахунку заборгованості наданим позивачем.

У той же час доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено у задоволенні зустрічного позову. Оскільки із назви договору вбачається, що надавався саме споживчий кредит, за своїм змістом і текстом договір не відповідає законодавству України, інтересам та волі позичальника, порушував його права та законні інтереси, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, матеріалах справи та постановленому судовому рішенні.

Відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, суд вказував на те, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Зазначаючи при цьому що за ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. А так як договори від 04.06.2008 року та 23.02.2009 року були підписані сторонами та за час їх дії вносилися відповідні кошти що свідчать про їх виконання то суд вважав що сторони досягли всіх істотних умов в момент вчинення правочину. Зупинивши в подальшому повернення коштів, тим самим позивач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань, що є порушенням укладеного між сторонами договору та ст. 525 ЦК України.

Також на думку колегії суддів, є безпідставними посилання апелянта щодо заборони надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України за відсутності у відповідача індивідуальної ліцензії на виконання валютних операцій

Так як операції з валютними цінностями мають право здійснюватися на підставі генеральної ліцензії згідно положень Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року. Факт наявності дозволу на здійснення валютних операцій банку був підтверджений у ході розгляду справи.

Крім того, кредитний договір, який позивач на зустрічним позовом просив визнати недійсним був укладений сторонами 04.06.2008 року до набрання чинності ЗУ від 22.09.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким було визначено право на отримання споживчого кредиту в національній валюті.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову узгоджуються з положеннями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду по розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» і підстав для скасування рішення суду в частині відмови у зад ленні зустрічного позову з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості та постановити у цій частині нове рішення, за яким:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості за кредитним договором (№0) від 04 червня 2008 року в розмірі 36 582,44 (тридцять шість тисяч п'ятсот вісімдесят дві гривни сорок чотири копійки) гривни.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у розмірі 182,91 (сто вісімдесят дві) гривни, з кожного.

У іншій частині постановлене судове рішення залишити без змін.

і

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: