УХВАЛА

іменем україни

15 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перша Кам'янець-Подільська державна нотаріальна контора Хмельницької області, про усунення від права на спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла їхня мати - ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5, їхня рідна сестра та дочка ОСОБА_7, ухилялася від допомоги спадкодавцю, яка була людиною похилого віку, інвалідом 1 групи, хворіла та перебувала у безпорадному стані й потребувала допомоги, позивачі просили усунути її від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 31 березня 2014 року, позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Усунуто від права на спадкування за законом ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у м. Кам'янець-Подільському Хмельницької області. Скасовано заборону проведення будь-яких нотаріальних дій стосовно майна, що належало ОСОБА_7, накладену ухвалою Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 1 липня 2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_5 ухилялася від надання допомоги спадкодавцю, матері, ОСОБА_7, яка перебувала у безпорадному стані внаслідок хвороби та потребувала сторонньої допомоги.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла мати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, сторін у справі - ОСОБА_7, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, була інвалідом 1 групи та в силу хвороби потребувала стороннього догляду.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи з указаних вимог закону та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5 посилалась на те, що за життя мати ОСОБА_7 саме себе повністю обходила, ходила за продуктами в магазин, на ринок, готувала їжу, відвідувала сауну і не знаходилась у безпорадному стані. Зазначала, що вона постійно піклувалась про матір, несла витрати по утриманню її квартири, проводила лікування матері за свої кошти, постійно спілкувалася з нею, цікавилась її здоров'ям.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірили; не встановили фактичних обставин та не зазначили про наявність сукупності обставин, які б давали підставу для задоволення позову, а саме умисне ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба у допомозі саме цієї особи.

Висновки судів про те, що є правові підстави для усунення ОСОБА_5 від права на спадкування не підтверджуються належними й допустимими доказами (ст. ст. 57-59 ЦПК України). Суди не звернули уваги на встановлені фактичні обставини про те, що за життя ОСОБА_7 не була в безпорадному стані.

Також суди не врахували, що відомості, які б свідчили про те, що спадкодавець, який вже отримував допомогу від позивачів, додатково потребував та просив про неї відповідачку, яка проживала окремо від неї, та те, що остання, маючи змогу надати матері допомогу, умисно ухилялася від її надання, в матеріалах справі відсутні. Позивачами не надано доказів того, що ОСОБА_7 зверталася до ОСОБА_5 за допомогою, та їй було відмовлено. Також позивачами не доведено, що допомоги, яку спадкодавець отримувала від інших осіб, було недостатньо, і крім неї, спадкодавець потребувала ще і допомоги з боку ОСОБА_5

Отже висновки судів про те, що ОСОБА_7 потребувала допомоги саме ОСОБА_5, що остання ухилялася від надання допомоги своїй матері і що ОСОБА_7 перебувала у безпорадному стані є передчасними та ґрунтуються на припущеннях, що забороняється вимогою ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 31 березня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: А.О. Леванчук

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко