АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/84/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2365/15Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Омельченко Л.М., Чічіля В.А.

При секретарі: Фадейкіної Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

На рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року

в справі за позовною заявою ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства «ПриватАгро», третя особа - відділ Держземагенства в Оржицькому районі Полтавської області про визнання договору оренди недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом вказуючи, що має у власності земельну ділянку, яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_4 Вказана земельна ділянка використовується відповідачем за договором оренди. Позивачка вважає даний договір недійсним, оскільки її батько не підписував договір, було відсутнє вільне волевиявлення учасника правочину, що суперечить ст.ст. 203,215 ЦК України. Позивачка зверталась до відповідача з проханням повернути належну їй земельну ділянку, але останній їй відмовив. Прохала визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки площею 4,2989 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений 07.02.2012 року між ОСОБА_4 та ПСГП «ПриватАгро»

Рішенням Оржицького районного суду від 19 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 прохає рішення суду скасувати, вказуючи на порушення судом норм процесуального права, зокрема ст.ст. 169, 170, 191, 146 ЦПК України. Вважає, що місцевим судом неповно було з»ясовано всі обставини справи, невірно дано оцінку показам свідків, залишилось невирішеним питання щодо проведення у справі експертизи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

У відповідності до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущенням.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, місцевим судом вірно встановлені фактичні обставини справи, що 07.02.2012 року ОСОБА_5 уклав договір про оренду земельної ділянки розміром 4,3 га., що знаходиться на території Райозерської сільської ради Оржицького району Полтавської області з ПСП «Приватагро» терміном 10 років. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Оржицькому районі 03.12.2012 року № 05304 (а.с. 9,10).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 31.10.2014 року ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку розміром 4,2989 га. кадастровий НОМЕР_2 розташовоної у с. Райозеро Оржицького району Полтавської області, яка належала ОСОБА_4 згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, виданого Оржицьким районним відділом земельних ресурсів 01.03.2006 року (а.с. 6).

Місцевим судом також встановлено, що особа, яка мала у власності земельну ділянку на протязі дії спірного договору отримувала орендну плату. Вказана обставина сторонами не оспорювалась.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд виходив з необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, оскільки позивачем не доведено відсутність вільного волевиявлення учасників правочину при його укладанні, на відсутність якого посилається позивач.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно провів аналіз норм чинного законодавства, що регулює вирішення даного спору та врахував всі обставини справи.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з»ясування обставин справи, не заслуговують на увагу. Справа перебувала в провадженні суду з 30.01.2015 року. Місцевим судом було надано можливість сторонам надати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, але позивач не в повній мірі скористався цим правом.

Колегія суддів не вбачає порушень місцевим судом норм ст.ст. 169, 170, 191, 146 ЦПК України.

Разом з тим, зробивши висновки про те, що позивачем не доведено факт, що її батько не підписував спірний договір, місцевим судом в порушення вимог ст.. 213 ЦПК не надано належної оцінки іншим доказам наявним в справі,зокрема показам свідка ОСОБА_5 , яка була дружиною померлого ОСОБА_4, та яка будучи попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень визнала факт, що підпис на договорі вчинила саме вона, та що ОСОБА_4 був обізнаний з тим , що вона підписала договір. В подальшому за цим договором вона отримувала орендну плату.

За таких обставин факт, що позивачем не доведено, що спірний договір підписував не ОСОБА_4 носить характер припущення.

В цій частині рішення місцевого суду підлягає зміні, виключенню з мотивувальної частини судового рішення висновки місцевого суду, що позивачем не доведено факт, що її батько ОСОБА_4 не підписував спірний договір.

Як зазначено вище свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що її покійний чоловік був обізнаний про підписання нею договору оренди землі.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 241 ЦК України наступне схвалення правочину особою , яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що прийняття до виконання цього договору обома сторонами створив цивільні права та обов'язки для сторін.

Інші висновки місцевого суду вірні та ґрунтуються на нормах закону.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Керуючись ст. 303, 307 , п.3 ч.1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини судового рішення висновок , що «позивачем не доведено факт, що її батько не підписував спірний договір».

В іншій частині рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис) П.С. Абрамов

Судді (підписи) Л.М. Омельченко

В.А. Чічіль

З оригіналом згідно: