У х в а л а іменем україни 25 березня 2015 року м. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:головуючого Дьоміної О.О., суддів: Парінової І.К., Попович О.В., Ступак О.В., Штелик С.П., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 30 липня 2014 року,в с т а н о в и л а:У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 3 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору у ОСОБА_4 виникла заборгованість, яка станом на 30 травня 2014 року складає 13 895 грн 33 коп. Посилаючись на вищезазначене, позивач просив задовольнити позов. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 червня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 30 липня 2014 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаїввської області від 12 червня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по процентам за період з 28 травня 2011 року по 28 травня 2014 року 7 022 грн 25 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.Вивчивши матеріали справи, виходячи за межі доводів касаційної скарги на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково. Судами встановлено, що 30 липня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 3 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.За змістом пункту 5.4 розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг за платіжними картками без установленого мінімального обов'язкового платежу строк погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) проводиться наступним чином: строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця вказаного на платіжній карті (в полі MONTH).Відповідно до пункту 3.1.1 розділу ІІ Умов і правил надання банківських послуг строк дії картки вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.З вересня 2010 року ОСОБА_4 припинила сплату коштів із погашення кредиту. Відповідач нову картку не отримував. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 28 травня 2014 року. Відповідач заявив про застосування позовної давності (а.с. 31). Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що надані банком при зверненні із позовом до суду Правила користування платіжною карткою, в редакції, які містять п. 5.5 щодо збільшення строку позовної давності до п'яти років, не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, задовольняючи позов частково, апеляційний суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України та умовами кредитного договору, виходив з того, що оскільки отримані відповідачем у кредит гроші у визначений договором строк не повернуті, то це дає право позивачу на отримання процентів за користування кредитними коштами після спливу строку договору. Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи рішення про стягнення сум за кредитним договором, суду слід керуватись положенням ч. 1 ст. 1050 ЦК України та виходили з того, що стягнення сум (процентів) за ст. 1048 ЦК України є платою (винагородою) за користування грошовими коштами, а стягнення сум згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК - заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. З огляду на викладене, стягнення судом апеляційної інстанції процентів за користування кредитними коштами після спливу строку дії договору, не ґрунтується на вимогах закону. Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору відповідач була ознайомлена та підписувала Правила користування платіжною картою в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності на підставі ст. 259 ЦК України (аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14). Отже, суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, а тому, відповідно до положень ст. 339 ЦПК України, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,- у х в а л и л а: Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 30 липня 2014 року скасувати. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 червня 2014 року залишити в силі.Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.О. Дьоміна Судді І.К. Парінова О.В. Попович О.В. Ступак С.П. Штелик