Справа № 569/4216/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року Рівненський міський суд

в особі головуючого судді Головчака М.М.,

при секретарі Панасюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи втратившою права користування житловим приміщенням,

встановив:

В березні 2015 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання такою,що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 внаслідок відсутності особи понад встановлені законом строки.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що є власником квартири АДРЕСА_1,яку придбала на підставі договору купівлі-продажу ВЕХ №980880 р. №3262 18 вересня 2007 року. В даній квартирі зареєстровані вона,її чоловік ОСОБА_6,син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_3,яка проживала в квартирі до 2012 року. В подальшому місце проживання доньки їй не відоме,остання в квартирі не проживає, її речей не має,комунальних платежів відповідачка не сплачує. Покликаючись на викладені обставини,з посиланням на ст.72 Житлового кодексу України, ст.391 Цивільного кодексу України, просила позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_4 згідно письмової заяви просила розглянути справу у її відсутність,позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з'явилась,про час та день розгляду справи була повідомлена в установленому порядку,що підтверджено оголошенням в пресі про час та місце судового засідання.

Суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так,як вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16242795,реєстраційний номер 18025133,квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу ВЕХ №980880 р. №3262 18 вересня 2007 року.

В даній квартирі значаться зареєстрованими чоловік позивачки ОСОБА_6,син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_3,відповідачка по справі,що вбачається із довідки ЖКП «Галицьке» від 17 березня 2015 року № 936.

Як встановлено в процесі розгляду справи, відповідачка ОСОБА_3 в квартирі з 2012 року не проживає, квартирою не цікавиться,що підтверджено Актом від 17 березня 2015 року,посвідченим начальником ЖКП «Галицьке».

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.33,п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Судом встановлено,що підтверджується належними та допустими доказами, відповідачка з 2012 року не проживає в квартирі АДРЕСА_1.

Відповдіно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.ст.317,319,ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

Враховуючи, що місце реєстрації ОСОБА_3 - квартира АДРЕСА_1 не є її місцем проживання та перебування, вона підлягає зняттю з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

На підставі викладеного, ст.ст.317,191,405 ЦК України, керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226,232,292,294 ЦПК України, суд, -

вирішив :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи втратившою права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою,що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 із зняттям з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду М.М.Головчак