АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1833/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43,44 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2015 року у справі за позовом Виконавчого комітету Черкаської міської ради до ОСОБА_6, третя особа : КП «Соснівська служба утримання будинків» про виселення, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року Виконавчий комітет Черкаської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа : КП «Соснівська служба утримання будинків» про виселення.

В обґрунтування вказаних вимог посилався на те, що під час проведення перевірки використання житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Черкаси за повідомленням КП «Соснівська СУБ» у березні 2014 року був виявлений факт самоправного вселення та безпідставного проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 .

На адресу відповідача направлялись приписи щодо усунення порушення, які останнім проігноровані, на сьогоднішній день квартира не звільнена.

Просив виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення на підставі ст. 116 ЖК України.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2014 року позов Виконавчого комітету Черкаської міської ради задоволено.

Ухвалою Соснівського районного суду м Черкаси від 16.03.2015р. скасовано заочне рішення суду від 11.14.2014р. про задоволення позову, та справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2015 року позов Виконавчого комітету Черкаської міської ради задоволено. Виселено ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення . Вирішено питання про розподіл судових витрат .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 посилаючись на те, що дане рішення незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванню обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги позивача суд першої інстанції вважав їх обґрунтованими та доведеними.

Проте, судова колегія вважає, що суд не повно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, та не правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 однокімнатна, розташована на ІІ поверсі багатоквартирного будинку, належить до комунальної власності міста, перебуває на балансі в КП Соснівська "Служба утримання будинків. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 102 від 13.02.1980р. житловий будинок був віднесений до маневреного житлового фонду.

Позивач був вселений до квартири АДРЕСА_1, яка була віднесена до маневреного фонду міської ради. Правовий статус та порядок надання житлових приміщень даного фонду власником було визначено пунктом 2 рішення № 102 від 13.02.1980 р. «Про закріплення квартир маневреного житлового фонду», згідно з яким визначено, що використання квартир здійснюється виключно для відселення громадян на період ремонту їх квартир, таким чином спірне житлове помешкання на момент вселення відповідача було віднесене до фонду тимчасового проживання, який використовується для відселення громадян на період проведення капітального ремонту. В подальшому рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради №1546 від 21.09.2010 року визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради народних депутатів від 13.02.80 р. № 102 «Про закріплення квартир маневренного фонду за міськжитлоуправлінням»

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ст.18 ЖК України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст.30 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством (ст.31 ЖК України).

Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення на підставі ордера на жиле приміщення (ст.61 ЖК України).

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. (ст.58 ЖК України).

Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. На вимогу власника або уповноваженого ним органу тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмови вони підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення ( ст.99 ЖК України).

Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення (ст.116 ЖК України).

ОСОБА_6 пропрацював в Комунальному підприємстві Ремонтне - експлуатаційне управління - 7 в період з 1995 року по 2007 рік, тобто 12 років, про що свідчить запис в трудовій книзі.

У 2001 році він був виселений з гуртожитку «Фотоприлад», по АДРЕСА_2, так як він не був працівником «Фотоприладу», а також у нього були заборгованості по квартплаті, у зв'язку з кризою, заробітна плата виплачувалася не вчасно.

Після виселення він був вселений в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру №110 виданого у 2001 році, начальником КП «ВД РЕУ-7» .

Відповідно до ст. 132-2 ЖК України передбачено, що жилі приміщення з фондів для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення.

На момент отримання ордеру на АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 не було іншого житла для проживання, та як встановлено в ході апеляційного розгляду справи , на даний час також іншого житла немає.

Вищевказаний ордер у встановленому Законом порядку не визнавався недійсним.

З моменту заселення в квартиру із заробітної плати відповідача РЕУ - 7 вираховувало плату за житло та електроенергію, і відповідно між відповідачем та РЕУ-7 був укладений договір найму жилого приміщення у маневровому фонді, а також відкриті особові рахунки на користування комунальними послугами.

ОСОБА_6 не був зареєстрований у даній квартирі, хоча неодноразово звертався до уповноважених органів з даного приводу.

ОСОБА_6 проживає у квартирі майже 14 років і не має іншого житла, при цьому сплачує комунальні послуги, підтримує квартиру в належному санітарному стані, не порушує громадського порядку.

Після звільнення з РЕУ-7 відповідач продовжував сплачувати комунальні послуги.

З огляду на вищевказане , висновки суду про самовільне вселення до спірного житла та те, що відповідачу було надано у тимчасове користування спірне житлове приміщення без достатніх підстав та в супереч встановленому законом порядку, є помилковими.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що виселення відповідача з підстав, передбачених ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2015 року у даній справі, через порушення та неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Черкаської міської ради.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 313, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 9 червня 2015 року у даній справі - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Виконавчому комітету Черкаської міської ради у позові до ОСОБА_6, третя особа : КП «Соснівська служба утримання будинків» про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :