АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6612/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1132/15Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 яка діє в інтересах та а довіреністю ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2015 року

по справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, за участю заінтересованих осіб - ОСОБА_4, Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, територіальної громади м. Полтави, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про встановлення фактів, які мають юридичне значення. В своїй заяві посилалась на те, що вона з ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02 березня 1988 року. Але і після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_5 підтримували фактичні шлюбні відносини, продовжували проживати однією сім'єю, вести спільний побут, мали взаємні права та обов'язки, шлюби з іншими особами не реєстрували, а також були зареєстровані за однією адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, а ОСОБА_3, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України є спадкоємцем четвертої черги.

До спадкової маси відносяться житловий будинок, земельна частка (пай) та грошові заощадження, які ОСОБА_5 в свою чергу успадкував після своєї матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Але юридично ОСОБА_5 своє право на спадщину не оформив. Тому заявник просила суд встановити, що ОСОБА_5 був рідним сином ОСОБА_6, встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті його матері - ОСОБА_6, та встановити факт постійного проживання її ОСОБА_3 разом з померлим ОСОБА_5 однією сім'єю з 1988 року по дату відкриття спадщини.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення - відмовлено.

З даним рішенням суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_2 яка діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 02 березня 1988 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до довідки №727, виданої 04 вересня 2014 року КП "ЖЕО №2", на день смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 - він та ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

В той же час, як підтверджується актом від 20 вересня 2014 року, ОСОБА_5 проживав без реєстрації в АДРЕСА_2 з 2000 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Відмовляючи в задоволенні заяви, місцевий суд вважав недоведеним той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 після розірвання шлюбу, в тому числі і протягом п'яти років до часу відкриття спадщини, проживали однією сім'єю, підтримували фактичні шлюбні відносини, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, піклувалися один про одного та вважали себе подружжям.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції буди досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до довідки №727, виданої 04 вересня 2014 року КП "ЖЕО №2", ОСОБА_5 був зареєстрований до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та на момент смерті з ним була зареєстрована дружини - ОСОБА_3, 1952 року народження.

З зазначеної довідки вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були не тільки зареєстровані за однією адресою, а й те, що вони були зареєстровані як чоловік та дружина, а не як сторонні особи (а.с. 19).

У підтвердження родинних відносин заявниці з померлим та свекрухою ОСОБА_3 до суду було надано свідоцтво про народження сина, довідку про місце проживання, правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Як слідує з пояснень Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області на апеляційну скаргу № 18-236 від 08.04.2015 року, померлий ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично без реєстрації місця проживання, проживав в АДРЕСА_2 з 2000 року по день смерті. Разом з ним фактично проживала в цей же період також без реєстрації місця проживання його дружина ОСОБА_3, яка й на даний час проживає за вказаною адресою. Померлий ОСОБА_5 та ОСОБА_3 постійно проживали однією сім'єю, спільно вели господарство, спільно доглядали за домоволодінням та земельною ділянкою, спільно обробляли земельну ділянку. Тут же зазначено, що Білецьківська сільська рада не претендує на спадкове майно, що знаходиться в с. Бурти Кременчуцького району Полтавської області, яке складається з житлового будинку по АДРЕСА_2 та земельної ділянки (пай), та належало спочатку ОСОБА_6, а потім після смерті ОСОБА_5, яким фактично було прийнято спадщину після померлої матері. Також наголошено, що сільська рада як територіальна громада села Бурти не має права визнавати цю спадщину відумерлою, оскільки сільській раді достеменно відомо, що після померлих є спадкоємець ОСОБА_3, яка також фактично прийняла спадщину та нею опікується.

У відповідності до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" також звернув увагу, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, наданих у його листі від 01.01.2012 року "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства з ОСОБА_5

На думку колегії суддів, заявниця такі документи надала.

Дані про наявність інших спадкоємців після померлого ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні.

Обґрунтування місцевим судом відмови в заяві ОСОБА_3 даними про її місце роботи, не спростовують факту спільного проживання заявниці та її померлого чоловіка, оскільки як вбачається з наведеної в рішенні суду інформації, період роботи заявниці в м. Полтава не є не суцільним. Крім того, її періодичне проживання в м. Полтаві не свідчить про перепону спільного проживання чи ведення спільного господарства.

Згідно пояснень ОСОБА_4, сина заявниці та померлого ОСОБА_5, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, останні в зимовий період спільно проживали за зареєстрованим місцем проживання у м. Полтаві, в літній - в с. Бурти Кременчуцького району в оселі його бабусі, разом обробляли земельну ділянку, доглядали за успадкованим його батьком будинком, спільно витрачали кошти, в тому числі отримувані його матір'ю в якості заробітної плати. Вказував, що факт офіційного розлучення в даному випадку не мав принципового значення, оскільки вони фактично не припиняли шлюбних відносин, та постійно , як до розірвання шлюбу, так і після проживали разом, вели спільний побут, мали спільний бюджет.

За таких обставин, аналізуючи наявні в матеріалах справах докази, колегія суддів вважає заявлені вимоги в частині визнання факту постійного проживання ОСОБА_3, з ОСОБА_5 однією сім'єю з 1988 року по дату відкриття спадщини обґрунтованими та доведеними, внаслідок чого знаходить підстави для їх задоволення.

Також, на думку колегії суддів, підлягають до задоволення й інші заявлені вимоги ОСОБА_3 виходячи з наступного.

Згідно довідки Білецьківської сільської ради від 02.11.2007 року № 18-200 ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і була зареєстрована і проживала до дня смерті в АДРЕСА_2. В спадковому майні ніхто не зареєстрований.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року та чинного на час відкриття спадщини ОСОБА_6), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкоємцем першої черги по закону після смерті ОСОБА_6 був її син ОСОБА_5 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 20.08.1953 р.)

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, та як свідчать матеріали справи, ОСОБА_5 є таким, що прийняв спадщину після своєї померлої матері ОСОБА_6, оскільки фактично проживав з нею станом на дату її смерті в АДРЕСА_2 та після цього, опікувався нею за її життя.

Однак, як вбачається з правовстановлюючих документів на спадкове майно, виданих на ім'я ОСОБА_6, вірним її по батькові є ОСОБА_6, натомість як у свідоцтві про народження ОСОБА_5 в графі мати зазначено «ОСОБА_6» (рос. мовою).

Колегія судді вважає, що у свідоцтві про народження ОСОБА_5 допущено помилку у по батькові матері, бо як свідчать матеріали справи ОСОБА_5 є рідним сином ОСОБА_6, та він фактично прийняв спадщину після її смерті.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, місцевий суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до положень п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2015 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Заяву ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був рідним сином ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2;

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті його матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 однією сім'єю з 1988 року по дату відкриття спадщини.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ Панченко О.О.