Справа №488/230/15-ц 21.07.2015 21.07.2015
Провадження №22-ц/784/1493/15
Категорія 20 Єдиний унікальний номер 488/230/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/1493/15
Головуючий у І інстанції Селіщева Л.І.
Доповідач в апеляційній інстанції Прокопчук Л.М.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2015 року місто Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:
Головуючого судді Прокопчук Л.М.,
Суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.
При секретарі судового засідання Романенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про розірвання договору купівлі продажу квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -
В С Т А Н О В И Л А :
21 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про розірвання договору купівлі продажу квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначала, що з 18.11.1988 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.09.2013 року ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1. 25 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та Виконкомом Миколаївської міської ради був укладений договір купівлі - продажу вищевказаної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. Згідно договору ОСОБА_3 продав відповідачу квартиру за 145 000 грн., а той в свою чергу повинен був перерахувати кошти на рахунок, відкритий ОСОБА_3 у АТ «Банк «Фінанси та кредит». Однак, коштів на вказаний рахунок так і не надійшло. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер.
Позивачка, як дружина померлого та спадкоємець за законом першої черги, просила розірвати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 25 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради та визнати за нею право власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом, а також стягнути судові витрати (а.с. 2-3).
Рішенням Корабельного районного суду від 23 березня 2015 року позов задоволено частково. Розірвано договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 25 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та Виконкомом Миколаївської міської ради. У задоволені позовних вимог про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом відмовлено. Також стягнуто з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору та 1500 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 95-96).

В апеляційній скарзі представник Виконавчого комітету Миколаївської міської ради просить скасувати рішення Корабельного районного суду від 23 березня 2015 року в частині стягнення з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_2 1500 грн. витрат на правову допомогу, тому що в цій частині рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 100-102).

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Сторони, належно повідомлені про розгляд справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились.

Від позивачки письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, змінити з наступних підстав.

Суд першої інстанції стягуючи витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн., послався на вимоги ч.5 ст. 653 ЦК України та вважав їх збитками, понесеними позивачкою у зв'язку із необхідністю розірвання договору купівлі-продажу у судовому порядку.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до частини п'ятої статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Тобто наведена норма закону регулює правовідносини по можливому відшкодуванню збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Як вбачається зі справи 1500 грн. - це сума, яка була сплачена позивачкою адвокату за надання правової допомоги відповідно до укладеного договору про надання правової допомоги № 1226/14-3/Д від 26.12.2014 року (а.с. 15-17). Таким чином зазначена сума не є збитками, завданими зміною або розірванням договору.

Питання відшкодування витрат на правову допомогу врегульовано ст. 84 ЦПК України, відповідно до частини 1 та 2 якої витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до п.п. 47 та 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначалося вище, позивачкою укладено договір про надання правової допомоги від 26.12.2014 року з адвокатом Радіоновою В.Є. Відповідно до п.2.2.1 укладеного договору адвокат взяла на себе обов'язок представляти інтереси позивачки у суді.

Відповідно до акту наданих послуг від 26.12.2014 року та квитанції до прибуткового касового ордеру за надання правової допомоги, а саме - складання позовної заяви та підготовку документів для подання до суду, позивачкою сплачено адвокату 1500 грн. (а.с. 17).

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З наданого апеляційному суду обґрунтування розміру правової допомоги вбачається, що 900 грн. визначено за вивчення документів, надання правової характеристики, складання процесуального документу - позовної заяви та підготовку документів для подання до суду, на що витрачено 3 години часу, із розрахунку 300 грн. на годину. 600 грн. сплачено за представлення інтересів у суді - приймання участі у судовому засіданні помічником адвоката ОСОБА_6, на що витрачено 2 годи із розрахунку 300 грн. за годину участі в судовому засіданні.

Відповідно до довіреності ОСОБА_6, яка є помічником адвоката, представляла інтереси позивачки в судовому засіданні (а.с. 30).

Частинами 2 та 3 статті 16 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може мати помічників з числа осіб, які мають повну вищу юридичну освіту. Помічники адвоката працюють на підставі трудового договору (контракту), укладеного з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням, з додержанням вимог цього Закону і законодавства про працю. Помічник адвоката виконує доручення адвоката у справах, що знаходяться у провадженні адвоката, крім тих, що належать до процесуальних повноважень (прав та обов'язків) адвоката.

З урахуванням наведеного, того факту, що адвокат Радіонова В.Є. особисто не представляла інтереси позивачки у суді, як то передбачено умовами договору, а також того, що позовні вимоги задоволені судом частково, враховуючи приписи частини 1 ст. 88 ЦПК України, колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу слід стягнути частково в сумі 500 грн.

Зазначені вище положення закону не були взяті судом до уваги, а обставини справи щодо визначення розміру витрат на правову допомогу в повній мірі не перевірені та не досліджені, що призвело до ухвалення в оскаржуваній частині помилкового рішення, тому з підстав, передбачених пп.1, 2, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду у зазначеній частині слід змінити, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2015 року в частині стягнення з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_2 1500 грн. витрат на правову допомогу змінити, стягнувши з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_2 с витрати на правову допомогу в сумі 500 (п'ятсот) грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили протягом двадцяти днів з моменту його проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді