Ухвала

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Науковець», Національна академія наук України, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним та нечинним з дати прийняття пункту розпорядження та відновлення становища, що існувало до порушення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати недійсним та нечинним п. 2 та п. 2.2 розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 1609 від 25 серпня 2005 року; визнати недійсним ордер на жиле приміщення № 01525 серії Б від 02 вересня 2005 року, виданий Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією на жиле приміщення ОСОБА_5; відновити становище, що існувало до порушення прав позивача, шляхом повернення спірному приміщенню статусу службового.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 січня 2011 на зборах правління об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Науковець» (далі - ОСББ «Науковець») позивача було обрано головою правління та передано всю документацію об'єднання для поточного управління. З отриманих документів йому стало відомо про те, що права власників житла - співвласників допоміжних приміщень будинку АДРЕСА_2 порушено наступним чином: в складі будинку, що підтверджується актом приймання-передачі від 29 травня 2003 року з балансу ДЖКП Національної академії наук України України на баланс ОСББ «Науковець» була передана службова квартира. За поверховим планом БТІ вказане приміщення знаходиться у підвалі будинку, через що не може бути жилим приміщенням та відноситься до допоміжних приміщень загального користування, які є спільною власністю всіх власників квартир будинку. На підставі п. 2 та п. 2.2 розпорядження Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 1609 від 25 серпня 2005 року вказана квартира виключена зі складу службових житлових приміщень та надана для проживання ОСОБА_5 та її сину ОСОБА_6 без згоди співвласників будинку, в тому числі й позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог статті 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обґрунтованого виходив із того, що приміщення квартири АДРЕСА_1, на момент видачі ордера ОСОБА_5, не мало статусу нежитлового. Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація діяла в межах своєї компетенції, належним чином розглянула всі необхідні документи щодо виключення із числа службових спірної квартири та прийняла розпорядження від 25 серпня 2002 № 1609 «Про надання жилої площі, розгляд звернень громадян та організацій, підприємств і установ району», на підставі якого видано ордер на спірне жиле приміщення.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_4 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська