АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/525/15 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Кузьма Р. М.,

при секретарі - Баляс Т.І.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1,

представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівля-продажу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Заявлені вимоги позивачка мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2006 року, який розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року. За час проживання у шлюбі ними у 2012 році було придбано новий автомобіль НОМЕР_1, вартістю 56250 доларів США, який був оформлений на відповідача. 14 січня 2014 року відповідач продав вказаний автомобіль без її згоди своєму братові ОСОБА_5. Просила визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке видане на ім'я відповідача ОСОБА_5

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подала на вказане рішення апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам. Зазначає, що рішення суду по справі про поділ спільного майна подружжя та стягнення в її користь грошової компенсації, не виконується, чим порушуються її права. Просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідачки ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 02 грудня 2014 року проведено поділ спільного майна подружжя, в т.ч. і спірного автомобіля, та стягнуто на користь позивачки ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості належної їй частини майна, а відтак, нею обрано та використано спосіб захисту свого права з приводу цього майна.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Судом встановлено, що з 05 серпня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 травня 2014 року.

За час перебування у шлюбі сторони в 2012 році придбали новий автомобіль НОМЕР_1, вартістю 56250 доларів США, право власності на який було оформлено на відповідача.

14 січня 2014 року вказаний автомобіль відчужений відповідачу ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ст.ст.60, 65 CK України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 02 грудня 2014 року скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Поділено спільне майно подружжя, виділивши у власність ОСОБА_4 гараж АДРЕСА_1, загальною площею 31.4 кв.м., та автомобіль марки «Mercedes-Benz» 212D, 1997 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 190000.00 (сто дев'яносто тисяч) грн., як компенсацію вартості її частки у спільному майні подружжя. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 801.30 грн. судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Даним рішенням суду встановлено, що за час шлюбу ними було придбано майно: гараж НОМЕР_6 в гаражному кооперативі «Кінетрон» загальною площею 31.4 кв.м. 09 грудня 2011 року придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz» 212D фургон малотоннажний - В, 1997 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки «Toyota Highlander» легковий універсал - В, 2012 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3. Також встановлено, що 14 січня 2014 року вказаний автомобіль був придбаний ОСОБА_5 Судом було встановлено, що загальна вартість майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, становить 380000.00 грн. (гараж - 30000.00грн., автомобіль марки «Mercedes-Benz» 212D - 90000.00 грн., автомобіль марки «Toyota Highlander» - 260000.00грн.). В зв»язку із цим з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто 1900000.00грн. компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя та 801.30 грн. судових витрат.

Крім цього, ухвалою колегії суддів апеляційного суду Тернопільської області від 05 січня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про перегляд рішення апеляційного суду Тернопільської області від 02 грудня 2014 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Згідно даних автоматизованого обліку АІС «Автомобіль» УДАІ УМВС України в Тернопільській області, «НАІС ДДАІ» МВС України про всі реєстрації, перереєстрації транспортного засобу «Toyota Highlander», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, кузов № НОМЕР_4, 15 січня 2014 року право власності на вказаний транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_5

Таким чином, вказаним рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 02 грудня 2014року у справі про поділ майна подружжя вже було стягнуто на користь позивачки ОСОБА_3 грошову компенсацію, в тому числі і щодо автомобіля «Toyota Highlander», 2012 року випуску, а відтак, нею обрано та використано спосіб захисту свого права з приводу цього майна.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянтки на те, що рішення апеляційного суду Тернопільської області від 02 грудня 2014 року в частині стягнення грошової компенсації не виконується, оскільки вказана обставина, у відповідності до ст.ст.203, 215 ЦПК України, не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Також не заслуговують на увагу посилання апелянтки на те, що вона позбавлена права звернутися із заявою в порядку ст.373 ЦПК України щодо зміни способу виконання рішення суду, оскільки жодних перешкод для звернення із такою заявою для позивачки не існує. Чинним законодавством встановлено, що судові рішення є обов'язковими для виконання. Порядок їх виконання визначено Законом Україну «Про виконавче провадження». Також передбачено юридичну відповідальність за ухилення від виконання судових рішень. У разі порушення прав позивачки на стадії виконання рішення, вона не позбавлена права звернутися із відповідними вимогами до суду.

У відповідності до ст.ст.57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам справи, оскільки позивачкою вже обрано та використано спосіб захисту свого права з приводу спірного транспортного засобу та з даного приводу є рішення суду, яке вступило в законну силу.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог по суті заявленого позову позивачкою суду надано не було.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо відсутності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис.

Судді - два підписи.

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області О.З. Костів