Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із оплати наданих послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі - КП «Бровари-тепловодоенергія») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із оплати наданих послуг із централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування своїх вимог зазначено, що відповідач на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 23 липня 2004 року є споживачем вищевказаних послуг за адресою: АДРЕСА_1. Квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку комунального житлового фонду, теплопостачання (централізоване опалення і підігрів води) якого здійснює КП «Броваритепловодоенергія».

В порушення умов договору ОСОБА_3 не у повному обсязі оплачувала надані їй послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 01 серпня 2009 року по 01 листопада 2012 року у розмірі 1 687, 44 грн, яку і просив стягнути позивач на свою користь.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Броваритепловодоенергія» заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води у розмірі 1 529, 82 грн та судовий збір у розмірі 365, 40 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У справі встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, укладеного між нею та підприємством теплових мереж «Броваритепломережа» 23 липня 2004 року, є споживачем вищевказаних послуг за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно статуту КП Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» юридичну особу позивача було створено як підприємство теплових мереж «Броваритепломережа», назву підприємства було змінено на комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритеплоенергомережа» на підставі рішення Броварської міської ради Київської області від 10 березня 2005 року № 672-32-04 та на комунальне підприємство Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» на підставі рішення Броварської міської ради Київської області від 03 лютого 2011 року № 125-06-06. КП «Броваритепловодоенергія» є правонаступником всіх прав та обов'язків комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритеплоенергомережа» (а. с. 12, 97-100).

Належність особи-позивача у справі апеляційним судом встановлено на підставі належної оцінки матеріалів справи та доказів, що підтверджують обставини правонаступництва між комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Броваритеплоенергомережа» та КП «Броваритепловодоенергія», а тому доводи касаційної скарги в цій частині відхиляються.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 ст. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, якому кореспондує право виконавця (управителя, балансоутримувача) стягувати прострочені платежі із осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг.

За умовами договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води ОСОБА_3 зобов'язалася оплачувати надані послуги із центрального опалення та підігрів води за діючими тарифами, які затверджуються виконавчим комітетом Броварської міської ради, за нормами споживання та у залежності від площі та кількості осіб, що проживають у квартирі (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. п. 1.1.-1.4. Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених наказомДержавного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 08 вересня 2000 року № 191, дія цих Правил поширюється на всі теплопостачальні організації комунальної енергетики незалежно від їх відомчої належності та форми власності, а також на споживачів.

Рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами приймається місцевими органами виконавчої влади та самоврядування.

Правила розрахунку двоставкового тарифу на спожиту теплову енергію та гарячу воду визначають порядок розрахунку вартості виробництва, транспортування та розподілення теплової енергії та гарячої води, яка забезпечує рентабельну діяльність теплопостачальних організацій при стимулюванні процесу економії теплової енергії та гарячої води споживачем.

Двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження та вартості одиниці спожитої теплової енергії.

На підставі наведеного нормативного акта виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області затвердив рішенням від 04 серпня 2008 року № 361 тарифи на теплову енергію для 1-ї групи споживачів (населення), зокрема й двоставкові тарифи на оплату послуг з централізованого опалення, за якими проведено нарахування плати за такі послуги позивачу до 01 лютого 2011 року, коли рішення виконкому від 04 серпня 2008 року № 361 втратило чинність.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги про необґрунтованість включення двоставкового тарифу до розрахунків плати за послуги теплопостачання є безпідставними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

За ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За умовами укладеного із ОСОБА_3 договору (п. 4.1.) розрахунковий період оплати послуг - один календарний місяць. Термін внесення платежів - не пізніше 10 числа наступного місяця.

Враховуючи те, що виконання грошового зобов'язання ОСОБА_3 визначено щомісячними платежами, право позивача як виконавця послуг вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

ОСОБА_3 у суді першої інстанції звернулася із заявою про застосування позовної давності.

Відмовляючи у застосуванні строків давності, апеляційний суд послався на те, що перебіг позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості із оплати за житлово-комунальні послуги за період прострочення із 01 серпня 2009 року по 01 листопада 2012 року перервався здійсненням ОСОБА_3 платежів в оспорюваний період за надані їй послуги з централізованого опалення та підігріву води, що свідчить про визнання нею боргу перед позивачем у значенні ст. 264 ЦК України.

Із такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Долучені до матеріалів справи квитанції про оплату ОСОБА_3 послуг з централізованого опалення та підігріву води містять конкретний календарний місяць, за який вносилися поточні платежі, призначенням цих коштів ОСОБА_3 не вказувала як погашення боргу, що виник за попередні розрахункові періоди.

За таких обставин, висновки суду про визнання нею боргу за період із 01 серпня 2009 року по 01 листопада 2012 року є передчасними, а тому ухвалене у справі судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко