Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.у.№317/1930/14
Провадження №22ц/778/200/15 Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом Запорізького міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Надії Володимирівни, реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області, треті особи ОСОБА_5, Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, ОСК «Гриф-2006», Запорізька районна державна адміністрація про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Запорізький міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері, що діє в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кияниці Н.В., реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області про визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та повернення її власнику.

Позивач зазначав, що проведеною перевіркою за участю спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області встановлені порушення земельного законодавства при виділенні земельних ділянок на території Долинської сільської ради. В результаті чого, Розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03.03.2007 року №2/51, на виконання якого, членам ОСК «Гриф-2006» було передано у власність земельні ділянки за рахунок земель ОСК «Гриф-2006», зокрема ОСОБА_2, для ведення садівництва, було скасовано Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2012 року. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. У подальшому, на підставі зазначеного Розпорядження, ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 05 від 02.03.2009 року.

Посилаючись на ці обставини, прокурор вважає, що ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку в порушення норм ст.ст. 118, 123 ЗК України, у зв'язку з чим державний акт серії НОМЕР_1 підлягає визнанню недійсним, оскільки ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку, яка не перебувала у її користуванні, на підставі технічної документації із землеустрою та без розроблення проекту землеустрою. Надалі ОСОБА_2 передала спірну земельну ділянку за договором купівлі-продажу ВМС № 529879 від 03.03.2009 року на користь ОСОБА_5, а та в свою чергу за договором купівлі-продажу ВТС № 651653 від 12.03.2013 року на користь ОСОБА_3

З цих підстав просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1, виданий ОСОБА_2; скасувати запис про державну реєстрацію вказаного державного акту; скасувати рішення державного реєстратора на підставі якого здійснено реєстрацію спірної земельної ділянки за ОСОБА_5; скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на спірну земельну ділянку; скасувати рішення приватного нотаріуса Кияниці Н.В. від 12.03.2013 року № 838980; скасувати запис про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку; витребувати у ОСОБА_3 спірну земельну ділянку, розташовану на території Долинської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення садівництва, площею 0,0660 га і (кадастровий номер НОМЕР_2) на користь Головного управління Держземагентства у Запорізькій області до земель державної власності.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, перший заступник прокурора Запорізької області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення прокурора Свинаренко Р.В. та представника позивача ОСОБА_6, заперечення представника ОСК «Гриф-2006» Сідельнікової О.Л., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

При вирішенні спору суд першої інстанції посилався на положення статей 215, 216 ЦК України - якими встановлені підстави визнання правочину недійсним та правові наслідки недійсності правочину, на статтю 388 ЦК України, якою передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Крім того, суд враховував приписи статей 116, 126 ЗК України, якими передбачені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності; порядок оформлення речових прав на земельну ділянку та на статтю 152 ЗК України, якою визначені способи захисту прав на земельні ділянки.

Суд посилався також на п. 12 Перехідних положень ЗК України (що діяли на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з яким до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність та земель, зазначених в абзаці 3 цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади та на пункт 6 статті 20 Закону України «Про землеустрій», за змістом якого місцева державна адміністрація погоджує документацію із землеустрою у випадках та порядку, визначених Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій», щодо відповідності зазначеної документації законодавству у сфері містобудування та архітектури, охорони культурної спадщини.

Крім того, при вирішенні спору суд першої інстанції посилався на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року - на статтю 1 Першого протоколу Конвенції, згідно з якою кожна фізична чи юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, та на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення від 30 червня 2006 року в справі "Федоренко проти України", рішення від 24 червня 2003 року в справі "Стретч проти Сполученого Королівства".

Взявши до уваги приписи статті 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та посилаючись на те, що Голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації є юридичним фактом виявлення волі органу місцевої державної влади.

Відмовивши прокурору в задоволенні позову, суд виходив із того, що скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 20007 року № 2/51 не може бути підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності на земельну ділянку наступними власниками цієї ділянки, суд посилався на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки у ОСОБА_2 був Державний акт на право власності на земельну ділянку, який був належним чином зареєстрований. На момент укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , а згодом - між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 земельна ділянка під арештом, забороною або у спорі не знаходилася, договори сторонами укладалися нотаріально. Суд, відмовивши прокурору в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що доводами позову та доданими до матеріалів справи доказами прокурором не доведена неправова (протизаконна) поведінка відповідачів при набутті права власності на спірну земельну ділянку.

Основні доводи апеляційної скарги першого заступника прокурора Запорізької області полягають в тому, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вірно встановив правовідносини сторін, з'ясував обставини, що мають значення для справи, проте, всупереч встановленому, дійшов хибного висновку про відмову в повному обсязі в задоволенні позовних вимог прокурора.

Судом встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2007 року № 2/51 членам ОСК "Гриф-2006" було передано у власність земельні ділянки, розташовані на території Долинської сільської ради - за межами населеного пункту - за рахунок земель ОСК "Гриф-2006". Зокрема передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0660 га і (кадастровий номер НОМЕР_2), для ведення садівництва. На підставі зазначеного розпорядження, ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право користування землею, договорів оренди землі за № 05 від 02 березня 2009 року.

Згодом ОСОБА_2 передала спірну цю земельну ділянку громадянці ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 03 березня 2009 року, про що у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 було зроблено відповідну позначку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_5

За договором купівлі-продажу від 12 березня 2013 року ОСОБА_5 передала вказану земельну ділянку ОСОБА_3.

Також судом встановлено, що на підставі проведеної перевірки за участю спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області встановлені порушення земельного законодавства при виділенні земельних ділянок на території Долинської сільської ради Запорізького району, що підтверджується Актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 04 січня 2012 року та від 28 березня 2014 року.

Позивач вказував, що порушення вимог чинного законодавства було встановлено лише у 2012 році за результатом вказаної перевірки, у зв'язку з чим, позов заявлено в межах встановленого трирічного строку позовної давності.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2007 року № 2/51 "Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК "Гриф-2006" у власність земельних ділянок для ведення садівництва" - скасоване. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Представник третьої особи - ОСК "Гриф-2006" - як при розгляді справи в суді першої інстанції, так і в письмовому клопотанні до суду апеляційної інстанції заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк для звернення до суду за захистом права.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення правильно зазначив, що в судових засіданнях встановлено, що посилання відповідачів та третьої особи на пропущені позивачем строки позовної давності є безпідставними, так як до матеріалів справи долучено Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2013 року за апеляційною скаргою ОСК "Гриф 2006" на постанову Запорізького окружного адміністративного суду по справі за позовом Запорізького природоохоронного міжрайонного прокурора до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, третя особа: ОСК "Гриф 2006" про скасування розпорядження, в якій було встановлено, що строки звернення до суду не були пропущені, у зв'язку з тим, що позивач звернувся з позовом через відхилення протесту від 09 грудня 2011 року.

Також при апеляційному розгляді справи встановлено, що є таке, що набрало законної сили судове рішення - постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року, залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року - в справі за позовом прокурора про визнання протиправним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації № 32 від 22 січня 2007 року "Про внесення змін в розпорядження голови райдержадміністрації № 14/526 від 22 грудня 2006 року про затвердження проекту відведення та передачу в дострокову оренду земельної ділянки ОСК "Гриф-2006", яким задоволено позовні вимоги прокурора. Зазначене вбачається з пояснень представника апелянта та зі змісту письмового клопотання ОСК "Гриф-2006" від 24 лютого 2015 року про зупинення провадження в даній справі.

Згідно статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити...

Судова колегія з урахуванням викладеного в апеляційній скарзі та обставин справи, вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин нижче вказані норми матеріального права та вирішити спір наступним чином.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

За змістом пункту "б" частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 21 Закону України «про основи містобудування» визначення територій і вибір земель для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації місцевих правил забудови з урахуванням планів земельно-господарського устрою. Згідно з частиною 2 статті 12 Закону України «Про планування і забудову територій» сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, відповідно до генеральних планів населених пунктів, у тому числі, вирішують питання вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи в користування земельних ділянок.

У відповідності до пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

При вирішенні спору в даній справі преюдиційним є судове рішення, яке набрало законної сили, а саме - постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року, залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2013 року. Цією постановою розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2007 року № 2/51 "Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК "Гриф-2006" у власність земельних ділянок для ведення садівництва" скасоване. Зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що судом встановлено, що межі земельних ділянок, передані безоплатно у власність членам ОСК "Гриф-2006" в натурі (на місцевості) не встановлювалися, безоплатна передача земельних ділянок відбулася без погодження відповідних проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і взагалі проекти землеустрою відсутні. Обов'язковою вимогою для безоплатної передачі громадянам земельних ділянок (згідно вимог статті 118 ЗК України) є те, що земельна ділянка повинна знаходитися у користуванні такого громадянина. Зі змісту даної ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду вбачається, що судом встановлено, що 29 грудня 2011 року Головним управлінням Держкомзему у Запорізькій області винесено наказ № 180, яким скасовано висновок державної землевпорядної експертизи щодо відведення земельної ділянки площею 4, 0559 га в довгострокову оренду ОСК "Гриф-2006" для ведення колективного садівництва (т. 1, а. с. 28-31).

Тобто, із матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 03 березня 2007 року № 2/51 "Про безоплатну передачу громадянам - членам ОСК "Гриф-2006" у власність земельних ділянок для ведення садівництва" (яке було скасоване), передані членам ОСК "Гриф-2006" земельні ділянки не знаходилися в користуванні громадян, оскільки передавалися в оренду саме ОСК "Гриф-2006".

Крім того, з матеріалів справи та пояснень представника апелянта вбачається, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року - в справі за позовом прокурора про визнання протиправним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації № 32 від 22 січня 2007 року "Про внесення змін в розпорядження голови райдержадміністрації № 14/526 від 22 грудня 2006 року про затвердження проекту відведення та передачу в довгострокову оренду земельної ділянки ОСК "Гриф-2006", задоволено позовні вимоги прокурора та скасоване зазначене розпорядження.

Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

Тому, з огляду на обставини даної справи - оскільки відсутні дані про видачу державного акту на спірну земельну ділянку новим власникам після укладання договорів купівлі-продажу цієї ділянки - між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, слід визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2

У зв'язку із позовними вимогами прокурора про витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 на користь власника держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, заявленими на підставі частини 1 статті 388 ЦК України, необхідно зазначити наступне. З урахуванням роз'яснень пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", позов про визнання права власності на майно (стаття 392 ЦК України) є належним способом захисту, якщо позивач вимагає залишення у нього майна, відчуженого третьою особою за договором, учасником якого він не був, і це майно ще не вибуло з його володіння.

Оскільки земельна ділянка вибула з володіння власника за розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації Запорізької області від 03 березня 2007 року № 2/51, яке згодом було скасоване в судовому порядку та в подальшому мало місце неодноразове відчуження цієї земельної ділянки поза волею власника (держави - в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області), то позовні вимоги щодо повернення майна відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (статті 387, 388 ЦК України).

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що довід апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи в цій частині знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду. Судова колегія дійшла висновку про скасування на підставі статті 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову прокурора в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1, виданий 02 березня 2009 року на ім'я ОСОБА_2 та витребування у ОСОБА_3 спірної земельної ділянки, розташованої на території Долинської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення садівництва, площею 0,0660 га і (кадастровий номер НОМЕР_2), на користь Головного Управління Держземагенства у Запорізькій області.

Між тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги прокурора щодо скасування записів про державну реєстрацію державних актів серія НОМЕР_1, оскільки ухвалення рішення в даній справі про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_2, є підставою для подальшого скасування запису про реєстрацію цього акту в позасудовому порядку.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2014 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Запорізького міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області задовольнити частково.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2.

Витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку, розташовану на території Долинської сільської ради, за межами населеного пункту, для ведення садівництва, площею 0,0660 га і (кадастровий номер НОМЕР_2)на користь Головного управління Головного управління Держземагентства у Запорізькій області.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: