Категорія 27Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Жданкіна В.В., Луценка В.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним та визнання відсутності прав вимоги за договором іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги недійсним та визнання відсутності прав вимоги за договором іпотеки.

В заяві зазначав, що 22.01.2008 року між ним-позивачем та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0101/0108/71-005, з подальшим внесенням змін та доповнень до нього. Для забезпечення виконання вимог за цим договором між ним-позивачем та ВАТ «Сведбанк» 22.01.2008 року також було укладено договір іпотеки №0101/0108/71-005-Z-01, згідно якого предметом іпотеки є, належна йому на праві власності, квартира №30 в будинку по вул. Квятека,25 в м. Вінниці.

В червні 2014 року йому-позивачу надійшла вимога від ПАТ «Альфа-Банк» про досудове врегулювання спору, в якій вказувалось на прострочення виконання зобовязань; зазначалась вимога про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і штрафних санкцій, а також те, що ПАТ «Альфа-Банк» набув право вимоги за Кредитним договором. Не погоджуючись із досудовою вимогою, ним-позивачем було надіслано заперечення.

Вважав, що з правочину, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», не випливає факт набуття права вимоги ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором та що договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», не відповідає вимогам до форми вчинення правочинів, визначених ст.ст.203,208,513 ЦК України, і тому на підставі ч.4 ст.215 ЦК України має бути визнаний судом недійсним та, відповідно, має бути визнаним відсутнім у ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за договором іпотеки №0101/0108/71-005-Z-01 від 22.01.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 і ВАТ «Сведбанк».

До початку розгляду справи по суті представник позивача повторно подав заяву про зміну предмета позову (а.с.26,75-76), яка мотивована тим, що сам факт існування договору купівлі-продажу прав вимоги, ще не свідчить про те, чи був кредитний договір ОСОБА_2 обєктом домовленостей та чи відбулось реальне виконання договору та відступлення права вимоги у правовідносинах, зокрема, з ОСОБА_2 шляхом передачі правочинів, з яких вони виникли.

Тому просив визнати договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» нікчемним в частині відступлення прав вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №0101/0108/71-005 від 22.01.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та визнати, що у ПАТ «Альфа-Банк» відсутнє право вимоги за кредитним договором №0101/0108/71-005 та за договором іпотеки №0101/0108/71-005-Z-01, укладеними між ОСОБА_2 і ВАТ «Сведбанк», а також стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду, як постановлене, з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задоволити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що 22.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та позивачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0101/0108/71-005, відповідно до умов якого позивач отримав кредит для придбання квартири у розмірі 49300 дол. США, на строк по 20.01.2038 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,5% річних (а.с.4). Згідно п.1.1. кредитного договору, позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

В забезпечення кредитних зобовязань між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 22.01.2008 року було укладено Іпотечний договір №0101/0108/71-005-Z-01, згідно якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно, а саме: двокімнатну квартиру №30 за адресою: м. Вінниця, вул. Квятека,25 (а.с.5).

В подальшому, згідно укладеного 25.05.2012 року договору купівлі-продажу прав вимоги, ПАТ «Сведбанк» продав (відступив), а покупець ПАТ «Дельта Банк» купив права вимоги, зокрема і по кредитному договору укладеному 22.01.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 (цей договір позивачем не оспорюється) (а.с.10).

Суд також встановив, що 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого продавець продав (відступив), а покупець купив права вимоги, сплативши Загальну Купівельну ціну (а.с.63-69).

Як видно, згідно акту приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, право вимоги за кредитним та іпотечним договорами ОСОБА_2 у повному обсязі перейшло від ПАТ «Дельта Банк» до Нового кредитора - ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до умов договору (а.с.62,70,83-85).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом

Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що договір купівлі-продажу прав вимог від 15.06.2012 року укладений з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а також він є нотаріально посвідченим, як це вимагає закон (ст.513 ЦК України). Тобто, оспорюваний договір купівлі-продажу права вимоги та акт прийому-передачі прав вимоги відповідає вимогам вищевказаної статті (вчинений в письмовій формі та нотаріально посвідчений).

В розділі 1 «Визначення термінів та тлумачення» Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року визначено, що «Права вимоги» - означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) Продавця у якості кредитора до Позичальників за Кредитними договорами, а також всі права вимоги Продавця до Осіб які надали забезпечення, за Договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні Продавцю, щодо виконання Позичальниками та/або Особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обовязків за Кредитними договорами та Договорами забезпечення (а.с.64).

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в п.26 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є стороною оспорюваного ним договору купівлі-продажу прав вимоги.

Вирішуючи спір, суд вірно виходив з того, що, звернувшись до суду з даним позовом та вимагаючи визнати договір купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року нікчемним, позивач, не будучи його стороною, зобовязаний довести, що оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту прав позивача.

Суд, зокрема, встановив, що боржник-позивач ОСОБА_2 був належним чином повідомлений про зміну кредитора та іпотекодержателя, що підтверджується повідомлення про відступлення №40882-23-б/б від 18.06.2012 року (а.с.9) та вимогою про досудове врегулювання спору за №000142 від 11.06.2014 року (а.с.6). При цьому, як зясовано судом, будь-яких змін зобовязань позивача за Кредитним договором і Договором забезпечення не відбулося.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Посилання позивача на те, що до відповідача не перейшло право вимоги за його Кредитним договором і відповідно в нього відсутні цивільні права кредитора, визначені в Кредитному договорі, теж були судом перевірені та визнанні безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження відповідними доказами, а навпаки спростовуються актом приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року (а.с.62,70,83-85) .

Позивачем ОСОБА_2 також не доведено належними доказами факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів договором купівлі-продажу прав вимоги, який він просив визнати нікчемним і стороною якого він не є, оскільки навіть не зазначив яким чином цим договором порушуються саме його права.

Врахувавши вищевказані обставини справи та вимоги закону, суд дійшов вірного висновку про відмову позивачу в задоволенні позову в частині щодо визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», нікчемним в частині відступлення прав вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №0101/0108/71-005 від 22.01.2008 року та договором іпотеки №0101/0108/71-005-Z-01 від 22.01.2008 року, укладеним між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», за його безпідставністю та недоведеністю.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання, що у ПАТ «Альфа-Банк» відсутнє право вимоги за кредитним договором №0101/0108/71-005 та за договором іпотеки №0101/0108/71-005-Z-01, то, відмовляючи в задоволенні в цій частині позову, суд правильно виходив з того, що оскільки позивач не був і не є стороною спірного правочину, то він не вправі просити про застосування наслідків недійсності даного договору та з того, що вказана вимога є похідною від основної вимоги (про визнання договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року нікчемним в частині відступлення прав вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 0101/0108/71-005 та за договором іпотеки №0101/0108/71-005-Z-01), в задоволенні якої відмовлено.

При цьому, суд належно перевірив доводи і заперечення сторін, дав оцінку зібраним доказам та навів в рішенні мотиви, за якими приймає чи відхиляє ті чи інші з них.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

До того ж, з письмового клопотання представника позивача про перенесення розгляду справи, поданого до суду першої інстанції 18.11.2014 року, вбачається, що в провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості (а.с.18), розгляд якої зупинено до вирішення даної справи, що було підтверджено представником позивача і в суді апеляційної інстанції. А ця обставина, вже сама по собі, свідчить про те, що даний позов було подано позивачем до іншого суду першої інстанції фактично з метою уникнути чи відстрочити виконання зобовязань по укладеному ним кредитному договору.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/