_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/732/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 194 000,00 гривень; стягнути солідарно з відповідачів 3 % річних з простроченої суми у розмірі 3141,20 грн. та стягнути з відповідачів пропорційно судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що 20.12.2011 року за договором позики передала ОСОБА_2 гроші у розмірі 194 000,00 грн., ОСОБА_3 надала розписку про зобов'язання у разі неповернення ОСОБА_2 коштів, повернути суму боргу. У зв'язку із тим, що грошові кошти позивачу неповернуті, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали надані письмові заперечення та просили відмовити у задоволені позову. При цьому пояснили, що складена ОСОБА_2 розписка не є договором позики, а лише підтверджує факт отримання коштів відповідачем за виконані ним роботи. Крім того, відповідач вказав, що співвідповідача ОСОБА_3, яка начебто поручилась за виконання ним зобов'язання перед позивачем не знає, бачив лише одного разу.

Відповідач ОСОБА_3 до судового засідання не з'явилась, повідомлялася належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності. Також зазначила, що проти позовних вимог ОСОБА_1 та заочного розгляду справи не заперечує.

Вислухавши представника позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 20.12.2011 року ОСОБА_2 складено розписку про отримання від ОСОБА_1 194 000,00 грн. Підпис на розписці скріплено печаткою ТОВ «Гош-буд» /а.с 5/.

В матеріалах справи наявна копія розписки ОСОБА_3 від грудня 2011 року /день вказати неможливо, оскільки суду не було надано оригінал вказаної розписки, а копія розписки не містить дня складання/, з якої вбачається, що у випадку неповернення ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 194 000,00 грн. ОСОБА_1, зобов'язується повернути вказану суму /а.с. 6/.

Судом досліджено копії вимог про повернення боргу на загальну суму 325 000,00 грн. від 19.02.2014 року та 25.03.2014 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до відповідачів стосовно повернення коштів, що були передані на підставі розписок від 20.12.2011 року та 27.12.2011 року, у семиденний строк /а.с. 14-15/.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що 03.04.2014 року ОСОБА_2 за адресою с. Шешори, Косівського району, Івано-Франківської область отримав повідомлення /а.с. 15 зворот/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, з правового висновку, зробленого Верховним Судом України 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, вбачається, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Суд приймає до уваги, що розписка ОСОБА_2 від 20.12.2011 року про отримання ним коштів від ОСОБА_1 не містить ознак договору позики, а саме відсутні посилання на отримання коштів за договором позики, так само як і відсутня умова повернення грошових коштів. Суд погоджується із запереченнями відповідача ОСОБА_2, що дана розписка підтверджує лише факт отримання ним коштів від ОСОБА_6 та не передбачає жодних наслідків для відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином суд не приймає до уваги розписку, складену ОСОБА_3, оскільки, суду для огляду не було надано оригінал вказаної розписки.

В ході розгляду справи, судом за клопотанням відповідача ОСОБА_2 було допитано його в якості свідка, який під присягою пояснив, що позивача знає з 2011 року, їх познайомив представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 отримував від ОСОБА_1 грошові кошти в якості оплати виконаних робіт за договором підряду, оскільки здійснював штукатурні роботи для фірми позивача на АДРЕСА_1 у м. Одесі за замовленням Міністерства оборони України. Пояснив, що отримував у квітні 2014 року письмову вимогу від позивача, але проігнорував її.

Крім того, судом допитаний свідок ОСОБА_7, що є братом відповідача ОСОБА_2 Свідок пояснив, що позивача бачив лише один раз, а відповідача ОСОБА_3 взагалі не знає. Свідок зазначив, що брат працював у фірмі «Моноліт», де ОСОБА_8 була підрядником та оплачувала роботи, виконані ОСОБА_2 та працівниками його бригади.

Тобто, судом встановлено, що між сторонами існували правовідносини по виконанню будівельних робіт - штукатурки об'єкту по АДРЕСА_1 в м. Одесі, що позивач неодноразово передавала відповідачу різні суми коштів за виконаний обсяг робіт.

Вказані обставини стороною позивача не спростовані, напроти представник позивача підтвердив, що саме він знайомив сторони, що між ними існували правовідносини по роботам на об'єкті будівництва.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту укладання договору позики між позивачем та відповідачем. Оскільки, наявна в матеріалах справи розписка відповідача ОСОБА_2 не свідчить про укладання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики та виникнення будь-яких правових наслідків для відповідача.

Оскільки, судом встановлено, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 не було укладено 20.12.2011 року договір позики на суму 194000,00 грн., позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно стягненню 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання, не підлягають задоволенню.

За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 610-612, 625, 1046 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.