Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

Справа № 752/77/15-ц

Провадження № 2/752/2135/15

10.04.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Фролова М.О., за участю секретаря Титоренка А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

29.12.2014 року ПАТ «ВТБ Банк» (надалі - позивач) звернулось у Голосіївський районний суд міста Києва з зазначеним позовом посилаючись на те, що 08.06.2012 року між ним та ОСОБА_1 (надалі - відповідач) був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав від позивача 50000,00 грн., строком повернення до 08.06.2015 року зі сплатою 32 % відсотків річних.

У зв'язку з порушеннями зобова'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість 103157,83 гривні.

У зв'язку із зазначеним, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами.

Зважаючи на викладене, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 у якості позичальника, був укладений Кредитний договір № R2В від 08.06.2012 року (а. с. 6-9).

Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем кредитний договір відповідає вимогам ст. ст. 1054-1055 ЦК України.

Відповідно до п. 4.10. Кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань позичальником за Кредитним договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце), у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору.

Судом встановлено, що відповідач взяв на себе зобов'язання повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі, виконувати інші зобов'язання в порядку та в строки, встановлені Кредитним договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, а саме: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

В судовому засіданні встановлено, що незважаючи на те, що при підписанні договору відповідач погодився з його умовами, станом на час розгляду справи ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складає 103157,83 гривні.(а. с. 11-13).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

На основі з'ясованих обставин, на які посилалась сторона позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» повністю.

Судові витрати між сторонами розподілити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 610, 625, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 1-5, 8, 10, 11, 60, 118, 119, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

вирішив:

позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", , код банку 321767, заборгованість за кредитним договором № R2В від 08.06.2012 року у загальній сумі 103157 (сто три тисячі сто п'ятдесят сім) гривень, 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", , код банку 321767, судовий збір у сумі 1031,58 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто Голосіївським районним судом міста Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Зазначена апеляційна скарга подається до Апеляційного суду міста Києва через Голосіївський районний суд міста Києва.

Суддя