УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, треті особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Затишне» про визнання договорів купівлі-продажу, реєстраційних посвідчень недійсними, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2014 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 05 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В січні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду із позовом, в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 листопада 1996 року нежитлового приміщення площею 36,6 кв. м (майстерня художника), що розташоване в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Львові, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І.; визнати недійсним Реєстраційне посвідчення на право приватної власності ОСОБА_11 на приміщення художньої майстерні площею 36,6 кв. м; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 серпня 2000 року укладеного між ОСОБА_11 та ОСОБА_12; визнати недійсним Реєстраційне посвідчення від 14 грудня 2000 року на об'єкт нерухомого майна, яким Львівське обласне БТІ посвідчує, що приміщення художньої майстерні нежитловою площею 36,6 кв. м по АДРЕСА_1 в м. Львові, належить на праві приватної власності ОСОБА_12; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_9 нерухоме майно площею 36,6 кв. м (майстерня художника); визнати право комунальної власності на нерухоме майно площею 36,6 кв. м (майстерня художника) по АДРЕСА_1 в м. Львові; та поновити пропущений строк позовної давності.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 05 березня 2015 року рішення місцевого суду скасовано, з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подали касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просять їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Слід зазначити, що рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 травня 2014 року вже скасоване судом апеляційної інстанції, тому підстав для його перегляду в касаційній інстанції та прийняття рішення щодо законності і обґрунтованості не вбачається.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи в межах касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову. При цьому, скасував рішення місцевого суду, та відмовив у задоволенні позову, з інших підстав.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачі не були сторонами договорів і відповідно їх права не порушуються укладенням таких договорів, вони не наділені правом вимоги про визнання вказаних правочинів недійсними, а відсутність делегованих органами місцевого самоврядування повноважень, ставить під сумнів їх право вимоги на повернення сторін договору в попередній стан, визнання права комунальної власності.

Висновки суду узгоджуються з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в якій зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

При вирішенні даної справи апеляційним судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду Львівської області від 05 березня 2015 року відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук