Справа №718/640/15-ц Провадження №2/718/429/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30.07.2015 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого - судді Мізюка В.М., при секретарі Безушко М.Д. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на нерухоме майно, -
21.10.2011 року до кредитного договору укладено додаткову угоду №3, якою пролонговано дію кредитного договору до 28.03.2018 року, капіталізовано прострочену заборгованість по кредиту та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу.
Представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутність, проти заочного розгляду не заперечував, що вбачається з поданої ним письмової заяви.
Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в судове засідання не з`явилися, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про час і місце слухання справи про що свідчать розписки про отримання повісток, які наявні у матеріалах справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів
Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного законодавства у встановлений строк. Одним з видів забезпечення зобов'язання, згідно вимог ст.ст. 546, 549-552 ЦК України, є пеня - неустойка що стягується з боржника і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність визначає банківський кредит як будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Відповідно до ст. 512 ч.1 п.1, ч.3 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно вимог ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 554 Цивільного Кодексу України позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язання повністю від позичальника та поручителя, як разом так і від кожного окремо. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання у повному обсязі всім належним йому на права власності майном.
Ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»визначає, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
З ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.
Правилами статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, порядок та процедура такого продажу.
Як роз'яснив Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.
У пункті 40 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що якщо будівля (споруда), у тому числі й об'єкт незавершеного будівництва, що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, такий об'єкт нерухомості передається в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований (статті 5-6, 16 Закону України «Про іпотеку). Те саме стосується й земельної ділянки, яка на час укладення договору іпотеки знаходилась у користуванні іпотекодавця, а на момент вирішення спору - в його власності. У зв'язку із цим при зверненні стягнення на будівлю (споруду) чи об'єкт незавершеного будівництва при наведених вище умовах підлягає звернення стягнення й на земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт нерухомості.
З положень ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми та інше.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, обираючи спосіб реалізації предмету іпотеки, в тому числі зазначений у позові, оскільки вибір способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу як кредитору відповідно ч. 1 ст. 12, ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку».
На підставі ст. ст. 2, 11, 14, 16, 514, 525, 526, 527, 530, 536, 611, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність, керуючись ст. ст. 15, 30, 31, 40, 62, 75, .88, 169, 209, 212-215, 218, 224-228, 294 ЦПК України, -
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: