Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, реєстраційної служби Тисменицького районного управління юстиції в Івано-Франківській області (далі - реєстраційна служба Тисменицького РУЮ), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нерухоме майно.

Зазначала, що їй на праві власності належали жилий будинок АДРЕСА_1 Тисменицького району Івано-Франківської області та земельна ділянка площею 0,3168 за вказаною адресою.

Вказана нерухомість була передана в іпотеку банку - ПАТ «Ощадбанк» у забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_6

На виконання рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2011 року, яким з неї, як майнового поручителя, стягнуто заборгованість за кредитним договором, жилий будинок і земельна ділянка були реалізовані з прилюдних торгів, проведених 15 травня 2012 року, переможцем яких стала ОСОБА_3

В подальшому ОСОБА_3 подарувала спірне майно ОСОБА_4, яка в свою чергу продала його ОСОБА_2

Посилаючись на те, що прилюдні торги з продажу належної їй на праві власності нерухомості були визнані в судовому порядку недійсними, ОСОБА_1 просила позов задовольнити, витребувати у ОСОБА_2 спірний будинок та земельну ділянку, а також визнати за нею право власності на вказане майно.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності вимог ОСОБА_1 про вибуття спірного майна з її володіння поза її волею, а відтак відсутності передбачених законом підстав для витребування такого майна у добросовісного набувача.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на праві власності належало домоволодіння та земельна ділянка площею 0,3168 га по АДРЕСА_2 Івано-Франківської області, які позивач передала в іпотеку банку, у забезпечення належного виконання її колишнім чоловіком зобов'язань за кредитним договором.

Вказане майно, на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, 15 травня 2012 року було реалізовано на прилюдних торгах.

22 травня 2012 року, переможцю торгів - ОСОБА_3 видано відповідне свідоцтво.

Рішенням виконавчого комітету Чукалівської сільської ради від 10 липня 2012 року проведено поділ домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 Тисменицького району Івано-Франківської області на домоволодіння № 38 та № 38а, на підставі якого ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності.

На підставі договору дарування від 20 липня 2012 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1 Тисменицького району Івано-Франківської області та частину земельної ділянки за вказаною адресою.

Рішенням Тисменицького районного суду від 18 липня 2013 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації належного на праві власності ОСОБА_1 майна, що проведені 15 травня 2012 року.

20 серпня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 Тисменицького району Івано-Франківської області та частину земельної ділянки за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 330 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843376/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> майно не може бути витребуване в нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання згідно зі ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 216 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843254/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Частина 2 ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачає, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до роз'яснень п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення ч.2 ст. 388 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843439/ed_2015_04_05/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Отже відповідно до вимог ст. 388 ЦК України держава гарантує захист права власності добросовісного набувача (особа, яка придбала майно з публічних торгів) на придбане майно тим, що таке майно не може бути витребувано у нього в разі, якщо воно було продано у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У той же час, визнання судом порушення такого порядку, є підставою для визнання прилюдних торгів недійсними та витребування проданого майна від добросовісного набувача.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2107/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> на вказані положення закону та обставини справи уваги не звернули, доводів позивача належним чином не перевірили, взагалі не врахували того, що прилюдні торги з продажу спірного майна були визнані в судовому порядку недійсними й не надали цьому факту ніякої правової оцінки, а відтак дійшли передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_1

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2013_07_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко