Справа №461/7098/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.,

при секретарі Думичі Р.М.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тореза цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є наймачем, зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. В серпні 2014 року за адресою квартири була зареєстрована відповідач ОСОБА_4, яка не є членом сім'ї позивача, жодного дня в приміщенні не проживала. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач була зареєстрована в квартирі за договором піднайму житлового приміщення, однак фактично проживала в іншому місці. Квартира не приватизована та перебуває у державному житловому фонді. Не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Представники позивача позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Зазначили, що факт реєстрації ОСОБА_4 в квартирі позивача призводить до додаткових витрат на комунальні послуги.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи (а.с.14). Заперечень проти позову, заяв про причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу слухати у заочному порядку.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з довідкою ЛКП «Центральне» № 2353 від 22 червня 2015 року, ОСОБА_4, 1992 року народження, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 15 серпня 2014 року (а.с.25) на підставі договору піднайму (а.с.27). Відповідно до актів від 18 лютого (а.с.4) та 24 червня 2015 року, складених комісією ЛКП «Центральне», ОСОБА_4, яка зареєстрована у вищевказаній квартирі, в житловому приміщенні не проживає з моменту реєстрації. Згідно з квитанціями (а.с.29-34) протягом 2014 - 2015 років позивач самостійно сплачувала комунальні послуги по зазначеній квартирі.

Згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення у тому ж населеному пункті договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму житлового приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим житловим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до роз'яснень, наведених Верховним Судом України у абз. 2 п. 11 постанови Пленуму від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на підтвердження такого вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач є наймачем квартири, відповідно до положень чинного Житлового кодексу УРСР. Відповідач, яка не є членом сім'ї наймача, з моменту реєстрації квартирі не проживає, що свідчить про фактичне обрання нею іншого постійного місця проживання. Визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідає законним інтересам позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 212, 215-218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 243 /двісті сорок три/ грн. 60 коп.

Рішення постановлене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 27 липня 2015 року проголошено його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення суду виготовлений 31 липня 2015 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.Д.Фролова