УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вулкаскот-Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до ТОВ «Вулкаскот-Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він з 5 лютого 2004 року виконував обов'язки директора ТОВ «Вулкаскот-Україна». 28 липня 2012 року йому поштою надійшов наказ про його звільнення з посади директора. Своє звільнення позивач вважає незаконним та таким, що проведено з порушенням вимог трудового законодавства, його звільнення проведено у період його тимчасової непрацездатності, що він підтвердив листком непрацездатності. Так як його звільнення відбулось з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов'язаний його на попередній роботі. Оскільки постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26 червня 2014 року за його позовом до відповідача було визнано недійсним рішення позачергових загальних зборів від 12 червня 2012 року про усунення його від виконання обов'язків, з моменту вступу в законну силу цього рішення у нього виникли підстави для звернення до суду за захистом свого права.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач пропустив місячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України для звернення до суду про вирішення трудового спору.

Такі висновки судів є правильними та ґрунтуються на вимогах закону з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 звільнено з посади директора ТОВ «Вулкаскот-України» з 24 липня 2012 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України. Зазначене підтверджується протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Вулкаскот-Україна» (а.с. 87-95).

Указуючи на незаконність свого звільнення позивач просив суд поновити його на раніше займаній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що 28 липня 2012 року позивач отримав наказ про його звільнення з посади директора ТОВ «Вулкаскот-Україна».

Таким чином, будучи обізнаним про своє звільнення 28 липня 2012 року, позивач звернувся до суду з позовом лише у серпні 2014 року, суди дійшли висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Ураховуючи вищенаведене та те, що з моменту коли позивач дізнався про порушення свого права та часу звернення до суду із указаним позовом минуло понад два роки, суди вірно встановили відсутність поважних причин пропуску позивачем встановленого статтею 233 КЗпП України строку для звернення до суду з даним позовом та дійшли законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи позивача про поважність причин пропуску строку понад два роки - розгляд інших судових справ протягом цього часу в порядку господарського судочинства - не були перешкодою для звернення до суду за захистом порушених трудових прав, про що вірно зазначено судами.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська