Справа № 466/6446/14 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/4330/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
Провадження № 22-ц/783/4329/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року та на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Львівської області, держави «Республіка Україна» в особі Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет позову - Національне антикорупційне бюро України, про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, уточненим в процесі розгляду справи, до Прокуратури Львівської області, держави «Республіка Україна» в особі Державної казначейської служби України, третя особа без самостійних вимог на предмет позову - Національне антикорупційне бюро України, про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди, в якому просив:

- визнати дії Прокуратури Львівської області та її структурного підрозділу - прокуратури Шевченківського району м. Львова такими, що не відповідають вимогам чинного процесуального законодавства;

- стягнути на підставі ст. 56 Конституції України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку держави «Республіка Україна» в особі Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 євро, що дорівнює 500 000 грн. станом на 02.04.2014р. у зв'язку з порушення права позивача на проведення досконалого розгляду його звернення, нечесним та неповажним ставленням до вимог позивача зі сторони прокуратури.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що прокурором Шевченківського району м. Львова було порушено вимоги ст. 214 КПК України щодо реєстрації заяви про кримінальне правопорушення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, чим порушено вимоги діючого законодавства, передбачені Конституцією України права ОСОБА_2 та спричинено йому моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 євро, та просить стягнути на його користь.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Львівської області, держави «Республіка Україна» в особі Державної казначейської служби України в частині позовної вимоги про визнання дій прокуратури незаконними.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до прокуратури Львівської області, держави «Республіка Україна» в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Ухвалу суду та рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що прокуратурою Шевченківського району м. Львова було порушено його право на належний розгляд заяви про кримінальне правопорушення у порядку, встановленому законодавством, оскільки його заява була розглянута як звернення громадян відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а не відповідно до положень ст. 214 КПК України. Вказує, що такими діями йому було заподіяно моральну шкоду. Просить ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року скасувати та відновити провадження у справі, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до прокуратури Шевченківського району м. Львова із заявою про кримінальне правопорушення, яке скоєне керівництвом СП «Галка ЛТД». Вказана заява ОСОБА_2 не була зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, а направлена до територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області для проведення відповідної перевірки.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позовну вимогу про визнання незаконними дій позивач обґрунтовував незаконністю дій прокурора при здійснення його повноважень, а саме порушенням вимог ч. 1 ст. 214 КПК, що полягає у невнесенні прокурором відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України.

В такому порядку, згідно положень п.1. ч.1 ст. 303 КПК України оскаржується, зокрема, бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Таким чином, питання щодо незаконності дій прокурора під час розгляду заяви про кримінальне правопорушення має бути розглянуто в порядку кримінально-процесуального судочинства.

З врахуванням наведеного та положень п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд першої інстанції обґрунтовано та законно постановив ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання дії прокуратури незаконними, тому підстав для її скасування немає.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Тобто підставою для відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії особи, наявність шкоди як наслідок цих неправомірних дій та вина особи, яка завдала шкоду.

Питання неправомірності дій прокуратури, на які посилається позивач в обґрунтування позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, не розглянуто в передбаченому законом порядку, оскільки позивач не оскаржував дії прокурора у порядку, встановленому КПК України.

Позивачем не зазначено в чому саме полягає моральна шкода, яка завдана діями прокуратури, та не доведено наявності причинового зв'язку між діями відповідача на заподіянням моральної шкоди.

Позивач зазначає, що хворіє на ряд захворювань, посилається на погіршення його професійних здібностей та на те, що не може реалізувати себе як фахівця за своєю професією, оскільки йому відмовляють у прийнятті на роботу.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, позивач захворів на вказані ним захворювання ще до його звернення до прокуратури із завою про кримінальне правопорушення. Також колегія суддів не вбачає причинового зв'язку між неправомірними, як вважає позивач, діями відповідача та заподіянням внаслідок цього позивачу моральної шкоди у зв'язку з порушенням чи неможливістю реалізації його трудових прав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено неправомірності дій відповідача під час невнесення його заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань, завдання такими діями моральної шкоди та самого факту наявності моральної шкоди.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваних ухвали та рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування ухвали та рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.2 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 312, п.п. 1,4 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року та рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк