Справа № 755/8549/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2015 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Сазоновій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що з відповідачем проживає окремо з травня 2012 року, з того часу вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що дійсно вони з позивачем проживають окремо протягом останніх трьох років, однак відповідач повертався в сім`ю, вони підтримували сімейно-шлюбні стосунки, і в розмовах з позивачем вона відчувала можливість збереження їх сім`ї. Просила суд надати час для примирення з позивачем.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до керівних роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями сторін, останні перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2006 року, від шлюбу мають малолітню доньку.

Судом, станом на день розгляду даної справи, не встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечило б інтересам одного з них, чи інтересам їх дитини. За результатами розгляду справи судом також не встановлено тих особливих причин, які б у своїй сукупності стали підставою для прийняття судом рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Переконливих доводів, як підстав для розірвання шлюбу, позивачем суду не наведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність надання подружжю строку для примирення тривалістю в три місяці.

Керуючись ст. 111 СК України, ч. 5 ст. 191, ст.ст. 201, 203, 209-210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Надати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на примирення терміном в три місяці, до 19 вересня 2015 року.

Провадження у справі зупинити до визначеного судом строку для примирення.

Розгляд справи в судовому засіданні призначити на 21 вересня 2015 року на 17 годину 00 хвилин.

Суддя: