Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів : Рожина Ю.М., Шимківа С.С.,

секретаря : Шептицької С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 05 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за спадщиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 05 травня 2014 року позовні вимоги задоволено повністю. .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з прибудовою загальною площею 85,5 кв.м. та господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, як такі, що перейшли у її власність за спадщиною за законом після смерті батька - ОСОБА_3 та після смерті матері - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права за неповно з»ясованих обставин справи, без повного та всебічного з»ясування обставин по справі.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Острожець Млинівського району Рівненської області помер її батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на земельну частку /пай/ та на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1. Спадщину прийняла вчасно, шляхом подання заяви до нотаріальної контори. 29.11.2002 року державним нотаріусом на її ім»я видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку /пай/.

Зазначає, що її батько правомірно та на законних підставах набув право власності на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1, проте не зареєстрував її ________________________________________________________________________________

Справа № 566/545/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Бандура А.П.

Провадження № 22-ц/787/1430/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

на своє ім»я, так як на момент побудови житлового будинку не було встановлено обов»язку щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

Доводить, що судом першої інстанції винесено рішення, яким порушено її спадкові права, а саме на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 Млинівського району Рівненської області після смерті батька ОСОБА_5, визнавши право власності на дану частину житлового будинку за іншою особою.

Додатково зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено жодного документу, який би свідчив про належність даного житлового будинку ОСОБА_3 чи ОСОБА_4

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення / ч.3 ст.303 ЦПК України/.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки 08 травня 2009 року за заявою ОСОБА_2 в державній нотаріальній конторі Млинівського району було заведено спадкову справу після смерті спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а спадкоємицею першої черги є ОСОБА_2, інші спадкоємці в нотаріальну контору не звертались, то є підстави для задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд дійшов через неправильне застосування норм матеріального права .

Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі ОСОБА_2 є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 та, відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері.

Спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі коли він постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 08 травня 2009 року позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4/а.с. 10/.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проте, ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув. Судом хоч і встановлено, що позивач зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії в матеріалах справи відсутня.

Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва /п.7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року/.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

Проте, всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, позивачка не надала доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, зокрема що за життя спадкодавець ОСОБА_4 набула право власності на спірний будинок, та яким чином відповідач порушує її права.

Відповідно до виписки з погосподарської книги с.Острожець Млинівського району Рівненської області, наданої до суду апеляційної інстанції в якості доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, вбачається, що згідно погосподарської книги №2 особистий рахунок НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1 рахується за померлими ? ОСОБА_3 та ? за ОСОБА_5 /а.с. 29-30/.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, дійсно саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції спадкоємців не встановлював та до участі у справі не залучав. Між тим, апелянт є дочкою співвласника спірного будинку, який також помер, та в порушення ст. 33 ЦПК України, не була залучена судом першої інстанції в якості відповідача по справі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції також не врахував і те, що відповідач по справі Острожецька сільська рада Дубенського району Рівненської області не є належним відповідачем по даній справі, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості, що будинок, на який відкрилась спадщина, на баланс сільської ради не приймався і відумерлим у встановленому законом порядку не визнавався.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції вказаних вище норм матеріального права враховано не було, що призвело до неправильного вирішення спору і є, відповідно до вимог ч.3 ст.303, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 05 травня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Острожецької сільської ради Млинівського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за спадщиною - скасувати.

В позові ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 121,80 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: З.М. Максимчук

Судді: Ю.М Рожин

С.С. Шимків