Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1175/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

22.07.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді: Черненко В.В.

Суддів: Кодрула М.А., Потапенка В.І.

За участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2012 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат повязаних з виплатою страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат повязаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.12.2008 року в м. Кіровограді по вул.50 р. Жовтня з вини ОСОБА_2, який у нетверезому стані керував автомобілем ГАЗ 2410 державний номерний знак А 1422 ЕI була скоєна ДТП за участю автомобіля «Део-Нексія», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, який належить на праві власності ОСОБА_4

В результаті ДТП автомобіль «Део-Нексія», отримав пошкодження.

Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до звіту №9-105 про оцінку дорожнього транспортного засобу складає 18 165,11 грн. з урахуванням 20% ПДВ (3027,52 грн.)

Позивач зазначив, що вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.12.2009 року.

Позивач зазначив, що відповідно до статті 39 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне(транспортне)страхове бюро України є єдиним обєднанням страховиків, які здійснюють обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду , заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основним завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах передбачених Законом України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.39 ч.2.1.)

Відповідно до ст..41 п.41.1 п.п. «а» Закону «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом , власник якого не застрахував свою цивільно правову відповідальність.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Оскільки відповідач на дату скоєння ДТП не виконав вимогу ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно позивач за рахунок коштів фонду потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Позивач зазначив, що 13.05.2009 року ОСОБА_4 скориставшись своїм правом передбаченим ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану ОСОБА_2

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив, в звязку з цим позивач здійснив виплату відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 15 137,59 грн.

Позивач зазначив, що 26.05.2009 року листом за вих.. № 7641/3-2-05 та 15.10.2009 року листом за вих..№ 16793/3-2-05 позивач звертався до ОСОБА_2 з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, однак зазначені листи відповідачем були залишені без відповіді. Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 15 707,59 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2012 року позов задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.04.2015 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що 08.12.2008 року в м. Кіровограді по вул.. 50 років Жовтня сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ 2410, державний номер А НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Део-Нексія, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та належного ОСОБА_4

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2009 року ОСОБА_2 по факту ДТП було визнано винним в скоєні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 2550 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд першої інстанції зазначив, що у судовому засіданні зясовано, що згідно звіту про експертну оцінку № 9-105 від 13.05.2009 року виконаного СПД-ФО ОСОБА_5 матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу ОСОБА_4 в результаті ушкодження автомобіля складає 18 165,11 грн., без врахування величини втрати товарної вартості та ПДВ-15 137,59 грн.

Позивачем відповідно до ст..ст. 9,28, 29 та підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІУ було відшкодовано збитки завдані ДТП у розмірі 15 137,59 грн., що підтверджено копією наказу № 1459 від 12.06.2009 року. Витрати понесені позивачем на послуги аварійного комісара становлять 570 грн., що засвідчено копіє платіжного доручення № 2164 від 01.06.2009 року, актом виконаних робіт від 26.05.2009 року.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст.. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суд першої інстанції зазначив, що листом від 15.10.2009 року позивачем було повідомлено ОСОБА_2 про необхідність у добровільному порядку відшкодувати шкоду. Однак, відповідачем зазначені вимоги задоволено не було.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає стягненню відшкодування, виплачене ОСОБА_4 у розмірі 15 137,59 грн. та витрати понесені позивачем на послуги аварійного комісара у розмірі 570 грн., всього 15 707,59 грн., а також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 214,60 грн. та витрати повязані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача 150 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів перевірила зазначене в апеляційній скарзі і дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10 , 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2008 року в м. Кіровограді по вул.. 50 років Жовтня сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ 2410, державний номер А НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Део-Нексія, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та належного ОСОБА_4

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.02.2009 року ОСОБА_2 по факту ДТП було визнано винним в скоєні адміністративних правопорушень передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 2550 грн.

Згідно звіту про експертну оцінку № 9-105 від 13.05.2009 року виконаного СПД-ФО ОСОБА_5 матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу ОСОБА_4 в результаті ушкодження автомобіля складає 18 165,11 грн., без врахування величини втрати товарної вартості та ПДВ-15 137,59 грн. Позивачем відповідно до ст..ст. 9,28, 29 та підпункту а пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІУ було відшкодовано збитки завдані ДТП у розмірі 15 137,59 грн., що підтверджено копією наказу № 1459 від 12.06.2009 року.

Доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження. Вина ОСОБА_2 який керував автомобілем ГАЗ 2410, державний номер А НОМЕР_2 в скоєні ДТП за участю автомобіля Део-Нексія, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та належного ОСОБА_4 підтверджується матеріалами справи і ніким не спростована .

Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-ІУ було відшкодовано ОСОБА_4 збитки отримані у результаті ДТП за участю відповідача по справі у розмірі 15 137,59 грн., що підтверджено матеріалами справи зокрема : заявою від імені ОСОБА_4 на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України про виплату відшкодування , копією наказу № 1459 від 12.06.2009 року про здійснення виплати, та копією платіжного доручення №2330 від 15.06.2009 р. про оплату 15 137,59 грн., ОСОБА_4

Зазначені докази ніким не спростовані і визнані колегією суддів як належні докази.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307,ст.ст. 308 , 313- 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.10.2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: