Справа №483/460/15-ц 20.04.2015 20.04.2015 20.04.2015
Провадження №22-ц/784/1041/15
Провадження №22-ц/784/1041/15 Головуючий у першій інстанції Казанлі Л.І.
Доповідач в апеляційній інстанції Серебрякова Т.В.
УХВАЛА

Іменем України

20 квітня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів - Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Очаківського міськрайонного центру зайнятості

на ухвалу судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі, постановлену

за позовом

Очаківського міськрайонного центру зайнятості

до Управління Пенсійного фонду України у місті Очакові та Очаківському районі Миколаївської області

про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

20 березня 2015 року Очаківський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства до Управління Пенсійного фонду України в місті Очакові та Очаківському районі Миколаївської області про стягнення коштів у сумі 5 797 грн. 12 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_4 перебував на обліку в центрі зайнятості з 25 грудня 2012 року по 26 червня 2013 року та отримував допомогу по безробіттю, загальний розмір якої становив 5 797 грн. 12 коп. Разом з тим, за рішенням суду, починаючи з 27 серпня 2012 року йому також була призначена пенсія за віком на пільгових умовах, що призвело до незаконного отримання останнім частини матеріальних виплат, що були виплачені центром зайнятості. Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі з підстави того, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Очаківський міськрайонний центр зайнятості подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування суддею норм процесуального права, просив ухвалу судді скасувати, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя міськрайонного суду виходив із того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.

З таким висновком колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом процесуальних норм (ст.ст.3,15 ЦПК України) об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту. Аналогічні роз'яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.1,2 ст.3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України та роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою ст.15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст.17) або Господарським процесуальним кодексом України (ст.ст.1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст.1 ГПК України згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, до господарського суду мають право звертатися підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно зі ст.21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст.1 цього Кодексу.

Отже, враховуючи викладені вимоги закону, суб'єктний склад спору та зміст позовних вимог (спір виник між юридичними особами з приводу відшкодування відповідачем витрат на допомогу по безробіттю, сплачених позивачем ОСОБА_4), колегія суддів приходить до висновку, що вказана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що вірно констатував і суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали судді без змін.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.303,307,312,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Очаківського міськрайонного центру зайнятості -відхилити.

Ухвалу судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: