Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №323/2761/14. Головуючий у 1-й інстанції: Шудрик А.А.
Провадження № 22-ц/778/2594/15р. Суддя-доповідач: Спас О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Кочеткової І.В.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Рада опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради Запорізької області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Рада опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Рада опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради Запорізької області про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

В позові зазначала, що 19.02.2011 року між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено запис № 65. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5, яка постійно проживає з нею. На теперішній час шлюб між сторонами розірвано рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області. Вона, ОСОБА_4 матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Її рідні проживають в Російській Федерації та у зв'язку з подіями в Україні не можуть приїхати. Вона має намір разом з донькою, відвідати своїх рідних в Росії та відпочити. На її думку така подорож матиме неабияке значення для фізичного розвитку дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надають рідні позивачки вона матиме можливість оздоровити доньку. Зважаючи на це ОСОБА_3 безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить, а лише шантажує її тим, що згоду він надасть лише тоді, коли вона відкличе виконавчий лист з Державної виконавчої служби. Станом на 31.10.2014 року згідно розрахунку заборгованості з аліментів ОСОБА_3 має заборгованість з аліментів: 8188,67 грн., на її утримання 10096,77 грн. та 140000,00 грн. заборгованість за 1/2 квартири подружжя. Позивач вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітньої ОСОБА_5, шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку. Посилаючись на викладені обставини, просила суд визнати відмову ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої ОСОБА_5 безпідставною. Дозволити їй, без згоди батька ОСОБА_3, оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_5 за межі України та на її в'їзд до Російської Федерації. Дозволити ОСОБА_5 тимчасовий виїзд разом з матір'ю ОСОБА_4 з України до Російської Федерації з 01.01.2015 року по 17.12.2017 року без згоди батька ОСОБА_3 Допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя особа Рада опіки та піклування при виконавчому комітеті Оріхівської міської ради Запорізької області про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В зустрічному позові зазначав, що спір, що розглядається стосується сімейних відносин та виконання батьками обов'язку утримувати дитину, приймання участі в її вихованні. ОСОБА_4 перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, не має постійного місця проживання, роботи та згідно поданого позову має намір виїхати в іншу країни та, керуючись ст.123 ЦПК України, просив суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_5 з ним, залишивши її на утриманні та вихованні батька за адресою АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано відмову ОСОБА_3 на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 безпідставною. Дозволено ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_3 оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_5 за межі України та на її в'їзд до Російської Федерації. Дозволено ОСОБА_5 тимчасовий виїзд разом з матір'ю ОСОБА_4 з України до Російської Федерації з 01.01.2015року по 01 грудня 2017 року без згоди батька ОСОБА_3 Допущено негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_4, третя особа, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в справі розписками про вручення повістки представнику та рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки позивачу, не з'явилися. З клопотаннями про відкладення судового засідання з повідомленням про поважність причин неявки до апеляційного суду не звернулися. Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_7, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб сторін розірвано рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області 25.12.2013 року.

Мати дитини ОСОБА_4 громадянка Росії, отримала посвідку на постійне проживання в України іноземців та осіб без громадянства.

ОСОБА_4 з дитиною має зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2, фактично мешкає по вул. АДРЕСА_3.

З матеріалів справи вбачається, що розглядаючи справу, суд першої інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду. Процесуальний закон визнає, що рішення є законним, якщо суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України, оскільки в ньому не вирішене питання щодо наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, при цьому в мотивувальній частині рішення не відображено які докази беруться до уваги, а які відхиляються та з яких мотивів.

Застосування судом для вирішення справи ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", якою передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду, не враховує інших приписів цієї норми права, а також інших нормативно-правових актів зі спірного питання.

Відповідно до положень ст. 141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК Українивизначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

За змістом наведеного Закону у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

З огляду на викладене суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК Українине перевірив обставин мети виїзду, наявності у ОСОБА_4 родичів за кордоном, конкретних строків виїзду, а не майже трирічного періоду поспіль, не врахував обмежений строк перебування у Росії громадян України, не визначився із правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька, не врахував, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди батька до грудня 2017р. суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавив батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

Рішення суду в частині негайного виконання суперечить ст. 367 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік справ, рішення у яких суд допускає негайному виконанню.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення з ним місця проживання дочки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду та апелянт не просить про ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Згідно ст. 303 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував, що обставини на підтвердження позову ОСОБА_4 доведені не були. Висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням вищевказаних норм процесуального і матеріального права, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в справі про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 лютого 2015 року у цій справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: