Справа № 401/9697/12
РІШЕННЯ

іменем України

„29 листопада 2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Пантелєєвій Я.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, де третя особа Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на самовільно зведену будівлю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що йому на праві власності належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернігівська, 18.03.1998 р. позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП №007809 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №259 від 19.02.1998 р. Виділена земельна ділянка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернігівська, 138, загальною площею 0,16 га, цільове призначення земельної ділянки - 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,06 га для ведення особистого підсобного господарства.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, для поліпшення умов загального користування будинку ним на території домоволодіння було здійснене самовільне будівництво господарських споруд, а саме: Ж гараж, З - сарай, що підтверджується відміткою в технічному паспорті, окрім того, в приміщенні Ж- гараж було побудовано И вбиральню та К душ. Дані обєкти є закінченими обєктами та готові до експлуатації, що підтверджується відповідною декларацією.

Предмет позову становить вимога про визнання за позивачем права власності на споруди Ж гараж, площею 40,8 кв.м, З сарай площею 25 кв.м, И вбиральня площею 1,0 кв.м, К душ площею 2, 4 кв.м, Що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернігівська, 138.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні.

Відповідно до заперечень відповідача в даній справі відсутній предмет спору.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи, наголошував на тому, що згідно ч. ч. 1-3 ст. 376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з п. 4 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується відповідно до вимог необхідної містобудівної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема, вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих дій та будівельних робіт.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений ст.ст. 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і на тій ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії обєкта будівництва відповідний склад документації, визначений ст.ст. 1, 7, 8 вищезгаданого закону, отриманої відповідно до ст.ст. 29, 31 Закону, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст. 27, 30 зазначеного закону.

Право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Позивачем не надано на розгляд до суду зазначених вище дозвільних документів на початок будівельних робіт, проекту будівництва та його належного затвердження.

Посилаючись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що його діями, повязаними із самочинним будівництвом, не порушуються права інших осіб, а також на те, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько побутові будівлі й споруди (сараї, гаражі, літні кухні тощо) відповідно до положень ст.ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), у звязку з цим положення ч. 5 ст. 376 не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно збудовані господарсько побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, позивачу на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернігівська, та який був придбаний позивачем за договором купівлі-продажу від 12.07.1990 р.

Згідно з договором купівлі-продажу позивач набув у власність зазначений вище будинок, який обкладений цементною плиткою А-І, жил. пл. 32,9 м.кв, та такі господарчі будівлі: сарай глиновий, обкладений цементною плиткою Б-І, погріб з шийкою шлакобетонний В, вбиральня деревяна Г, гараж, сарай цеглові Д-І, Е-І, огородження №1-3, інші спорудження №4, І.

18.03.1998 р. позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП №007809 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №259 від 19.02.1998 р. Виділена земельна ділянка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернігівська, 138, загальною площею 0,16 га, цільове призначення земельної ділянки - 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,06 га для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська від 19.02.1999 р. №65/14 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1. про дозвіл будівництва було вирішено дозволити ОСОБА_1 будівництво сараю розміром 2.80 х 2.60 м, сараю розміром 3,20 х 2,60 м, гаражу розміром 4,20 х 3,40 м, літнього душу розміром 1,70 х 1,70 м, туалету розміром 1,70 х 1,70 м. по вул. Чернігівській, 138.

Для поліпшення умов загального користування будинку ним на території домоволодіння було здійснене самовільне будівництво господарських споруд, а саме: Ж гараж, З - сарай, що підтверджується відміткою в технічному паспорті, окрім того, в приміщенні Ж- гараж було побудовано И вбиральню та К душ.

Дані обєкти є закінченими обєктами та готові до експлуатації, що підтверджується відповідною декларацією.

Листом від 06.07.2012 р. з КП «ДМБТІ» «Про оформлення права приватної власності на обєкти нерухомого майна домоволодіння за адресою: вул. Чернігівська, 138» за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про оформлення права приватної власності на обєкти нерухомого майна домоволодіння за адресою: вул. Чернігівська, 138, у звязку з прийняттям в експлуатацію на підставі декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 0.01.2012 р. за №ДП НОМЕР_1, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що в міській раді відсутні документи, що засвідчують отримання гр. ОСОБА_1 проекту будівництва й його належне затвердження та документи на початок будівельних робіт.

Згідно з п. 4 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується відповідно до вимог необхідної містобудівної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема, вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих дій та будівельних робіт.

Під належним дозволом розуміється передбачений ст.ст. 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того обєкту і на тій ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії обєкта будівництва відповідний склад документації, визначений ст.ст. 1, 7, 8 вищезгаданого закону, отриманої відповідно до ст.ст. 29, 31 Закону, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст. 27, 30 зазначеного закону.

Право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Позивачем не надано на розгляд до суду зазначених вище дозвільних документів на початок будівельних робіт, проекту будівництва та його належного затвердження.

Позивач у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України не надав доказів на підтвердження того, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько побутові будівлі й споруди (сараї, гаражі, літні кухні тощо) відповідно до положень ст.ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), у звязку з цим положення ч. 5 ст. 376 не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно збудовані господарсько побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Судові витрати віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї