Справа № 1306/2238/12 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22-ц/783/264/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М.. ОСОБА_2

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третьої особи - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про знесення самовільно збудованого нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про знесення самовільно збудованого нерухомого майна, мотивуючи позовні вимоги тим, що згідно рішення суду від 21.06.2006р. між нею та ОСОБА_3 проведено реальний розподіл їхнього будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території. У квітні 2007 р. ОСОБА_3 розпочав самочинне будівництво веранди на частині земельної ділянки, яка була виділена судом у спільне користування без погодження із нею та профільними державними установами. За це. згідно постанови № 24 від 23 квітня 2007 р. його було оштрафовано на 170 грн. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю та направлено відповідний припис. Просить зобов'язати ОСОБА_3 знести самочинно збудовану веранду.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2014 року позов задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_6 знести самочинно збудовану веранду по АДРЕСА_1.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_6 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що рішення є необгрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним. Вказує, що він добросовісно та правомірно набув право власності на квартиру 11.12.2010 року та йому не було відомо про будь-які спірні правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 щодо частини його квартири, а саме веранди в момент купівлі квартири. ОСОБА_3І мав абсолютне право на її платне відчуження за 18 577 грн.. яке ним було реалізоване в договорі. Також зазначає, що веранда не може бути знесена, так як право власності на квартиру ніким не оспорено і не скасовано. Дана веранда не може вважатися станом на сьогоднішній день такою, що збудована самовільно, адже не скасовані правовстановлюючі документи на неї. Звертає увагу, що спершу дії по самовільно збудованій веранді мали б вчинятись Держархбудінспекцією України в силу наданих повноважень, включаючи звернення до суду про знесення самовільного будівництва, а лише потім за умови не відновлення даними діями так званих порушень прав позивачки, вжиття нею відповідних заходів. Таким чином, щодо спірного самочинного будівництва ще не використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування, а тому подання відповідного позову є безпідставним, передчасним і можливим лише після вжиття всіх заходів контролюючими органами по знесенню самочинного будівництва.

Просить постановити рішення, яким рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 26 лютого 2014 року скасувати та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Також рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2014 року оскаржив ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2010 р. він відступив ОСОБА_6 68/100 ідеальної частини квартири, яка йому належала, а тому на сьогоднішній день він не є власником спірної веранди і не може бути суб'єктом, який може зносити майно, яке йому не належить.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2014 року скасувати та винести нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача. ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи щодо самовільно збудованого нерухомого майна, КАПП «Архпроект» надано висновок від 15.10.2007 року, згідно якого самовільне будівництво сараю, веранди та мансарди по АДРЕСА_1 здійснено на відведеній кв. № 1 земельній ділянці, без належно затвердженого проекту і відповідно без дозволу на початок проведення будівельних робіт, а також, що державні будівельні норми та правила не порушені.

Районним судом встановлено, що проведеною по справі будівельно-технічною експертизою встановлено, що самовільно збудована веранда збудована на земельній ділянці ОСОБА_3, яка закріплена за ним згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду №2-208 від 21.06.2006 року, проте частково виходить на спільну земельну ділянку, у зв'язку з чим спільна земельна ділянка зменшилась на 3 кв.м., а веранда, передана в користування ОСОБА_5 за тим самим рішенням суду, - зменшилась на 0,5 м. кв. (8,88 см.).

Також районним судом встановлено, що самочинне будівництво сараю літ. «В», веранди літ. «А» та мансарди літ. «Мс», розташованих по АДРЕСА_1, здійснене ОСОБА_3 без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу, на відведеній йому земельній ділянці, проте збудована веранда частково виходить на спільну земельну ділянку, у зв'язку з чим їх розмір зменшився на 3 кв.м., а веранда, передана у користування ОСОБА_5, зменшилася на 0,5 кв.м.

Пунктом 22Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Однак як встановлено судом, відповідно до листів Державної екологічної інспекції у Львівській області № 24 від 24 квітня 2009 року та Дрогобицької міської санітарно - епідеміологічної станції № 1233/01 від 30.04.2009 року порушень природоохоронного та санітарного законодавства не виявлено.

З експертного висновку протипожежного стану житлового будинку №6/987 від 03.10.07 року також вбачається, що проведеною експертизою протипожежного стану порушень протипожежних вимог діючих норм та правил не виявлено.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 районний суд прийшов до висновку про те, що здійснене позивачем самочинне будівництво проведено без належно затвердженого проекту та відповідного дозволу і порушує права ОСОБА_5

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується у зв»язку з наступним.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 грудня 2010 р. ОСОБА_3 він відступив ОСОБА_6 68/100 ідеальної частини квартири, яка йому належала.

Згідно рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 14.07.2011р. № 260 бу ОСОБА_6 оформив право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 165,2 кв.м., житловою 73,2 кв.м.

Судовою колегією встановлено, що ОСОБА_6 набув право власності квартиру АДРЕСА_1. загальною площею 165.2 кв.м. відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.10.2011року та зареєстровано відповідно до витягу про державну реєстрацію від 25.10.2011р.

Як вбачається з копії технічного веранда площею 7.2 кв.м. зазначена та входить у площу квартири яка належить ОСОБА_6 на праві власності. (а.с.48-52)

Як встановлено матеріалами справи відповідно держаних актів на право власності на земельні ділянки від 31.10.2006року: земельна ділянка площею 0,1000 га призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівельі споруд та земельна ділянка площею 0,0261 га призначена для ведення садівництва були у власності ОСОБА_7 (а.с.22-23)

Відповідно до положень частин 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

А відтак, оскільки за апелянтом зареєстроване право власності на житлову будівлю, останній має правовстановлюючі документи, які ніким не оскаржені і не визнані недійсними, то спірна будівля не є самочинним будівництвом, а тому колегія суддів вважає, що суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позову на підставі, визначеній позивачем (а.с.56) - ст.376 ЦК України.

Як роз'яснено в п. 22 постанови пленуму ВССУ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: 1) безперешкодного доступу до місць будівництва об'єктів та до об'єктів, що підлягають обов'язковому обстеженню; 2) складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; 3) видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; 4) проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; 4-1) проводити перевірку відповідності будівельних матеріалів, виробів і конструкцій, що використовуються під час будівництва об'єктів, вимогам державних стандартів, норм і правил згідно із законодавством; 5) здійснювати контроль за додержанням суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів містобудування та архітектури; 6) залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій, які пройшли у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, державну атестацію в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; 7) одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Забороняється витребовувати інформацію та документи податкової, фінансової звітності, щодо оплати праці, руху коштів та інші, не пов'язані із здійсненням державного архітектурно-будівельного контролю; 8) вимагати у випадках, визначених законодавством, вибіркового розкриття окремих конструктивних елементів будинків і споруд, проведення зйомки і замірів, додаткових лабораторних та інших випробувань будівельних матеріалів, виробів і конструкцій; 9) забороняти за вмотивованим письмовим рішенням керівника органу державного архітектурно-будівельного контролю чи його заступника експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію; 10) здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням аудіо- та відеотехніки; 11) здійснювати контроль за дотриманням порядку обстеження та паспортизації об'єктів, а також за реалізацією заходів щодо забезпечення надійності та безпеки під час їх експлуатації.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю у своїй діяльності взаємодіє з органами виконавчої влади, що здійснюють контроль за дотриманням природоохоронних, санітарно-гігієнічних, протипожежних вимог, вимог у сфері охорони праці, енергозбереження та інших вимог, передбачених законом, а також з органами внутрішніх справ, прокуратури, державної статистики та іншими правоохоронними і контролюючими органами.

Забезпечення діяльності органу державного архітектурно-будівельного контролю та його працівників необхідними засобами здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю підлягають обов'язковому державному страхуванню у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанови органів державного архітектурно-будівельного контролю можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, або до суду.

У разі заподіяння шкоди, завдання збитків внаслідок порушення працівниками органу державного архітектурно-будівельного контролю вимог, встановлених цим та іншими законами, а також вимог щодо перевірок суб'єкт господарювання може звернутися до суду із заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Суб'єкт господарювання має право звернутися до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Окрім того в матеріалах справи відсутні будь-які докази реагування інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області щодо притягнення до адміністративної відповідальності відповідачів.

В силу ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Судовою колегією встановлено , що 25 жовтня 2011 року зареєстровано право власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1. загальною площею 165.2 кв.м. та така не має статусу самочинного будівництва оскільки речове право на яке зареєстровано за ним у встановленому законом порядку та не оспорено.

Судова колегія вважає, що позивачем не було надано суду доказів, які б свідчили про доведеність факту самочинного зведення житлової будівлі відповідачами у справі та суд першої інстанції не з'ясував чи належить спірний об'єкт нерухомості до категорії самочинного будівництва.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третьої особи - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про знесення самовільно збудованого нерухомого майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

Н.Л. Шумська