АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

28 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Мані», третя особа: ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 про поновлення його на посаді начальника Управління фінансів та економічної безпеки, сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.09.2014 року та відшкодувати моральної шкоди в сумі 15000,00 грн. - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, при цьому, суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до ухвалення судом незаконного та необґрунтованого рішення, яке не відповідає фактичним обставинам справи.

Вказував, що судом невірно надано оцінку доказам у справі та що судом при ухвалені рішення не було з'ясовано та враховано обставин порушення строку застосування дисциплінарного стягнення.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав наведених в ній.

Представник відповідача ТОВ «Глобал Мані» - Пранципал О.С. в судовому засіданні апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відхилити.

Третя особа - ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, відповідачем додержано норм законодавства, що регулюють звільнення працівника та дійшов висновку про законність звільнення позивача з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі наказу №2/12-к від 03.01.2012 був прийнятий на посаду начальника відділу економічної безпеки ТОВ «Глобал Мані».

Згідно наказу № 79/12-к від 07.12.2012 ОСОБА_1 переведений на посаду начальника Управління фінансів та економічної безпеки ТОВ «Глобал Мані».

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, є підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації, зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату.

За правилами ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Наказом № 77-к від 24 вересня 2014 року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника Управління фінансів та економічної безпеки 24 вересня 2014 року з ініціативи власника згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

У якості підстав для звільнення у Наказі № 77-к від 24 вересня 2014 року наведено перелік наказів про порушення трудової дисципліни, доповідних записок, актів про запізнення на роботу та відсутність на робочому місці, службових записок, зі змісту яких вбачається що підставою для звільнення визначено відсутність на робочому місці без поважної причини більше трьох годин поспіль 17.07.2014, а також відсутність на робочому місці 22.09.2014, 23.09.2014, 24.09.2014.

Судом першої інстанції досліджено докази надані сторонами, зокрема доповідну записку за № 230/1 від 17.07.2015 начальника Відділу організації майнової та особистої безпеки ТОВ «Глобал Мані» щодо прибуття ОСОБА_1 на роботу 17 липня 2014 року о 09-52 год. та знаходження в офісі до 13-45 год., висновки акту комісії з'ясування причин запізнення ОСОБА_1 на роботу 17.07.2014, службову записку № 288 від 24.09.2014 начальника юридичного управління ТОВ «Глобал Мані», доповідну записку за вих. № 289 від 24.09.2014 начальника Відділу організації майнової та особистої безпеки ТОВ «Глобал Мані», службової записки № 291 від 24.09.2014, журнал реєстрації списків осіб, що прибувають до ТОВ «Глобал Мані» та листи непрацездатності ОСОБА_1

Суд, дослідивши зазначені докази та встановивши, що відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 17.07.2014 відбулась без поважних причин, дійшов вірного висновку, щодо порушення трудової дисципліни позивачем та його звільнення з роботи з дотриманням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом невірно надано оцінку доказам у справі, оскільки відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Питання переоцінки доказів не належить до повноважень апеляційного суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 304 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційна скарга не містить доводів, що наявні в матеріалах справи докази досліджені судом з порушенням встановленого порядку або в досліджені доказів було неправомірно відмовлено.

Клопотань про дослідження доказів, які були досліджені судом першої інстанції з порушенням встановленого порядку або в досліджені доказів було неправомірно відмовлено до суду апеляційної інстанції позивачем заявлено не було.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом при ухвалені рішення не було з'ясовано та враховано обставин порушення строку застосування дисциплінарного стягнення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці.

Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом вірно встановлено, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано у встановлений чинний законодавством термін за вирахуванням часу перебування позивача на лікарняних після вчинення прогулу в період з 18.07.2014 по 21.09.2014, пояснення щодо причин відсутності на робочому місці 17.07.2014 були отримані відповідачем в день звільнення, поважної причини для прогулу не було встановлено, а тому рішення про звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України внаслідок прогулу прийнято у відповідності до 147-1, 148, 149 КЗпП України.

Доводи апелянта щодо його відсутності на робочому місці 17.07.2014 з поважної причини, а саме, внаслідок його недопуску на робоче місця після обідньої перерви співробітниками служби, не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 10, 60 ЦК України.

Посилання апелянта на порушення відповідачем вимог трудового законодавства при звільненні є необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеними доводами та наявними в матеріалах справи доказами, які були дослідженні судом першої інстанції.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Всі висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при постановленні судового рішення були допущені порушення норм матеріального права які б призвели до неправильного вирішення справи.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/30983/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9831/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.