СПРАВА № 522/3271/15
Провадження № 2/522/4699/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Нікітіної С.Й.

При секретарі - Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. про визнання договорів купівлі-продажу та дарування недійсними, скасування рішення реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2275.

Після збільшення позовних вимог позивач просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В., зареєстрований в реєстрі за №2275; визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрований в реєстрі за №1292; скасувати рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. №19335288 від 13.02.2015 р. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є спадкоємцем померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 67,3 кв.м.

21.06.2006 р. між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та невідомою особою ОСОБА_3 у м. Києві укладено договір дарування квартири, який позивач вважає недійсним, оскільки за інформацією позивача такий договір його родичами не укладався і такий договір не міг бути укладений, оскільки його нотаріальне посвідчення відбулося за відсутності документів, наявність яких є обов'язковою для укладення правочину з відчуження нерухомого майна, а саме - без витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, витягу з Реєстру прав на нерухоме майно. У позивача на руках наявниий оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, який мав бути вилученй нотаріусом у випадку посвідчення договору відчуження квартири; договір дарування, який начебто був укладений 21.06.2006 р. не був зареєстрований КП "ОМБТІтаРОН", після спливу 9 років після посвідчення договору дарування реєстрація права власності на ім'я ОСОБА_3 відбулася лише напередодні подальшого відчуження квартири на ім'я ОСОБА_2 Вказані обставини на думку позивача свідчать про те, що договір дарування від 21.06.2006 р. є підробленим. Оскільки договір дарування від 21.09.2006 р. є підробленим, то і наступний договір купівлі-продажу від 13.02.2015 р., що був укладений ОСОБА_8 на підставі договору дарування, позивач також вважає недійсним. В подальшому позивач уточнив обгрунтування позову і зазначив, що він вважає оскаржувані договори недійними з тієї підстави, що ОСОБА_3, який є стороною двох оспорюваних нотаріально посвідчених договорів, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р., тобто за рік до дати укладення першого з двох договорів, а приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. повідомлено, що договір дарування від 21.09.2006 р. нею не посвідчувався.

Оскільки право власності на квартиру до ОСОБА_2 перейшло незаконним шляхом на підставі підробленого договору, позивач вважає це підставою для скасування рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Заперечення на позов та докази на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання ОСОБА_2 або її представниками не надані.

ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про відкладення судового засідання оскільки вона припинила відносини з адвокатом та через погане самопочуття у зв'язку з вагітністю не може бути присутня у судовому засіданні.

Суд вважає, що вказані причини не є поважними для відкладення судового засідання, оскільки ОСОБА_2 не надала медичну довідку на підтвердження стану здоров'я та не надала доказів відмови від послуг адвоката Байрактарь В.О.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 має іншого представника на підставі довіреності - ОСОБА_10, яка приймала участь у розгляді даної справи.

Відповідач приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Заперечення на позов та докази на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання нотаріусом Тополян О.В. не надані.

Судові повістки направлялись також на адресу реєстрації відповідача ОСОБА_3, що вказана у копії паспорта громадянина України ОСОБА_3, копія якого міститься в матеріалах справи. Листом кур'єрської служби «Даймекс» від 11.04.2015 р. сповіщено суд про те, що за адресою: АДРЕСА_3 кур'єру повідомлено, що така особа як ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає.

Суд, заслухавши представників позивача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, та надавши їм оцінку у сукупності, доходить наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та її син ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.09.1995 р. НОМЕР_4 були власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 67,3 кв.м. Право власності на квартиру було набуто ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у порядку приватизації державного житлового фонду у Приморському районі м. Одеси, про що на підставі розпорядження органу приватизації 12.09.1995 р. №1065 видано свідоцтво про право власності.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 р., її син ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_5 р. серії НОМЕР_5 та свідоцтвом про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_6 р. серії НОМЕР_6

Після смерті ОСОБА_6 відкрита спадкова справа №8/2014, про що свідчить лист приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бєльтюкової Є.М. від 24.03.2015 р. №73/02-14.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та померлий ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є двоюрідними братами.

Батьком позивача ОСОБА_1 записаний ОСОБА_12, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 від 31.05.1963 р. Батьком померлого співвласника ОСОБА_6 записаний ОСОБА_13, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 від 12.08.1965р. Оригінали вказаних свідоцтв про народження оглянуті судом у судовому засіданні 24.03.2015 р.

Батько позивача - ОСОБА_12 та батько померлого власника - ОСОБА_13 є рідними братами. Відповідно до актового запису №2070 від 28.06.1950 р. та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження №7 від 24.02.215 р. та відповідно до актового запису №883 від 12.06.1951 р. та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження №0 від 24.02.2015 р. батьком ОСОБА_12 та батьком ОСОБА_13 є ОСОБА_14. Таким чином, ОСОБА_14 є рідним дідом позивача та померлого співвласника квартири ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 12.08.1965 р. ОСОБА_5 є матір'ю померлого ОСОБА_6.

За змістом ст. ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Ухвалюючи рішення у справі про визнання договору недійсним за позовом особи, яка не була стороною оспорюваного договору, суд повинен встановити яке невизнане чи оспорюване цивільне право позивача було порушено.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 роз'яснено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що передбачено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти, як прагнення до користування конкретними матеріальним та (або) нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним суб'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. №14 оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) (1618-15), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З наявних у спаві доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у родинних відносних з померлими власниками квартири, та за заявою позивача відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_6

Суд доходить висновку про те що ОСОБА_1 як спадкоємець у результаті укладення невідомими йому особами договору дарування від 21.09.2006 р. та договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р. був позбавлений права на отримання у спадщину нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином, на думку суду ОСОБА_1 є належним позивачем по даній справі та має правові підстави для звернення до суду з вимогами про визнання недійсними договору дарування від 21.09.2006 р. та договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р..

Ухвалою суду від 23.02.2015 р. у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. витребувано завірену копію нотаріальної справи з усіма документами, що стали підставою для укладення договору купівлі-продажу квартири від 13.02.2015 р.

На виконання ухвали суду приватним нотаріусом Тополян О.В. надано документи на підставі яких нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу квартири від 13.02.2015 р. З вказаних документів вбачається, що при укладенні договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р. правоустановчим документом, на підставі якого був встановлений факт належності продавцю ОСОБА_3 квартири на праві власності квартири, був договір дарування, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 як дарувальниками та ОСОБА_3 як обдарованим, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. за реєстровим №1292.

Ухвалою суду від 23.02.2015 р. у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. витребувано завірену копію нотаріальної справи з усіма документами, що містяться у ній, які стали підставою для укладення договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_4 від 21.09.2006 р. за реєстровим № 1292.

В матеріалах справи наявний лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. від 27.02.2015 р. №62/01-16, у якому повідомляється про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., 21 вересня 2006 року за реєстровим № 1292 не посвідчувався ніякий правочин. 21 вересня 2006 року нотаріусом Єгоровою М.Є. було вчинено нотаріальні дії з реєстрового номеру №3383 по реєстровий №3389.

Відповідно до листа начальника Слідчого відділу ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 30.03.2015 р. №31/4-6АЗ повідомляється що в ході розслідування кримінального провадження №0001201 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в Київському РВ м. Одеси ГУМВС України в Одеській області була отримана інформація згідно якої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_1, виданий Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 18.02.2004 р. помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р. про що зроблено актовий запис від 13.09.2005 р.

Листом Управління держаної реєстрації ГТУ юстиції в Одеській області від 08.04.2014 р. 31036/08.1.1-08 повідомлено про наявність актового запису №8342 про смерть гр. ОСОБА_3, вчиненого 13.09.2005 р.

Ухвалою суду від 02.04.2015 р. з Відділу держаної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби ГУ юстиції в Одеській області витребувано копію актового запису про смерть ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 р., м. Одесі, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_3

У відповідь на ухвалу суду від 02.04.2015 р. повідомлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р. від алкогольної енцефалопатії, про що зроблено актовий запис про смерть №8342 від 13.09.2005 р. Вказані обставини підтверджуються повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №5 від 08.04.2015 р. та копією відповідного актового запису. У витягу від 08.04.2015 р. зазначається, що паспорт померлого ОСОБА_3 в установленому законом порядку не було здано.

На підставі встановлених обставин суд доходить висновку про те, що оскільки ОСОБА_3, який зазначений як сторона в обох оспорюваних правочинах з відчуження квартири помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р., договір дарування укладений 21.09.2006 р., а договір купівлі-продажу укладений 13.02.2015 р., то вказана померла особа не могла бути стороною та підписувати вказані оспорювані договори.

Також, суд погоджується з твердженнями позивача про те, що додатковими доказами того, що оскаржуваний договір дарування від 21.09.2006 р. є підробленим і не міг бути укладений та нотаріально посвідчений, є факт відсутності документів без яких неможливим було оформленян правочину з відчуження квартири 21.09.2006 р.

Так, станом на дату укладення договору дарування від 21.09.2006 р. був чинний Наказ Міністерства юстиції України від «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» 03.03.2004 року №20/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 р. за №283/8882

Відповідно до п. 38 Наказу №20/5 від 03.03.2004 р. (у редакції, чинній станом на 21.09.2006 р.) правочини про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється.

Відповідно до п. 27 Наказу №20/5 від 03.03.2004 р. документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії з них, які необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Під час судового засідання, що відбулось 24.03.2015 р. представником позивача було надано для огляду оригінал свідоцтва на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 67,3 кв.м, виданого 12.09.1995 р. на підставі розпорядження органу приватизації від 12.09.1995 р. №1065.

У тому випадку, якби дійсно відбулось нотаріальне посвідчення договору дарування від 21.09.2006 р. то оригінал вищевказаного свідоцтва про прав власності на квартиру, відповідно до п. 27 Наказу №20/5 від 03.03.2004 р., повинен був бути вилучений у дарувальників та залишитись у матеріалах нотаріальної справи нотаріуса Єгорової М.Є.

Листом КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради від 06.03.2015 р. №120/01-09 повідомлено, що дублікат свідоцтва про право власності на житло та технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 не видавались.

Пунктом 63 Наказу №20/5 від 03.03.2004 р (у редакції станом на 21.09.2006 р.) встановлюється що крім правовстановлювального документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає документи, передбачені наказом Міністерства юстиції України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20 вересня 2002 року №84/5.

Наказом Міністерства юстиції України «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках» від 20.09.2002 р. №84/5 встановлено, що бюро технічної інвентаризації, які підключені до електронного Реєстру прав, здійснюють видачу витягів про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, витягів з Реєстру прав та оформлення свідоцтв тільки на спеціальних бланках за зразком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 червня 2002 року N 55/5 «Про затвердження зразків та описів спеціальних бланків для видачі витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтв про право на власність», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 червня 2002 року за N 519/6807.

Таким чином, у випадку якби дійсно відбулось нотаріальне посвідчення договору дарування від 21.09.2006 р., то для укладення договору дарування приватному нотаріусу необхідно було додатково надати витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та витяг з реєстру прав.

У відповідь на ухвалу суду від 25.02.2015 р. листом КП «БТІ Одеської міської ради» від 05.03.2015 р. №453299.67 повідомлено, що відомості про квартиру за адресою: АДРЕСА_2 не внесені до електронного реєстру, відповідні витяги не видавались.

Невнесення даних до електронного Реєстру прав унеможливлює надання витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та витягу з реєстру прав.

Станом на дату укладення договору дарування від 21.09.0206 р. був чинний Наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» від 07.02 2002 р. №7/5.

Відповідно до п. 4.1.2. Наказу №7/5 реєстраційна справа відкривається на нерухоме майно, право власності на яке підлягає реєстрації. Реєстраційна справа містить інформацію про видані витяги з Реєстру прав. У якості додатка до листа КП «БТІ Одеської міської ради» від 05.03.2015 р. №453299.67 додана копія інвентаризаційної справи №1058 на квартиру, з якої вбачається, що будь-які витяги на квартиру в реєстраційній справі відсутні, а отже органом БТІ не складались на та не видавались.

Враховуючи, що договір дарування від 21.09.2006 р. не посвідчувався нотаріусом, документи, що необхідні для укладення договору дарування не складались і не видавались, враховуючи що ОСОБА_3, який вказаний стороною договору помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р., тобто за один рік до укладення оспорюваного договору, суд вважає, що наявні підстави для визнання договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 від 21.09.2006 р. недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Враховуючи викладене, у ОСОБА_3, який помер за рік до дати укладення оспорюваного правочину, не могли виникнути права та обов'язки, що виливаюсь з недійсного договору дарування від 21.09.2006 р. Договір дарування не породив будь-яких юридичних наслідків та не призвів до виникнення речових прав на квартиру. У зв'язку з цим, договір купівлі-продажу від 13.02.2015 р., що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 21.09.2006 р., також слід вважати недійним.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому зібраними по справі доказами підтверджується, що оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р., тобто до укладення оскаржуваних договору дарування від 21.09.2006 р. та договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р., тобто фізично ОСОБА_3, який зазначений як сторона в обох оспорюваних договорах, такі договори не міг укладати, його воля на укладення правочинів та набуття і відчуження права власності на квартиру була відсутня, а його правосуб'єктність припинилась у зв'язку зі смертю до дати укладення оспорюваних правочинів, то ОСОБА_3 не вважається таким, що вступив у будь-які матеріальні правовідносини. Жодні права та обов'язки у зв'язку з укладенням оскаржуваних договорів у ОСОБА_3 не виникали, а отже і не можуть виникнути у його правонаступників. Натомість на думку суду мав місце факт використання невстановленими особами паспорту померлого ОСОБА_3 (який після його смерті не був зданий у встановленому порядку) для оформлення підроблених документів та здійснення спроби заволодіння квартирою, за фактом якого порушене кримінальне провадження.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що оскаржувані договори дарування та купівлі-продажу укладені з порушенням ч. 1, 2, 3 та 5 ст. 203 ЦК України, а тому повинні бути визнанні недійсними

Після посвідчення 13.02.2015 р. договору купівлі-продажу квартири приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. було прийняте рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 19335288 від 13.02.2015 р. об 17:20:59.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. На підставі вказаного рішення до Реєстру прав внесено запис про право власності №8726231.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У зв'язку з тим, що рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. за індексним номером 19335288 від 13.02.2015 р. прийняте з метою реєстрації права, отриманого на підставі недійсного договору купівлі-продажу від 13.02.2015 р., вказане рішення підлягає скасуванню.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 203, 215, 216, 236 ЦК України, ст.ст. 1, 27, 31, 113, 114 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 67,3 кв.м від 21.09.2006 р., укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є., зареєстрований в реєстрі за №1292.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 67,3 кв.м від 13.02.2015 р., укладений між ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В., та зареєстрований в реєстрі за №2275.

Скасувати рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тополян О.В. №19335288 від 13.02.2015 р. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 67,3 м2.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

СУДДЯ:

17.04.2015