РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі Вертелецькому М.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,третя особа Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції,відділ по Шевченківському району служби у справах дітей Запорізької міської ради про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2014 року ОСОБА_1звернувся до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,в якому зазначає,що з 2002 р.він зустрічався,а згодом сумісно проживав з ОСОБА_2та підтримував з нею інтимні стосунки,шлюб між ними не був зареєстрований.

В 2006 р.ОСОБА_2повідомила позивача про вагітність та його батьківство відносно її майбутньої дитини,а ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_2народила дитину ОСОБА_3.

Оскільки позивач не перебував у зареєстрованому шлюбі з матір*ю дитини ОСОБА_2,остання відмовилася вказати у свідоцтві про народження дитини повні дані позивача як батька дитини, Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції був вчинений актовий запис про народження дитини ОСОБА_3 із зазначенням його прізвища та по-батькові, за прізвищем матері ОСОБА_3,в графі «батько дитини» записаний ОСОБА_1.

Позивач вважає себе біологічним батьком ОСОБА_3,2006 р.н.,однак в актовому записі батьком дитини вказана особа зі слів матері,чим порушені його права як батька ,позивач просить суд з підстав,передбачених ст.128 СК України,встановити його батьківство відносно ОСОБА_3,народженої ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_2,внести відповідні зміни до актового запису № 1202 від 17.10.2006 року, складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про народження дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,а саме змінити в графі «батько» прізвище батька дитини з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1позов підтримав та пояснив,що з ОСОБА_2з 2002 р.вони разом проживали без реєстрації шлюбу,мали інтимні стосунки. В 2006 р.ОСОБА_2 завагітніла та народила дитину ОСОБА_3,яку він забирав з пологового будинку. Дитина знає його батька,в тому числі із слів матері. Після того,як він пішов від ОСОБА_2,дитина проживала як з матір*ю,так і з ним,він її матеріально забезпечував,влаштував до школи. Влітку возив дитину на відпочинок,того,що він є батьком ОСОБА_3,відповідачка ніколи не оспорювала.На теперішній час виникла необхідність встановити батьківство відносно дитини,оскільки виникли певні непорозуміння з відповідачкою у вирішенні питань,пов*язаних з вихованням дитини та участю у цьому позивача.

Відповідачка ОСОБА_2в процесі розгляду справи позов не визнала та пояснила,що з 2002 р.вона та її син від попереднього шлюбу проживали разом з позивачем без реєстрації шлюбу в квартирі її матері,проте позивач не був єдиним чоловіком,з яким вона мала інтимні стосунки. В 2006 р.,дізнавшись про вагітність, вона одразу була впевнена,що ОСОБА_1 не являється батьком її майбутньої дитини,оскільки в період,коли вона завагітніла,між ними не було інтимних стосунків,однак обдурила позивача і він не сумнівався,що є батьком дитини,яку вона згодом народить.ІНФОРМАЦІЯ_1вона народила дочку ОСОБА_3,батьком якої у свідоцтві про народження був записаний з її слів ОСОБА_1,вказувати позивача батьком своєї дочки вона ніколи наміру не мала,тому що він ним не являється. Після припинення спільного проживання ,позивач не проявляв інтересу до виховання її дочки,проте родичі з його боку-мати та брат-брали дитину на кілька днів,водили до школи. Вона не спростовувала впевненість відповідача у батьківстві відносно її доньки ОСОБА_3,оскільки їй було зручно отримувати допомогу у вихованні дитини від його сім*ї.Просила суд відмовити у позові,так як ОСОБА_1не являється батьком її дочки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1

В судове засідання відповідачка не з*явилася,викликалася шляхом направлення судової повістки,підстав вважати причини неявки поважними суд не встановив. Заяви про відкладення розгляду справи не подавала,тому відповідно до ст..169 ЦПК України суд розглядає справу без її участі.

Представники третіх осіб в судове засідання не з*явились,надали письмові заяви про розгляд справи без їх участі з урахуванням наданих доказів та пояснень сторін.

Всебічно встановивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін,допитавши свідків, дослідивши письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено,що сторони по справі ОСОБА_1та ОСОБА_2у зареєстрованому шлюбі не перебували і не перебувають.

ІНФОРМАЦІЯ_1ОСОБА_2народила дочку ОСОБА_3, в свідоцтво про народження дитини, виданому Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції відомості про батька записано в порядку ч. 1 ст. 135 СК України за заявою матері.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно зі ч.1 ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснив, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.

1 січня 2004 року набрав чинності СК України, у зв'язку із чим, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися під час розгляду справ щодо батьківства, слід виходити з дати народження дитини.

Враховуючи,що дитина,батьківство щодо якої встановлюється,народилася ІНФОРМАЦІЯ_1,після набрання чинності СК України,тому питання батьківства вирішується судом за правилами СК України.

Як передбачено ст. 128 ч.2 СК України,підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Зі змісту даної статті вбачається, що визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком, тому основним доказом батьківства є висновок судово-генетичної експертизи.

Ухвалою суду від 28.11.2014 р.у справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза,проведення якої доручено НДЕКЦ при ГУМВС України в Запорізькій області,проте ухвала була повернута суду без виконання.

Допитані в судовому засіданні свідок ОСОБА_6показав,що він є рідним братом позивача,який у 2002 р.познайомився,а з 2004 р.разом проживав з ОСОБА_2без реєстрації шлюбу.В 2006 р.у сторін народилась дочка ОСОБА_3,ще чотири роки вони прожили разом,а коли позивач пішов із сім*ї,брав дочку до своєї матері,де дитина ходила у школу,проживала по кілька місяців. Відповідачка до часу розгляду справи в суді не оспорювала батьківства позивача відносно народженої нею дитини,дала дитині прізвище свого покійного чоловіка,а по-батькові - позивача.

Свідок ОСОБА_7в суді показала,що тривалий час знайома з позивачем,а з часу його знайомства у 2002 р.з відповідачкою, спілкувалася і з нею. Під час їх спільного проживання, ОСОБА_2народила дочку ОСОБА_3,яка візуально схожа на батька,постійно з ним спілкувалася,проживала у його сім*ї. Вважає,що на час розгляду справи відповідачка заперечує батьківство позивача відносно дочки ОСОБА_3 через розлад їх особистих відносин.

Аналізуючи покази вказаних свідків,суд не може взяти їх до уваги як докази батьківства позивача відносно дитини,народженої відповідачкою.

Відомості,які вони надали суду,ґрунтуються лише на поясненнях відповідачки,яка протягом спільного проживання з позивачем не заперечувала його батьківства щодо народженої нею дочки та не перешкоджала їх спілкуванню після припинення відносин з позивачем,проте це жодним чином не підтверджує кровного споріднення між дитиною і позивачем,спростовується поясненнями відповідачки в суді про вагітність від іншого чоловіка та небажання ставити про це до відома позивача під час їх спільного проживання.

Крім того,позивач протягом з 2006 р. не вживав ніяких заходів для визнання його батьківства відносно народженої відповідачкою дочки,заяви до органів РАЦС про внесення відомостей про нього як про батька дитини,в тому числі і після припинення їх відносин з відповідачкою у 2010 р.,не подавав.

Результати звіту ДНК,який проводився на замовлення позивача ТОВ «Медікал Геномікс Україна»,суд не може прийняти до уваги як доказ кровного споріднення між позивачем та народженою відповідачкою дочкою,оскільки не підтверджено право цієї установи на проведення відповідних досліджень,документи ,що посвідчують осіб,які надавали зразки для дослідження,не перевірялися,особи,котрі проводили дослідження,про кримінальну відповідальність не попереджалися,як пояснила суду відповідачка,їй не відомо про участь дочки у такого роду дослідженнях.

Таким чином,досліджені в судовому засіданні докази про спільне проживання сторін як до,так і після народження відповідачкою дочки,ведення спільного господарства,участь позивача у вихованні дитини, не підтверджують кровного споріднення між позивачем та народженою відповідачкою дочкою,не дають підстав в порядку ст.128 СК України для визнання його батьківства відносно конкретної дитини.

На підставі ст.128 СК України,п. 3 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 169, 208-209, 212, 213-215,218,294 ЦПК України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А.Галущенко