справа № 278/2153/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., народних засідателів Вершняка А.І., Жуковця М.Ф., прокурора Черватюк Г.В. секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою лікаря-психіатра Житомирської обласної психітрачної лікарні № 1 про примусову госпіталізацію ОСОБА_1, --

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся лікар-психіатр Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 із заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку із небезпекою для себе і оточуючих.

В судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримав та пояснив суду, що хворий перебуває в такому важкому стані психічного розладу, що потребує примусового лікування в психіатричному закладі.

Пацієнт, ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кудіна М.Г., в судовому засіданні, заперечували щодо задоволення заяви лікаря-психіатра, адже стверджують, що примусового лікування ОСОБА_1 не потребує, а викладені в матеріалах заяви факти та обставини є надуманими і не відповідають дійсності.

Представник дочки ОСОБА_1 - адвокат Врублевський М.М., яка, в свою чергу, і була ініціатором госпіталізації батька, заяву лікаря психіатра підтримав та просив її задовольнити.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, свідків, дослідив матеріали справи і надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

20 липня 2015 року із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до Житомирської ОПЛ №1 звернулась дочка останнього - ОСОБА_5 (а.с.5). Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 21 липня 2015 року за № 4168 (а.с.4) ОСОБА_2 знаходиться в стані тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для оточуючих і потребує примусової госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару. ОСОБА_2 звертався із заявою на ім'я головного лікаря ЖОПЛ № 1, що була зареєстрована лікарнею 23 липня 2015 року, з вимогою про його термінову виписку (а.с.28). Згідно інформації, наданої Житомирським РВ УМВС України в Житомирській області 23 липня 2015 року, в ЄДРДР за заявою ОСОБА_1 від 13 травня 2015 року, про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5, внесено відомості за ст. 125 КК України та на час надання такої інформації триває досудове розслідування (а.с.30). Згідно характеристики виданої на ОСОБА_1, останній характеризується позитивно, здійснює догляд за недієздатним сином, виконує всі вимоги опікунської ради (а.с.31).

Будучи допитаними в судовому засіданні свідки пояснили суду наступне:

--свідок ОСОБА_6: познайомилась з ОСОБА_1 під час його звернення за наданням юридичної консультації. Спокійна, нормальна людина, ознак психічних захворювань не проявляв. Звертався за захистом від дочки, яка його постійно б'є та знущається;

--свідок ОСОБА_7: з ОСОБА_1 були ділові стосунки. Звернувся за юридичною допомогою, як до адвоката, оскільки був потерпілим у кримінальному провадженні стосовно побиття його внуком, сином ОСОБА_5 Сумнівів в адекватності не викликав. Рішенням суду, що вступило в законну силу, встановлено вину онука - ОСОБА_8 у побитті діда;

--свідок ОСОБА_9: являється сусідом ОСОБА_1 Спиртними напоями ОСОБА_1 не зловживає і п'яним його ніколи не бачив. В селі його поважають. Не конфліктний, здійснює догляд за сином інвалідом. Коли приїжджала його дочка - ОСОБА_5, остання перебувала у нетверезому стані, постійно були сварки;

--свідок ОСОБА_10: ОСОБА_1 адекватна людина та хороший господар, не зважаючи на похилий вік. Конфлікти з дочкою виникають із за грошей, бо остання має намір взяти на себе опікунство та помістити ОСОБА_1 до психіатричної лікарні;

--свідок ОСОБА_11: ОСОБА_1 - тесть, ОСОБА_5 - колишня дружина. За період знайомства з ОСОБА_1 сумнівів у адекватності він не викликав, є порядною людиною. ОСОБА_5 є конфліктною людиною та полюбляє випивати спиртні напої. В свій час була позбавлена опікунства щодо свого брата, сина ОСОБА_1. Останній став його опікуном. Власного житла ОСОБА_5 не має отож і бажає запроторити батька до психіатричної лікарні і тим самим "вбити двох зайців одним пострілом" - отримати опікунство над братом, щоб отримувати гроші та привласнити будинок належний батькові;

--свідок ОСОБА_5: після смерті матері відносини з батьком погіршились. Батько почав зловживати спиртними напоями, виносив речі з дому, поводився неадекватно. В день госпіталізації батька доставила його в лікарню на таксі;

--свідок ОСОБА_8: дід є конфліктною та неадекватною людиною. Виносить речі з дому, постійно п'яний. В день госпіталізації діда, присутнім при подіях не був, лише визивав таксі, щоб забрати його до лікарні, на якому і приїхав;

--свідок ОСОБА_12: одного разу приїжджав до ОСОБА_13 Останній тоді був у нетверезому стані, конфліктував;

--свідок ОСОБА_14: між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існують конфліктні відносини. Зі слів ОСОБА_5, ОСОБА_2 зловживає спиртним та догляд за сином інвалідом не здійснює.

Правовідносини за направленою заявою врегульовані наступними положеннями норм матеріального та процесуального права.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому законодавством України (ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу").

Згідно речення першого ч. 1 ст. 13 Закону "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих;

неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність (ст. 14 Закону).

Процесуальним законом визначено, що залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішення про відмову в задоволенні заяви про продовження амбулаторної психіатричної допомоги, продовження госпіталізації, а також рішення про задоволення заяви фізичної особи чи її законного представника є підставою для припинення надання зазначеної примусової психіатричної допомоги (ст. 282 ЦПК України).

Проаналізував встановлені судом фактичні обставини справи та норми закону якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви виходячи з наступного.

Лікар психіатр, як на підставу для госпіталізації зазначив обставини про те, що пацієнт створює небезпеку для оточуючих. На запитання головуючого лікар пояснив, що такими оточуючими людьми є дочка пацієнта ОСОБА_5 Іншим особам даний громадянин небезпеки не створює. В судовому засіданні було достеменно встановлено, що між дочкою та батьком тривалий час існують неприязні відносини. Точніше, неприязні відносини існують у дочки до батька, в зв'язку з чим остання проявляє агресію до нього. В зв'язку із такими діями ОСОБА_1 звертався до різних органів та посадових осіб за допомогою і захистом від дочки.

Також достовірно встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_1 не страждав раніше психічними захворюваннями та не перебував на обліку у лікарів як нарколога так і психіатра. Щонайменше належних та допустимих доказів про такі обставини суду надано для дослідження не було.

Свідки допитані в судовому засіданні за клопотанням адвоката Кудіної М.Г. достовірно повідомили, що безпосередньо до госпіталізації ОСОБА_1 адекватно, цілеспрямовано, обмірковано себе поводив та не проявляв будь-яких ознак наявності психічної хвороби.

В житті та побуті до ОСОБА_1 не має претензій ані як до сусіда, ані як до жителя села.

Сільська рада в свою чергу характеризує останнього позитивно і не вбачає підстав для позбавлення його опікунства, адже виконує всі вимоги.

Аналіз зазначених фактичних даних дає підставу суду вважати про відсутність небезпеки від ОСОБА_15 для оточуючих його осіб взагалі та в тому числі за наявності будь-якого психічного захворювання у нього. Щонайменше наявність таких захворювань або тимчасового хворобливого стану суду доведено не було. Конфлікт із дочкою не свідчить, на переконання суду, про створення небезпеки для останньої, адже саме його дочка є ініціатором конфлікту і проблем ОСОБА_1 Жодним чином не виправдовує зазначена і агресивна поведінка ОСОБА_5 до батька - ОСОБА_1 з мотивів спору за житло, адже питання розподілу спадкового майна після смерті дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 слід вирішувати у визначеному законом порядку.

За таких обставин, суд критично оцінює висновок експертів № 4168 від 21 липня 2015 року про перебування ОСОБА_1 в стані тяжкого психічного розладу і про потребу останнього в госпіталізації, адже такі твердження повністю спростовані дослідженими судом доказами. Даний висновок лікарів суд вважає не обґрунтованим та таким, який не може бути врахований при прийнятті рішення. Мало того, слід зазначити про надання такого висновку без будь-якого аналізу дійсних обставин подій, що відбуваються у родині ОСОБА_1, а формування висновку лікарів з усних пояснень дочки та ініціатора такої госпіталізації є неприпустимим.

Не приймає суд до уваги і показання свідків допитаних за клопотанням адвоката Врублевського М.М. виходячи з наступного.

Показання ОСОБА_5, яка безпосередньо зацікавлена у примусовій госпіталізації ОСОБА_1, дала суду показання, які нічим іншим не підтверджуються і сприймаються судом як такі, що направлені на протизаконну госпіталізацію особи, яка такої потреби не має.

Свідок ОСОБА_8, даючи показання про неадекватні дії діда - ОСОБА_1 та не обґрунтовуючи у чому конкретно вони полягають, сприймаються судом як спосіб допомоги матері незаконним способом помістити ОСОБА_16 в психіатричну лікарню і тим самим, помститись за винесення вироку не на його користь за зверненням діда тощо.

Інші і допитані свідки за клопотанням автора госпіталізації не дали показань, які б об'єктивно характеризували пацієнта та давали б підстави робити будь-які висновки.

Суд звертає увагу і на те, що при госпіталізації не було досліджено і лікарями документів, які б підтверджували особу пацієнта. Такі дії, як мінімум потягнули за собою не правильне відображення прізвища особи як ОСОБА_2, коли в дійсності його прізвище ОСОБА_1.

Враховуючи все вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_1 не потребує примусової госпіталізації до психіатричної лікарні в зв'язку з перебування у стані тяжкого психічного розладу та небезпекою для оточуючих його осіб, в зв'язку з голослівністю таких тверджень.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 3, 13, 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", ст. 282 ЦПК України, суд, --

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви - відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Грубіян

Народні засідателі: А.І. Вершняк

М.Ф. Жуковець