14 квітня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі:головуючого судді - Єрмоленко В.Б.,
за участю секретаря - Полікарповій Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, що діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3 особа-служба у справах дітей Жовтневого району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення,-
Представник позивача, надавши пояснення в судових засіданнях та підтримавши позовні вимоги, просив в подальшому розглядати справу за його відсутності.
Відповідачка ОСОБА_5 позов не визнала, пояснивши, що вона отримала кредитні кошти для набуття квартири, до 2007 р. свої зобов'язання виконувала, потім виник за декілька місяців борг,тому,за згодою позивача, проведено перекредитування. У січні 2009 р., через матеріальне становище, виникла заборгованість за кредитом, процентами, тому Банк звернувся з відповідними позовами до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2014 р. задоволена її заява про розстрочку виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і встановлено порядок виконання рішення рівними частками щомісяця до повного відшкодування. Відповідачка стверджувала, що погашає заборгованість за ухвалою суду, але ніяких доказів цьому не надала та не з'являлася в судові засідання, хоча про день і час повідомлялася належним чином, про причини неявки не сповістила. ОСОБА_4 також до суду не з'являлася.
Представник служби у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської місто ради письмово повідомив суд про можливість розгляду справи без його участі та просить врахувати інтереси малолітніх дітей.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши материіали справи і надані докази, прийшов до наступного.
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором , 10.08.2005 р. між Банком і ОСОБА_8 укладено договір поруки та договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_5 надала в іпотеку Банку належну їй на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.2005 р. трикімнатну квартиру АДРЕСА_3. загальною площею 57,4 кв.м.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2012 р. задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерійний банк «ПриватБанк» , стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_8 30608,23 дол.США, що за курсом НБУ складає 233259 грн. 20 коп. та в рахунок заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки-квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу Банком, з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПриватБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішенням суду ОСОБА_5 та інші громадяни, що проживають в квартирі, виселені. ( а.с. 58-61).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15.05.2012 р. рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2012 р. змінено та у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині виселення відповідачки та інших осіб, відмовлено ( а.с.65-69). Цим рішенням зазначено, що вирішуючи питання про виселення з квартири неповнолітньої особи суд першої інстанції зобов'язаний був залучити до справи представника органу опіки та піклування для належного захисту прав дитини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.01.2014 р. провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та інш. про виселення закрито на підставі ст.205 ЦПК України, у зв'язку з набранням законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав ( а.с. 166) .Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.02.2014 р. ухвала Жовтневого районного суду м.Харкова скасована і справа направлена до суду для продовження розгляду.

Постановою державного виконавця від 23.05.2012 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3539/11, виданого 02.03.2012 р. Жовтневим районним судом м.Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_8 заборгованості за кредитним договором в сумі 30608,23 дол.США, що за курсом НБУ, складало- 233259 грн. 20 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2014 р., що набрала законної сили ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.02.2014 р., задоволена заява ОСОБА_1, розстрочено виконання рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.01.2012 р. та встановлено порядок виконання рівними частками по 3887 грн. 65 коп. щомісяця до повного відшкодування. Позивач в судовому засіданні пояснив, що незважаючи на такий порядок відшкодування, відповідачка продовжує не виконувати свої зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

За правилами, встановленими ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Згідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або іншій погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Листом від 16.11.2011 р. позивач направив відповідачеві вимогу про необхідність добровільного звільнення предмета іпотеки (а.с. 14) .

Однак, на час розгляду справи судом набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до положень якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитним установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Таким чином, за змістом, вказаний Закон забороняє примусове стягнення чи відчуження нерухомого майна переданого в заставу чи іпотеку на забезпечення виконання кредитних договорів, отриманих в іноземній валюті.

Згідно до вимог ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Ч.2 ст. 5 ЦК України також встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Зазначене свідчить про те, що вказаний Закону України пом'якшує цивільну відповідальність особи, оскільки забороняє примусове стягнення чи відчуження заставного чи іпотечного нерухомого майна, в разі невиконання кредитних зобов'язань за валютними кредитами, а тому має зворотною дію у часті.

З матеріалів справи випливає, що відповідачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3, загальною площею 57,4 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м.згідно договору купівлі-продажу від 10.08.2005 р.

Як випливає з довідки дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» в АДРЕСА_4 проживають і зареєстровані ОСОБА_5, її малолітні діти: син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та мати власника квартири ОСОБА_4

Тобто, спірна квартира - єдине житловим приміщенням, що належить відповідачці і використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 і членів її сім'ї.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

С огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення , в зв'язку з постановленням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому суд роз'яснює, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не позбавлене права після зняття мораторію, встановленого вищезазначеним законом, на звернення до суду з аналогічним позовом у разі невиконання відповідачем умов кредитного договору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 38-40 Закону України «Про іпотеку», суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, що діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3 особа-служба у справах дітей Жовтневого району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: