Справа № 462/2389/11 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/129/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернулася в суд з вищезазначеним позовом, в обгрунтування якого посилається на те, що в березні 2010 року їй стало відомо, що в матеріалах справи № 2-171/2009 за позовом ОСОБА_4 до Суховільської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення, знаходиться заява вх. № 1516 від 17.03.2009 року на арк. спр. 56 від голови СТ «Локомотив» ОСОБА_3, в якій вказано недостовірні відомості, які порушують її права та свободи, ганьблять честь і гідність. В згаданій заяві відповідачка, голова кооперативу ОСОБА_3, покликається на те, що вона ОСОБА_2 нелегально проживає в дачному ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка звинувачує її в якихось страхіттях, які відбуваються у цьому дачному будинку, збіговиськах наркоманів, бандюг, в стрілянині, п'янках, страшних погрозах, що є втручанням в її особисте життя і в життя її сім'ї та родини. Зокрема, ОСОБА_2 посилається в абзаці першому заяви на те, що, дослівно: «на той час, коли на дачі проживала п. Ірина з дитиною, в нашому дачному товаристві було все спокійно. Але після великого скандалу, спровокованого матір'ю Ірини - ОСОБА_2, спокійне життя на дачах закінчилось. Як виявилось, мама Ірини - п. Марія, вигнала її з дачі з малою дитиною». В абзаці другому заяви, дослівно вказано: «І тут почалися страхіття. А річ у тому, що в садовому будинку № 96 почалися збіговиська наркоманів та бандюг. Почалися погроми дач, крадіжки, п'янки, вночі стрілянина. На всі зауваження членів товариства та сусідів втихомиритися, звучали страшні погрози, особливо колишньому голові нашого товариства ОСОБА_5 та його сім'ї, які постійно проживають у своєму дачному будинку. Погрози були із-за того, що взимку 2006 року даний голова відключив п. Дмитренко М.М. електроенергію на дачному будинку, за що п. Дмитренко М.М. подала на нього в суд, а на загальних зборах садівничого товариства обізвала всіх присутніх різними страшними словами і сказала в кінці зборів «... щоб ви б... всі поздихали». Протягом всієї осені і літа звучали погрози і від внука п. Марії Павла та його друзів, які створювали страшні умови для перебування на дачних участках». В абзаці третьому заяви, дослівно вказано: «Також звучали погрози і від ОСОБА_4, яка з'явилась на наші осінні збори членів товариства і якої ніхто ніколи раніше не бачив в нашому товаристві. Вона поводилась досить нагло і зухвало, обзиваючи голову товариства та сусідів, казала, що наведе зі всіма порядок. Її погроза збулась. Був розбитий садовий будинок голови товариства, в якому вчинили грабунок і безчинства. Також були розбиті і пограбовані наступні дачні будинки: №№ 78, 80, 82, 86, 88, 90, 98, 108, 116, 4, 59, 56, 36, 95, 105, 114». В четвертому абзаці заяви, дослівно: «По названих фактах ми звертались неодноразово в Городоцький райвідділ міліції та викликали дільничного інспектора п. Пелеха. Також нами були подані заяви по факту нападу та грабунків на дачних будинках СТ «Локомотив» с. Суховоля. В чому і підписуємось та просимо п. суддю взяти до уваги ці факти, а особливо звернути увагу на той факт, що як виявилось, внук п. Марії Павло та його друзі виявились наркоманами. Підтвердженням цього є те, що Павло попав в реанімацію наркологічної лікарні, по вул. Кульпарківській». Розповсюджена відповідачкою інформація є недостовірною, її поширення ганьбить її позивачки честь, гідність, членів її родини і завдає моральної шкоди. Такими діями відповідачка завдала їй також моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 1699 грн. ОСОБА_3 навела у своїй заяві факти, які нічим не підтверджуються та подала до заяви списки членів товариства, які засвідчують свою присутність на зборах, однак як ствердили більшість членів товариства вони не були присутні на зборах при складанні такої заяви та не підписували її. Просить суд визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права свободи, ганьблять її честь, гідність, відомості, подані відповідачкою у заяві до Городоцького районного суду Львівської області, вх. № 1516 від 17.03.2009 року; визнати її дії з поширення інформації відносно неї і її родини у заяві наклепом; зобовязати відповідачку спростувати відомості, поширені нею у заяві у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом офіційного вибачення на зборах СТ «Локомотив», подання на «Дошках оголошення» СТ «Локомотив» даних про те, що нею поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права свободи, ганьбить честь, гідність ОСОБА_2. Інформація повинна бути подана не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішення суду законної сили. Стягнути з відповідачки в її користь моральну шкоду в сумі 1699 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка вважає, що таке підлягає скасуванню внаслідок неправильного встановлення обставин у справі, а також неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що жодна з обставин, вказаних ОСОБА_3 у заяві від 17.03.2009 року, в процесі судового розгляду не підтверджена доказами та жоден член правління не підтвердив, що він підписував таку. Зокрема, ОСОБА_3 не надано жодного доказу щодо нелегального її ОСОБА_2 проживання і членів її родини на дачі, наявності розбоїв, грабунків, офіційного звернення в правоохоронні органи, мір, які приймалися, притягнення винних до відповідальності, та яке до цього має відношення ОСОБА_2, не надано жодного протоколу зборів, на яких звучали «страшні слова ОСОБА_2М.», на яких б розглядалось питання охорони майна товариства та його членів, розгляд критичних зауважень, пропозицій, скарг, які заходи вживались, звернень членів СТ «Локомотив», які заходи приймались. Крім цього, на запит Залізничного районного суду м. Львова в Городоцький РВ МВСУ чи поступали заяви про розбої, грабунки, до яких причетна ОСОБА_2 та члени її родини, відповідь негативна. Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2014 року та направити справу на новий розгляд в Залізничний районний суд м. Львова в іншому складі суддів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів вважає, що дане рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд першої інстанції послався на наступне.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року Конституцією України кожному громадянинові гарантується право на свободу думки і слова на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34).

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У зв'язку з цим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією.

У відповідності до п. 16 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.11.2009 року у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

В судовому засіданні встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності та порушують права, свободи, ганьблять її честь та гідність відомості, подані в заяві до Городоцького районного суду Львівської області вх. № 1516 від 17.03.2009 року відповідачкою по справі ОСОБА_3, а тому просить спростувати дані відомості шляхом офіційного вибачення на зборах СТ «Локомотив».

Також в судовому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_3 на вимогу судді Городоцького районного суду Львівської області подала заяву підписану членами кооперативу СТ «Локомотив». Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_3, вона не мала наміру поширювати будь-яку негативну інформацію про позивачку, в заяві лише зазначалося про дійсні обставини, які відбувалися у них в товаристві, оскільки вони шукали захисту в суді. Члени садівничого товариства «Локомотив» на зборах вирішували як бути з постійними інцидентами крадіжок, що відбувалися в товаристві. Всі думали, що в суді розглянуть дану заяву. Однак, дана заява ніде не поширювалась, також не була зазначена в рішенні суду та взагалі не розглядалась.

В судовому засіданні районного суду встановлено, що протиправні дії в садовому товаристві «Локомотив» дійсно мали місце. Наведене стверджується матеріалами справи, зокрема листом Городоцького РВ ГУ МВС України у Львівській області від 09.08.2010 року № 5439 (том 1 а.с. 233) та листом Городоцького РВ ГУ МВС України від 25.02.2013 року № 2212 (том 2 а.с. 12), з яких вбачається, що ОСОБА_3 зверталась в Городоцький РВ ГУ МВС України у Львівській області з приводу протиправних дій вчинених в СТ «Локомотив», зокрема, протиправних дій вчинених ОСОБА_2

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 характеризується позитивно, є головою садівничого товариства «Локомотив», являється головою ревізійної комісії товариства садівників і городників України, є успішним керівником СТ «Локомотив», що входить в громадську організацію садівників і городників міста Львова та ТСіГ України, людиною високих моральних якостей, очолює політичну «Аграрну партію» Залізничного району м. Львова. Наведене стверджується листом голови Ради об'єднання садівників любителів та городників Львівщини № 132 від 23.11.2011 року (том 1 а.с. 98) та характеристикою голови Львівської громадської організації садівників городників любителів м. Львова від 14.05.2014 року.

Як встановлено в судовому засіданні зібраними доказами, відповідачка не писала сама поданої до суду заяви і не мала на меті розповсюдження негативної інформації, подала дану заяву за проханням членів садівничого товариства «Локомотив» з метою захисту їх прав, однак заява не розглядалася.

Оцінюючи пояснення позивачки та відповідачки в судовому засіданні, а також показання допитаної в якості свідка ОСОБА_2, суд першої інстанції прийнявши до уваги пояснення відповідачки про те, що заява була написана на прохання членів садівничого товариства «Локомотив» і не мала наміру поширювати будь-яку негативну інформацію про позивачку, - відхилив покликання позивачки, що відповідачка поширила недостовірні відомості, які порушують права та свободи, ганьблять її честь і гідність, оскільки такі не відповідають зібраним та перевіреним в суді матеріалам справи.

Суд також вказав, що подана заява не вважається розповсюдженням негативної інформації, що ганьбить честь і гідність позивачки як громадянина, оскільки не була зазначена в числених офіційних документах.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини,крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних та фізичних страждань.

Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини, або взагалі така не заподіяна.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач повинен довести наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачка не довела наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача та наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В судовому засіданні позивачкою не доведено жодного факту порушення її особистих немайнових прав відповідачкою, а тому вимога позивачки про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди є безпідставною.

Оцінивши зібрані та перевірені докази в судовому засіданні в сукупності, районний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними і до задоволення не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає недостовірна інформація.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», на який посилається позивачка, під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив судам, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як вбачається повідомлення № 5439 від 09.08.2010 року Городоцького РВ ГУМВС України у Львівській області, на яке посилається в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції, з гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проведено профілактично-роз?яснювальну роботу з метою недопущення антигромадської поведінки в майбутньому (т. 1 а.с. 233).

У пункті 16 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 роз'яснено, що згідно положень статті 40 Конституції України та з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації.

Звернення відповідачки разом членами садівничого товариства до Городоцького районного суду Львівської області було викликано наміром захистити свої та членів садівничого товариства «Локомотив» права, свободи і законні інтереси, що в даному випадку мала місце реалізація нею конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанці, дослідивши докази в справі й давши їм належну оцінку, а також врахувавши обставини справи, дійшов вірного висновку та обґрунтовано виходив з безпідставності та недоведеності вимог позову про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не надано доказів, що метою колективного звернення - заяви членів садівничого товариства «Локомотив» від 17 березня 2009 року було приниження її честі й гідності.

Крім того, висловлювання, які зазначені у вищевказаній заяві, не містять недостовірної інформації, яка підлягає спростуванню, а містять критично-оціночні судження, які не можуть бути визнані такими, що не відповідають дійсності.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_6