Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2099/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко А.І. Суддя-доповідач::Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ПАТ Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з позовом, до ОСОБА_3І, про стягнення заборгованості.

В позові зазначено, що 31.08.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №010/17-22/549, за яким останньому був наданий кредит в порядку і на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 2 Договору, загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за даним Договором становить 176000 доларів США строком до 30.08.2017 року.

На виконання умов Кредитного договору Банком відкрито позичальнику позичковий рахунок, на який були перераховані кредитні кошти в сумі 176000 доларів США.

Однак, відповідач не виконує вимоги Кредитного договору щодо повернення кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість по кредиту станом на 28.11.2014 року в сумі 87707,71 доларів США , в тому числі: основна заборгованість по тілу кредиту - 74166,07 доларів США (з яких заборгованість за несплаченими траншами згідно графіка - 19333,13 доларів США), заборгованість за несплаченими відсотками - 11094,10 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 834,75 доларів США, пеня нарахована за несвоєчасне погашення кредиту 1612,79 доларів США, яку банк просить стягнути.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3І, на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором №010/17-22/549 від 31082007 року станом на 28.11.2014 року в сумі 87707,71 доларів США., а також судові витрати в сумі 3654 гри.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Зобов'язання, згідно статті 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Нормами ст. ст. 610-611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають передбачені законом наслідки.

Установлено, що 31.08.2007 року між Банком та ОСОБА_3 було укладений Кредитний договір №010/17-22/549, за яким останньому був наданий кредит у сумі 176000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12.5% річних та терміном погашення до 30.08.2017 року .

На виконання умов Кредитного договору Банком відкрито позичальнику позичковий рахунок, на який були перераховані кредитні кошти в сумі 176000 доларів США.

Згідно з пунктом 1.5.1 Кредитного договору встановлено, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в частині №1 цього Договору.

Пунктом 1.9.1. Крредитного договору передбачено право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов"язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов"язань за цим договором.

Судом першої інстанції установлено, що з боку відповідача ОСОБА_3 дійсно мало місце прострочення виконання зобов'язань за договором. Станом на 28.11.2014 року загальна сума заборгованості ОСОБА_5 становить -87707,71 доларів США , в тому числі: основна заборгованість по тілу кредиту - 74166,07 доларів США (з яких заборгованість за несплаченими траншами згідно графіка - 19333,13 доларів США), заборгованість за несплаченими відсотками - 11094,10 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків за період з 23.09.2013 року по 27.11.2014 року - 834,75 доларів США, пеня нарахована за несвоєчасне погашення кредиту за період з 23.09.2013 року по 27.11.2014 року -1612,79 доларів США.

Частиною 3 статті 533 ЦК України, визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, порядку та на умова, встановлених законом.

Порядок та правила використання іноземної валюти на території України встановлені Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті.

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ " Райффайзен Банк Аваль" має таку ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями та має право на здійснення операцій з надання кредитів у іноземній валюті ( а.с. 41-43).

Згідно роз"ясень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Постанови Пленуму від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", викладених у п. 12 у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Аналогічну позицію виклав Верховний суд України у своєму листі від 01.07.2014 року щодо аналізу практики застосування статті 625 ЦК України, в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № !4 " Про судове рішення у цивільній справі", в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин ( 2009-2-10 роки).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав права стягувати з відповідача заборгованість за кредитним договором в доларах США, не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. ст. 509, 526, 530, 549-551, 610-612, 623, 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України, враховуючи умови кредитного договору, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог, оскільки позивач взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач не виконала, порушивши умови кредитного договору, в результаті чого має заборгованість.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем неправильно здійснено розрахунок заборгованості, оскільки в ньому не враховані сплачені відповідачем платежі, не заслуговує на увагу, оскільки перевіряючи розрахунок, колегія суддів приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості узгоджується з умовами кредитного договору, в ньому враховані всі сплачені відповідачем платежі відповідно до довідки про погашення відповідачем заборгованості за вищезазначеним кредитним договором ( а. с. 10-11, а.с. 39-40).

Крім того, доводи апелянта відносно неправильного розрахунку за кредитним договором являються довільним тлумаченням правових норм, що регулюють спірні відносини. На спростування розрахунку Банку про наявну заборгованість, відповідачем не надано будь-якого розрахунку заборгованості в якості належного доказу того, що наданий Банком розрахунок не відповідає дійсним умовам кредитного договору.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що банком не вірно зазначається відсоткова ставка у розрахунках пені, яка коливається від 13 % до 28% , в той час, як відсоткова ставка за кредитним договором встановлюється в розмірі 12.5% річних., оскільки, коливання відсоткової ставки може бути відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору де зазначено, що за порушення прийнятих на себе зов"язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов"язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неправильне нарахування пені більше, ніж за рік.

Як вбачається з розрахунку заборгованості , позивач нарахував пеню з 23.09.2013 року, ( а.с. 37), тобто в межах одного року, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 23.09.2014 року ( а.с. 2).. Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути поточну заборгованість по пені, яка створилася після звернення до суду з 23.09.2014 року по 27.11.2014 року ( а.с. 35-37).

На підставі наведеного, колегія судді вважає,що судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи. висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду .

Керуючись ст. ст. 33, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: