АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/5701/2015 Головуючий у1-й інстанції - П'ятничук І.В.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Панченка М.М.,

суддів Вербової І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на свою користь на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 на час навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно. Посилалась на те, що від шлюбу з відповідачем має двох дітей, старша з яких в 2014 році досягла повноліття, однак навчається на 1 курсі оркестрового факультету Національної музичної академії України ім. П.І. Чайковського та перебуває на повному матеріальному утриманні позивача, яка, в свою чергу, не в змозі самостійно фінансово забезпечити всі необхідні потреби дитини, що виникають у зв'язку з навчанням останньої.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року зазначений позов задоволено. Зокрема, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 17 грудня 2014 року та впродовж усього терміну навчання дитини, а саме: до 30 червня 2018 року.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що він не заперечує проти сплати аліментів на час навчання дитини, проте вважає, що, оскільки донька є повнолітньою та має власний рахунок в банку, суд повинен був стягувати аліменти на користь дитини(особисто), а не на користь матері.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., пояснення осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, 14.11.1991 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб /а.с. 3/, який в подальшому було розірвано в 2010 році /а.с. 4/.

Від спільного проживання в шлюбі, сторони мають двох доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 5-6/.

Старша донька, ОСОБА_3, з 01.09.2014 року навчається на 1 курсі оркестрового факультету Національної музичної академії України ім. П.І.Чайковського на денній формі навчання /а.с. 11/.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив з положень ст. 199 СК України.

Так, згідно з ч.ч.1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і(або) у частці від доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розмір аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання його повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, враховуючи наявність усіх необхідних для цього юридичних фактів, а саме: досягнення донькою 18 років, її навчання у ВНЗ, потреби дитини у матеріальній допомозі та можливості батька таку допомогу надавати.

Доводи скаржника, щодо необхідності стягнення аліментів саме на користь дитини(особисто), а не на користь її матері, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, за змістом ч. 3 ст. 199 Сімейного Кодексу України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання.

Таким чином, законодавством передбачено право на звернення до суду як за самою дитиною, так і за тим з батьків, з ким проживає донька/син. Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 реалізувала надане їй законом право, оскільки ОСОБА_3 перебуває на її повному матеріальному утриманні, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи, що позивачем є мати ОСОБА_5, а не сама дитина, суд обґрунтовано стягнув аліменти саме на користь ОСОБА_2 як позивача у справі. Крім того, аліменти стягнуто судом виключно на утримання дитини, а не на утримання її матері, про що чітко зазначено в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: