Справа №442/7127/15-ц
Провадження №2/442/2466/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

при секретарі Малик О.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлове приміщення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване на вул. Грушевського, 57 «Д», в м. Дрогобичі, Львівської області, позначений на плані літ. «А-1», загальною площею 21,9 кв.м.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що він, ОСОБА_1, зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 являється йому рідним братом. У 2014 році за його спільні кошти та кошти брата ОСОБА_2 було побудовано нежитлове приміщення, загальною площею 21,9 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дрогобич, вул. Грушевського, 57 «Д», Львівської області. У 2015 році він частково повернув відповідачу кошти які він затратив для спільного будівництва нежитлового приміщення в м. Дрогобич, в сумі 10 000 грн., станом на даний час залишок коштів які я зобовязаний повернути відповідачу становить 7 000 грн.

Відповідач не визнає його право власності на нежитлову будівлю в м. Дрогобич, вул. Грушевського, 57Д, за ним, мотивуючи це тим, що він звернувся з заявою у Дрогобицьку міську раду про передачу йому в користування земельну ділянку під будівництвом спірного приміщення. Однак, станом на сьогоднішній день дана земельна ділянка належить йому на праві власності, що підтверджується витягом з реєстру речових прав. 20.10.2015 року КП Дрогобицьким МБТІ та ЕО було виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Грушевського, 57Д, Львівська область. Позивач не заперечує, це факт, що відповідач дійсно частково давав кошти на будівельні матеріали для будівництва нежитлового приміщення, і ця сума була близько 17 000 грн., однак із попередніх домовленостей він повинен був бути власником нежитлового приміщення, із відшкодуванням відповідачу затрат на будівництво даного обєкту. Дане нежитлове приміщення не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Описані правовідносини узагальнені Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», а саме пунктом 16 постанови роз'яснено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволене судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Пунктом 14 вказаної постанови визначено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією (частина третя статті 375 ЦК України). Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфїцію може відбутися як до пред'явлення позову до суду, так і після цього.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостроворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК). Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, і визнання права.

Позивач в попередньому судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримує позовні вимоги, з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання з'явилася, також надіслав заяву про те, що згідий визнати за позивачем право власності на спірне майно, оскільки останній повністю повернув йому затрачені кошти на будівництво.

Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання виходячи з наступного.

Позивачем та відповідачем було здійснено будівництво нежитлового приміщення, яке розташоване на вул. Грушевського, 57Д, м. Дрогобич, Львівської області, позначена на плані літ. «А-1», загальною площею 21,9 кв.м. (довідка ДК МБТІ та ЕО, технічний паспорт).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст.376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Враховуючи наведене, той факт, що самочинне будівництво позивачом здійснено без порушення будівельних правил, протипожежних і санітарних норм (технічний висновок ПП «Архібуд1»), не суперечить суспільним інтересам, що також відповідає п.16 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 №6, а тому суд приходить до переконання, що таке будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує прав інших осіб - позов підлягає до задоволення.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване на вул. Грушевського, 57Д, м. Дрогобич, Львівської області, позначений на плані літ. «А-1», загальною площею 21,9 кв.м.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 130, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 376, 392 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване на вул. Грушевського, 57Д, в м. Дрогобич, Львівської області, позначене на плані літ. «А-1», загальною площею 21,9 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк.

Суддя _______________