Справа № 536/449/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретаря Кірікової В.С.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Кондрик Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в приміщенні суду в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 27 лютого 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись, що з 16 вересня 2005 року він перебував в шлюбі з відповідачем, який розірвано 27 лютого 2013 року. Йому належить на праві власності житловий будинок в АДРЕСА_2 Кременчуцького району Полтавської області, де він зареєстрований і проживає з малолітнім сином ОСОБА_4. Відповідачка теж зареєстрована в зазначеному будинку, але з весни 2012 року не проживає, має постійне місце проживання в АДРЕСА_1.

Оскільки відповідач, як стороння особа, зареєстрована в належному йому будинку та обмежує його право на вільне володіння та розпорядження своїм майном, просив суд визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком в АДРЕСА_2 Кременчуцького району Полтавської області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив задовольнити, про обставини та підстави якого пояснив так, як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кондрик Н.Г. в судовому засіданні позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити і відповідач пояснила, що вона 16 вересня 2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_2 року в них народився син ОСОБА_4. 27 лютого 2013 року їх шлюб було розірвано. В період шлюбу за спільні кошти вони придбали земельну ділянку в АДРЕСА_2 Кременчуцького району Полтавської області, де побудували житловий будинок, зареєструвалися та стали там проживати в березні 2012 року. Після розірвання шлюбу 27 лютого 2013 року позивач створив їй нестерпні умови для проживання, зловживав спиртними напоями, бив її, виганяв з дому і вона вимушена була весною 2013 року з дитиною переїхати тимчасово проживати до батьків в АДРЕСА_1, де і проживає до теперішнього часу, власного житла вона не має. Позивач відібрав в неї ключі від вхідних дверей будинку, не дозволяє їй приходити туди в його відсутність, чим чинить їй перешкоди в користуванні їх спільною сумісною власністю. З даного приводу вона зверталась до правоохоронних органів, але позивач не реагує, ні ключів від будинку, ні документів на нього їй не дає.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, уповноваженого представника відповідача, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд відмовляє в задоволенні позову враховуючи наступне.

Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2005 року, 23 лютого 2013 року їх шлюб було розірвано відповідно до рішення Кременчуцького районного суду, яке набрало чинності 10 березня 2013 року, мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно до довідки Рокитненської сільської ради № 267 від 24 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 та має склад сім'ї: чоловік ОСОБА_1 і син ОСОБА_5

Житловий будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_2 Кременчуцького району Полтавської області належить на праві власності ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 листопада 2013 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З зазначеного слідує, що відповідач зареєстрована в житловому будинку належному позивачу на праві власності як член сім'ї.

Відповідно до акту Рокитненської сільської ради від 19 лютого 2015 року затвердженого сільським головою, зі слів свідків ОСОБА_6, та ОСОБА_7 ОСОБА_1 з весни 2012 року за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 Кременчуцького району Полтавської області не проживає.

Відповідно до вимог ст.ст.156,64, ЖК України, члени сім"ї власника житлового будинку (квартири) користуються житловим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування житлом. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користуватися житлом.

Статтею 405 ЦК України визначено, що член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що відповідач бажає користуватися житловим будинком, але в неї немає ключів від будинку і це підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9

Зазначене не заперечував і позивач, пояснюючи, що відповідач за власним бажанням переїхала на інше постійне місце проживання 25 травня 2012 року і не проявляла бажання повертатися, приходила за сином, коли він знаходився в нього. Він замінив замки в будинку, ключі її не давав, бо вважає, вона неправильно поводиться, коли приходить в будинок в його відсутність.

Встановлені судом обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку про те, що у спірному житлі відповідач ОСОБА_1 не проживає з поважних причин, оскільки позивач ОСОБА_1 їй в цьому перешкоджає, тому позов безпідставний і суд відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд всіма учасниками процесу на протязі 10 днів з часу його проголошення.

У разі застосування ст.218 ЦПК України скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення.

Суддя С. М. Клименко