Справа № 462/3188/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Галайко Н.М.

при секретарі Журавльова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Скречко Марія Михайлівна про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання заповіту від імені її дядька ОСОБА_4 в користь відповідача ОСОБА_2, що був посвідчений 11.01.2012 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко М.М. - недійсним. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що племінницею є померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4, і відповідно його спадкоємицею, проте він, залишив все своє майно, згідно заповіту, сторонній особі ОСОБА_2 Позивач покликається на те, що 08.06.2012 року ОСОБА_4 звертався із заявами в Залізничний РВ ЛМУ ГУ МВС України та прокурора Залізничного району м.Львова із заявою про вчинення щодо нього ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.3 ст.185 , ч.2 ст.190 КК України. В цьому зверненні ОСОБА_4 покликається на те, що наприкінці літа 2011 року до нього завітали його колишні знайомі по роботі ОСОБА_5 та ОСОБА_7, зрозумівши що ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1, останні почали навідуватися до нього все частіше. ОСОБА_8 в своїй заяві описує, як ОСОБА_5 та ОСОБА_7 скориставшись його безпорадним станом на початку січня 2012 року заволоділи його паспортом, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру та правовстановлюючими документами на будинок АДРЕСА_1. Вказані люди відвезли ОСОБА_4 до нотаріуса для підписання документів, покликаючись на те, що його потрібно покласти у лікарню. ОСОБА_4 покликався на те, що боїться ОСОБА_5 та ОСОБА_7 стверджував, що не підозрював, що підписав заповіт. Підписання заповіту відбулось 11.01.2012 року, в день коли ОСОБА_4 вдарився головою до запаморочення та втрати свідомості, що стверджується медичною документацією, згідно якої ОСОБА_4 скаржився на головний біль. Поважний вік ОСОБА_4 та отримана травма голови могли призвести до того, що на момент підписання заповіту він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому підписав заповіт на сторонню людину. У зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, додатково пояснив, що згідно висновку судово-психіатричного експерта №53 від 29.01.2015 року станом на 11.01.2012 року ОСОБА_4 страждав органічною деменцією, яка відповідає критеріям хронічного стійкого психічного розладу, які позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Просить позов задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з'явилися, подали суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю представника відповідача в іншому процесі, однак, не представили суду належних доказів такої зайнятості, зокрема виклику суду, на думку суду таке клопотання подано з метою затягування розгляду справи. Враховуючи те, що позивач звернулась до суду 19.12.2012 року, тобто така тривалий час перебуває на розгляді в суді, відповідач давав свої пояснення по справі, в судових засіданнях за клопотанням відповідача було допитано ряд свідків , яким відповідач задавав запитання, суд ухвалив закінчувати розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_2 у попередніх судових засіданнях проти позову заперечив та пояснив, що знав ОСОБА_4 тривалий час, який працював разом з його дідом. Останній раз коли вони приходили до нього, ОСОБА_4 був у поганому стані та просив допомоги, оскільки йому ніхто не допомагає, а він потребує стороннього догляду. На його прохання вони відвезли його в лікарню ім.Шептицького. Вони оплачували його лікування, квартирну плату, вони постійно відвідували його в лікарні та вдома доглядали за ним. Складання заповіту ОСОБА_4 на його користь було добровільним та відповідало його волевиявленню. Просить в позові відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Скречко М.М. в судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила і суд вважає за можливе розглянути справу в її відсутності.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, представників сторін і свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт, як правочин, підпорядковується загальним правилам про вчинення правочинів та визнання їх недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування" вказано, що за позовом заінтересовано особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 належав на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1.

Як вбачається із заповіту, посвідченого 11.01.2012 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко М.М. ОСОБА_4 все своє майно, де б в воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2 (а.с.120 том 1).

Згідно свідоцтва про смерть від 02.07.2012 р. (а.с.11), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. у віці 83 років у м.Львові.

З пояснень представника позивача, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 встановлено, що ОСОБА_4 проживав сам в АДРЕСА_1, вів замкнутий спосіб життя, до нього рідко приходили відвідувачі. З 2011 року до нього почали приходити незнайомі люди ОСОБА_4 почав скаржитись, що люди які опікуються ним, забрали у нього гроші та документи на будинок АДРЕСА_1, заставили його підписати якісь папери, які саме він не знає, пояснював, що ці люди йому погрожували, він їх боїться. Останні два роки ОСОБА_4 дивно себе поводив, не впізнавав людей, боявся когось до себе вустити. Суд приймає до уваги дані пояснення як такі, які відповідають зібраним та перевіреним матеріалам справи.

З копії матеріалів перевірки ЖРЗПЗ №3240 від 08.06.2012 року за зверненням ОСОБА_4 вбачається, що 08.06.2012 року ОСОБА_4 звернувся в Залізничний РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області; проживав сам в АДРЕСА_1. В кінці 2011 року до нього завітали ОСОБА_2 та ОСОБА_14, які згодом почали до нього часто навідуватись. На початку січня 2012 року до нього прийшли ОСОБА_2 та ОСОБА_14, коли він йшов відчиняти двері то вдарився головою до одвірка та втратив пам'ять, коли прийшов до тями то відчинив двері ОСОБА_2 та ОСОБА_14, які запропонували відвезти його у лікарню, на що він погодився. Він погодився на дану пропозицію, йому сказали взяти з собою паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру та правовстановлюючі документи на будинок. По дорозі в лікарню його привезли до приватного нотаріуса та сказали підписати якісь документи, що саме він підписує йому не пояснили, а також копію цих документів йому не дали. Також покликається на те, що у нього з дому зникли його заощадження. З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 12.06.2012 року, в порушенні кримінальної справи відмовлено, оскільки неможливо допитати ОСОБА_5 та ОСОБА_7, так як останні відсутні в м.Львові, а також ОСОБА_4 не з'являється на виклики в ДПМ. При отриманні можливості допитати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 прийняти рішення додатково (а.с.83-98).

З показань сторін та медичних документів встановлено, що ОСОБА_4 в старечому віці хворів ІХС, стенокардією, атеросклеротичним кардіосклерозом, гіпертонічною хворобою, судинною недостатністю. В січні 2012 року діагнозовано хронічну дисциркуляторну енцефалопатію з анамнестичним синдромом.

Відповідно до довідки №222 від 21.03.2013 року, виданої «Дорожня поліклініка - ДТГО Львівська залізниця» 12.01.2012 року дільничий лікар-терапевт ОСОБА_15 обслуговувала виклик на дім ОСОБА_4 із попереднім діагнозом: ІХС, стенокардія напруги Ф П-Ш Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба П ст.2 ризик 3 СН П АБ ст. (а.с.127 том 1).

Згідно медичної довідки №19 від 13.03.2013 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні та догляді у відділенні паліативного лікування шпиталю Шептицького з 12.01.2012 року по 06.03.2012 року з діагнозом: атеросклеротична хвороба з переважним ураженням коронарних і церебральних судин. ІХС. Постінфарктний кардіосклероз. Миготлива аритмія. Гіпертонічна хвороба П ст. 2 ст. ризик 3 СН 2 Б (а.с.99 том 1).

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта №53 від 29.01.2015 року (а.с.20-23 том 2), станом на 11 січня 2012 року ОСОБА_4 страждав органічною деменцією, яка відповідає критеріям хронічного стійкого психічного розладу, які позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Даний висновок судово-психіатричного експерта достатньо обґрунтований і не суперечить показанням свідків та іншим матеріалам справи.

Суд не приймає до уваги пояснення відповідача та свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_5, ОСОБА_18 про те, що сім'я відповідача опікувалася ОСОБА_4, який будучи людиною похилого потребував такого догляду, та те що ОСОБА_4 добровільно віддав всі документи сім'ї відповідача, що він самостійно вибрав лікарню Шептицького, в якій пройшов курс лікування, а також те, що складання заповіту ОСОБА_4 було вільним волевиявленням, оскільки такі покази спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема матеріалів перевірки ЖРЗПЗ №3240 від 08.06.2012 року та Висновком судово-психіатричного експерта №53 від 29.01.2015 року.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставний і підлягає до задоволення, оскільки на момент укладення заповіту 11.01.2012 р. ОСОБА_4 страждав органічною деменцією, яка відповідає критеріям хронічного стійкого психічного розладу, які позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а отже, його волевиявлення при складанні заповіту не було вільним і не відповідало його волі.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 202, 225, 1233, 1234,1257 ЦК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати заповіт, складений від імені ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2, посвідчений 11.01.2012 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Скречко М.М., зареєстрований у реєстрі за № 4 - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 в корсить ОСОБА_1 107 грн. 30 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Галайко Н.М.