У х в а л а

27 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 18 квітня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, про визнання недійсним іпотечного договору та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

20 квітня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд судових рішень.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 січня 2014 року, постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6,

ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 552 004 грн 08 коп.; у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним іпотечного договору відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2014 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на вищезазначені судові рішення на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦПК України).

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2014 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема статей 3, 18 Закону України «Про іпотеку», пункту 1 частини другої статті 11, частини другої статті 16, статті 203, частини першої статті 215, статті 548, частини першої статті 575, частини першої статті 626, статей 628, 640 ЦК України.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 12 січня 2011 року, від 21 грудня 2011 року, від 15 лютого 2012 року,

від 26 березня 2012 року та постанови Вищого господарського суду України від 12 листопада 2013 року, від 20 листопада 2012 року, від 18 березня 2015 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що позичальниця ОСОБА_5 належним чином не виконувала грошових зобов'язань, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором, а тому вимоги банку про стягнення суми кредиту в повному обсязі солідарно з боржника та поручителів є обґрунтованими. Відповідачі за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом не довели, що іпотечний договір є неукладеним, або визнаний за рішенням суду недійсним.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2011 року, від 21 грудня 2011 року, від 15 лютого 2012 року, від 26 березня 2012 року та постановах Вищого господарського суду України від 12 листопада 2013 року, від 20 листопада 2012 року, від 18 березня 2015 року суди касаційних інстанцій, виходили із того, що спірні договори є неукладеними, оскільки сторони договорів в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_4, про визнання недійсним іпотечного договору та зобов'язання вчинити дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема