22-ц/775/798/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Міхєєва І.М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі Костенко О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції - ОСОБА_3, заінтересована особа: Маріупольська міська рада, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з скаргою на дії державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ОСОБА_3, просила визнати неправомірними дії по знесенню прибудови до її власної квартири № 145, розташованої в багатоповерховому будинку № 105 по проспекту Перемоги у місті Маріуполі, в порядку виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя № 2/265/1440/14 від 04.08.2014р. Вважає дії державного виконавця по знесенню прибудови незаконними внаслідок порушення ч. 2 ст. 25, ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року скаргу ОСОБА_2І на неправомірні дії державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою визнати неправомірними дії державного виконавця Оджонікідзевського ВДВС ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Орджонікідзевського ВДВС ОСОБА_4, ОСОБА_3, які заперечували проти доводів скарги, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи заявниці ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_5, представника стягувача Маріуполської міської ради, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 03.07.2014р. ОСОБА_2 зобов'язано звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,006546га під розміщення прибудови до багатоквартирного будинку № 105 по проспекту Перемоги у місті Маріуполі і привести земельну ділянку в придатний для використання стан шляхом знесення вказаної прибудови. За вказаним рішенням видано 04.08.2014р. виконавчий лист № 2/265/1440/14.

06.10.2014р. Орджонікідзевським ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. За постановою ВДВС від 27.11.2014р. виконавчий лист повернуто стягувачеві внаслідок ненадання необхідної техніки та фахівців для звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

09.02.2015р. за заявою стягувача, поданою повторно, тим же відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження, яке завершилось ухваленням постанови про закінчення провадження від 19.03.2015р. у зв'язку з виконанням судового рішення, що втілено в акті від 19.03.2015р.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд виходив з того, що державним виконавцем регламентованим законом способом поінформовано боржника рекомендованою кореспонденцією про необхідність виконання цього рішення, встановлено факт невиконання боржником предписаних ВДВС дій та в межах повноважень із дотриманням вимог закону учинено дії з примусового виконання рішення суду щодо звільнення самовільно зайнятої ОСОБА_2 земельної ділянки. Суд при цьому не вбачив порушення прав боржника в ході виконавчого провадження.

З такими висновками колегія суддів не може не погодитись, зважаючи на наступне.

У силу статті 14 ЦПК судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів влади, посадових чи службових осіб і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статей 1, 11 Закону України "Про виконавче провадження" N 606-XIV (з подальшими змінами) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Аналізуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», можна дійти висновку, що стадія примусового виконання судового рішення є невід'ємною частиною відновлення прав особи із застосуванням судової процедури, на якій стягувач має сподіватись його фактичної реалізації згідно із юридично закріпленим змістом впродовж чітко регламентованого строку (ст. 30 Закону).

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

За положеннями ч. 2 наведеної норми цього закону, у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

За абз. 2 ч. 2 ст. 75 названого Закону, якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Як з'ясовано, 06.10.2014р. Орджонікідзевським ВДВС видано постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя № 2/265/1440/14 від 04.08.2014р. Виконавчий лист 27.11.2014р. повернуто без виконання через ненадання стягувачем техніки.

Стягувачем використано право на повторне пред'явлення виконавчого документу до виконання, за яким постановою ВДВС від 09.02.2015р., в-друге, було відкрито виконавче провадження з виконання судового рішення від 03.07.2014р.

Ці дві постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, як впевнилась колегія суддів з досліджених матеріалів виконавчого провадження, спрямовувались у відповідності зі ст. 25 Закону «Про виконавче провадження» рекомендованою поштою боржникові на наступний день, але не потягли результату у вигляді виконання рішення безпосередньо боржником.

Заактовані неодноразові виходи державного виконавця на місце засвідчили не звільнення самовільно зайнятої боржником земельної ділянки. З актів державного виконавця можна вбачити, що в квартирі ніхто не мешкає, будівля знаходиться в аварійному стані, до прибудови вільно потрапляють сторонні особи, від мешканців будинку надходять скарги на небезпечний стан прибудови, влаштування пожарищ.

У зв'язку з чим державним виконавцем застосовано заходи до виконання рішення суду, заактовані 19.03.2015р. Виконання рішення суду завершилось ухваленням ВДВС постанови 19.03.2015р. про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повним виконанням рішення суду. Повноваження державного виконавця в даній частині укладаються в межі повноважень, регламентованих абз. 2 ч. 2 ст. 75 Закону N 606-XIV, які були вжиті задля ефективного виконання судового рішення.

Відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про законодавчу неможливість виконати представниками ВДВС, замість неї, дій зі звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки і знесення прибудови, навіть із вивезенням залишків на сміття, з огляду на вищенаведене унормування, не є юридично спроможними і не уявляють собою ознаки порушення майнових прав позивача.

Стаття 12 Закону «Про виконавче провадження» передбачає низку обов'язків боржника, зокрема: протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи (ч. 5 ст. 12). Проте, ОСОБА_2, не отримуючи кореспонденції (а.с. 42, 54, 100-101), не виконала першочергового обов'язку повідомляти орган державної виконавчої служби про зміну місця проживання або перебування, чим штучно створено ознаки порушення її суб'єктивних прав, про які йдеться у скарзі на дії ВДВС.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, як на підставу для визнання неправомірними дії держвиконавця, посилається на невідзначення в постанові ВДВС від 09.02.2015р. 7-денного терміну для добровільного виконання рішення суду. Але такі доводи не є обгрунтованими.

Так, в постанові про відкриття виконавчого провадження від 09.02.2015р. є посилання на ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», де в абз. 2 ч. 2 визначено семиденний термін, що надається боржникові на виконання судового рішення. До того ж, цій постанові від 09.02.20015р. передувала інша постанова про відкриття виконавчого провадження за тим же рішенням від 06.10.2014р., копія якої, як то належить за спеціальним законом N 606-XIV, направлялась боржникові рекомендованим листом (а.с. 53), де у п. 2 міститься пропозиція виконати рішення в семиденний термін, і у п. 3 визначені санкції за невиконання постанови ВДВС, а в п. 5 міститься порядок оскарження цієї постанови (а.с. 36). Отже, такі доводи апеляційної скарги не свідчать про незаконність ухвали суду і не є підставами для її скасування.

Судом першої інстанції проаналізовано здійснені в сукупності заходи державного виконавця, направлені на належне, повне і своєчасне виконання судового рішення, зокрема: неодноразові рекомендовані відправлення боржникові з поінформуванням про рух провадження і вимоги державного виконавця, тобто створення всіх необхідних умов для своєчасного повідомлення боржника про добровільне виконання рішення суду; безпосередній вихід державного виконавця на місце і засвідчення аварійного стану прибудови, що не знесена боржником; застосування до боржника передбачених законом мір відповідальності у вигляді накладення штрафів згідно із ч. 2 ст. 75 Закону «Про виконавче провадження» тощо.

Тому колегія суддів віднаходить правильними мотиви прийняття судом рішення про відмову у визнанні неправомірними дій державного виконавця.

Враховуючи те, що виконання судового рішення - це заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, то можна вважати, що оскаржувана ухвала суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії ВДВС, як така, що грунтується на вимогах процесуального закону і положеннях Закону України «Про виконавче провадження», підлягає залишенню без змін.

Посилання ОСОБА_2 у змісті апеляційної скарги на процесуальні порушення (необґрунтоване відкладення розгляду справи, не передбачення законом відкладення на 5 днів написання повного тексту ухвали на відміну від рішення), в ході апеляційного провадження не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А. Попова

Судді Л.М.Кочегарова

ОСОБА_6