УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення грошової компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, предмет якого змінив до початку розгляду справи по суті, і остаточно просив стягнути солідарно із відповідачів на його користь борг у сумі 600 тис. грн та грошову компенсацію за невиконання зобов'язань в сумі 600 тис. грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 02 жовтня 2012 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 600 тис. грн, які були ним використані для проектування побудови, проведення внутрішніх та зовнішніх робіт, пусконалагоджувальних та інших робіт, пов'язаних із введенням в експлуатацію та нормальним функціонуванням торгово-офісного комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_5 зобов'язався на першу вимогу оформити на ім'я ОСОБА_4 право власності на частину приміщення цього торгово-офісного комплексу не менше ніж 75 кв. м, а в разі відмови ОСОБА_5 від оформлення у власність позивача зазначеної вище частини комплексу - у місячний строк повернути грошові кошти в еквіваленті 75 000 доларів США та виплатити грошову компенсацію у двократному розмірі отриманих від нього коштів.

Позивач вказав, що влітку звернувся до ОСОБА_5 із вимогою щодо повернення суми позики, проте в обумовлений між ними строк відповідач кошти не повернув.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2013 року, позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 600 тис. грн та грошову компенсацію у розмірі 600 тис. грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 580 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 серпня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 02 жовтня 2012 року ОСОБА_5 протягом січня 2006 року - липня 2012 року отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 600 тис. грн, які були ним використані для проектування побудови, проведення внутрішніх та зовнішніх робіт, пусконалагоджувальних та інших робіт, пов'язаних із введенням в експлуатацію та нормальним функціонуванням торгово-офісного комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_5 зобов'язався на першу вимогу оформити на ім'я ОСОБА_4 право власності на частину приміщення цього торгово-офісного комплексу (з урахуванням вкладених ним коштів на спорудження комплексу та вартості 1 квадратного метра), але не менше ніж 75 кв. м, а в разі відмови ОСОБА_4 від оформлення у власність позивача зазначеної вище частини комплексу - у місячний строк повернути грошові кошти в еквіваленті 75 000 доларів США.

Також за цією заявою ОСОБА_5 зобов'язався у разі його відмови від оформлення у власність ОСОБА_4 вказаної частини комплексу чи невиконанні цього зобов'язання з будь-яких інших причин виплатити йому грошову компенсацію у двократному розмірі отриманих від нього коштів.

Таким чином, за викладених позивачем обставин та наданих у їх підтвердження доказів між сторонами виникли правовідносини із зобов'язань виконати певні роботи та послуги по спорудженню торгово-офісного комплексу на умовах, викладених у заяві, за результатами виконання яких ОСОБА_5 зобов'язався оформити право власності на частину спорудженого комплексу, а у разі відмови від оформлення у власність ОСОБА_4 спірної частини комплексу сторони передбачили повернення коштів та штрафні санкції у виді сплати грошової компенсації.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 підтвердив факт повернення відповідачем грошових коштів у сумі 620 тис. грн і від позивача будь-яких претензій до ОСОБА_5 з приводу повернення коштів не має. Також, представник позивача визнав факт того, що позивач не звертався з письмовою вимогою до відповідача про оформлення на ім'я ОСОБА_4 права власності на частину приміщення торгово-офісного комплексу на умовах, визначених у заяві від 2 жовтня 2012 року, а також позивач не отримував письмової відмови від відповідача щодо укладення вищезазначеної угоди.

Крім того, позивач скористався своїм правом відмови від оформлення відповідачем на його ім'я права власності на частину приміщення шляхом укладення відповідного договору та відповідач повернув йому грошові кошти.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко Н.А. Горелкіна І.М. Завгородня