Справа № 760/3371/15-ц
Провадження № 4-с-61/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді - Лазаренко В.В.

з участю секретарів - Пономарьова М.О., Подобєда О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу держаної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві Городньої Ганни Юріївни, зацікавлені особи: ОСОБА_3, відділ Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», -

В С Т А Н О В И В:

17.02.2015 ОСОБА_1, в особі представника за довіреністю ОСОБА_5, звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві Городньої Г.Ю., в якій просив визнати протиправними її дії щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 40136231 від 20.05.2014 та скасувати вказану постанову.

06.04.2015, в судовому засіданні, представник заявника ОСОБА_5 подав суду заяву про зміну предмету скарги, яка була прийнята до розгляду судом.

Відповідно до заяви від 06.04.2015 заявник просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 40136231 від 20.05.2014 на виконання виконавчого листа № 2-3556/11, виданого 13.09.2013 Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» боргу в розмірі 292`832,47 грн., в частині звернення стягнення на транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «AVENSIS», рік випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1, скасувати постанову про розшук майна боржника у ВП №40136231 від 20.05.2014, визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ в м. Києві Городньої Г.Ю., щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 40136231 від 20.05.2014, зобов'язати ВДВС Подільського районного управління юстиції в м. Києві повернути власнику ОСОБА_1 транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «AVENSIS», рік випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1.

Обгрунтовуючи свої вимоги, заявник посилається на те, що при накладенні арешту на майно боржника та заборони на його відчуження, а також оголошення в розшук майна боржника, державним виконавцем було порушено вимоги ст. ст. 24, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», а також ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому він зазначив, що підстави на які він посилається в даній скарзі інші ніж ті, які ним були зазначені в його скарзі від 11.08.2014, яка розглядається в цивільній справі № 760/17205/14. Таким чином, дана справа не є тотожною справі № 760/17205/14, оскільки в даній справі предмет частково той же самий, але підстави інші.

Заявник також зазначив, що строк оскарження дій та рішень державного виконавця ним не порушено, оскільки протягом 10 днів з дня коли він дізнався про порушення свого права він оскаржив дії та рішення державного виконавця і продовжує їх оскаржувати до цього часу.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 підтримали вимоги, викладені в скарзі, і просили їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»», який є стягувачем у виконавчому провадженні, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги і просила відмовити в її задоволенні.

Особа, дії якої оскаржуються, - старший державний виконавець відділу ДВС Подільського районного управління юстиції в м. КиєвіГородня Ганна Юріївна, а також державний виконавець Ярчук Наталія Володимирівна в провадженні якої на даний час перебуває виконавче провадження № 40136231 в судові засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Зацікавлена особа - відділ Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направив. Про час та місце розгляду справи в суді був повідомлений належним чином.

Враховуючи, що зацікавлені особи, які не з`явилися до суду, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді, про причини своєї неявки суд не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника та представника зацікавленої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

09.10.2013 року до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києвінадійшов на виконання виконавчий лист № 2-3556/11, виданий 13.09.2013 року Солом'янським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» боргу в розмірі 292`832,47 грн., та заява стягувача про примусове виконання рішення суду, в якій стягувач просить одночасно з винесенням постанови про відкриття провадження накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника з метою повного та своєчасного виконання рішення суду.

14.10.2013 року державним виконавцем Вангородським С.М., у відповідності до вимог ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-3556/11, виданого 13.09.2013 Солом`янським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» боргу в розмірі 292`832,47 грн..

В подальшому матеріали виконавчого провадження № 40136231 були передані на виконання старшому державному виконавцю Городній Г.Ю..

20.05.2014 року державним виконавцем Городньою Г.Ю., в рамках виконавчого провадження № 40136231, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої арешт накладений на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми боргу 292 832, 47 грн..

20.05.2014 року державним виконавцем Городньою Г.Ю., в рамках того ж виконавчого провадження № 40136231, винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_1 відповідно до якої оголошено в розшук автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Враховуючи зазначені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а також те, що станом на 20.05.2014 року (день винесення оскаржуваних постанов), і до цього часу, рішення суду щодо повернення боргу на корись ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виконано, що заявником не оспорюється, таким чином, станом на 20.05.2014 року заборгованість за виконавчим документом не погашена, суд вважає, що державний виконавець Городня Г.Ю., з метою забезпечення реального виконання рішення суду, правомірно винесла постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження в межах суми боргу.

Посилання заявника та його представника на те, що державним виконавцем шляхом накладення арешту на майно боржника було фактично звернуто стягнення на це майно, чим порушені вимоги ст. 24, ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» є безпідставними, з огляду на наступне.

Заявник посилається на те, що державний виконавець 20.05.2014 року, в порушення ст. 24, ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», без відповідного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави винесла оскаржувані постанови, зокрема постанову про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, а також постанову про розшук майна боржника.

Разом з цим, суд вважає, що в діях державного виконавця відсутнє порушення ст.24, ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», оскільки вказані норми регулюють порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та порядок реалізації предмета забезпечувального обтяження, тоді як на виконанні у державного виконавця знаходиться виконавчий документ про стягнення з боржника суми боргу, а не звернення стягнення на предмет застави.

Посилання заявника на те, що винесенням оскаржуваної постанови державний виконавець фактично звернула стягнення на транспортний засіб - автомобіль «Тойота», д.н.з. НОМЕР_1, також є безпідставними, оскільки за змістом постанови від 20.05.2014 накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, а не звернуто стягнення на майно, про що зазначає заявник у своїй скарзі. При цьому, арешт накладений на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми боргу 292 832, 47 грн.. До того ж, на яке саме майно накладається арешт в оскаржувані постанові не зазначено, в тому числі не зазначено, що арешт накладається на транспортний засіб марки «TOYOTA», модель «AVENSIS», рік випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1. Крім цього, станом на день розгляду справи жодної примусової виконавчої дії, в тому числі і з реалізації арештованого майна, державним виконавцем вчинено не було.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, судом також враховано, що стягувач за виконавчим провадженням - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ще в своїй заяві про відкриття виконавчого провадження від 09.10.2013 року просив державного виконавця одночасно з винесенням постанови про відкриття провадження, відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника з метою повного та своєчасного виконання рішення суду. Разом з цим, дані вимоги державним виконавцем Вангородським С.М., при відкритті виконавчого провадження 14.10.2013 року, не були виконані.

Враховуючи, що накладення арешту на майно боржника та заборону на його відчуження можливо на будь-якій стадії виконавчого провадження, зокрема і одночасно з відкриттям виконавчого провадження, тобто до сплину строку на добровільне виконання рішення суду, суд вважає, що порушень Закону України «Про виконавче провадження» з боку державного виконавця Городньої Г.Ю. при винесенні нею оскаржуваної постанови щодо накладення арешту на майно боржника судом не встановлено.

Вимоги заявника про визнання дій державного виконавця Городньої Г.Ю. протиправними щодо оголошення в розшук транспортного засобу, скасування відповідної постанови від 20.05.2014 та повернення автомобіля заявникові, жодним чином не обґрунтовані та не доведені.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ. Розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ.

За змістом вказаної норми, підставою для оголошення транспортного засобу в розшук є необхідність проведення такого розшуку. При цьому, саме державний виконавець вирішує чи є необхідним цей розшук. Іншого вказана норма не регламентує.

Враховуючи, що станом на 20.05.2014, рішення суду про стягнення боргу не виконано, відомостей у державного виконавця про місцезнаходження автомобіля «TOYOTA», модель «AVENSIS», рік випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1, не було, суд вважає, що порушень чинного законодавства в діях державного виконавця при винесенні постанови про оголошення в розшук майна боржника відсутні.

До того ж, заявником не зазначено які саме порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» були вчинені державним виконавцем при винесенні постанови про розшук майна боржника від 20.05.2014.

Посилання заявника на те, що він був протиправно позбавлений права володіння і користування транспортним засобом, який являється предметом застави, при відсутності рішення суду про звернення стягнення на майно, при цьому були порушені ст. 9 Закону України «Про заставу», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, оскільки оскаржувана постанова була винесена в порядку забезпечення виконання рішення суду про стягнення боргу відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а не в порядку звернення стягнення на предмет застави відповідно до Закону України «Про заставу».

Посилання заявника на порушення його прав в зв`язку з не врахуванням вимог Зкону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони кредитору вилучати продукцію у споживача без його згоди або без одержання відповідного судового рішення, також є безпідставними, оскільки автомобіль «TOYOTA», модель «AVENSIS», рік випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_1, був вилучений у боржника не кредитором - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», а посадовою особою в рамках ВП № 40136231, відкритого за виконавчим листом №2-3556/11, виданого 13.09.2013 Солом`янським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»» боргу в розмірі 292`832,47 грн., на підставі постанови державного виконавця від 20.05.2014.

Посилання заявника на те, що державний виконавець винесла оскаржувані постанови поза межами своєї компетенції, оскільки, отримавши відомості з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві, відповідно до якої заявник зареєстрований в Солом`янському районі м. Києва за адресою АДРЕСА_1, гуртожиток, зобов'язана була, з дотриманням вимог ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», закінчити виконавче провадження, а виконавчий лист передати за належністю до ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві, проте не зробила цього, внаслідок чого винесла незаконні оскаржувані постанови, суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника та заборону на його відчуження, а також про розшук майна боржника в рамках виконавчого провадження №4016321, яке перебувало в її провадженні в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, заявником у встановленому законом порядку не оскаржувалася бездіяльність державного виконавця щодо ненаправлення виконавчого листа до іншого відділу ДВС за місцем реєстрації заявника.

Виходячи з наведенного, суд вважає, що дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанов від 20.05.2014 про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, а також про розшук майна боржника, були вчинені в межах повноважень державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободі заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи обставини викладені вище, суд дійшов до висновку про те, що старший державний виконавець Городня Г.Ю. при винесенні 20.05.2014 року постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також постанови про оголошення в розшук майна боржника діяла в межах своїх повноважень. Порушень ст.ст. 24, 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», а також ч. 5 ст. 20, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 9 Закону України «Про заставу», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,при винесенні оскаржуваних постанов з боку державного виконавця суд не вбачає. Тому в задоволенні вимог заявника про визнання дій державного виконавця протиправними, скасування оскаржуваних постанов та зобов'язання повернути транспортний засіб має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Оскаржувані постанови винесені державним виконавцем 20.05.2014 року.

Заявник посилається на те, що про оскаржувані постанови він дізнався 28.07.2014.

Разом з цим, скарга, яка є предметом розгляду в даній справі, подана заявником лише 17.02.2015.

Пропуск заявником строку звернення до суду з даною скаргою є очевидним.

Підстав для поновлення цього строк судом не встановлено.

Виходячи з цього, суд дійшов висновку про те, що заявником пропущено строк оскарження дій державного виконавця.

Пропуск заявником строку на звернення до суду зі скаргою, також є підставою для відмови в задоволенні скарги.

За частиною 1 статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 383-388 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу держаної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м.Києві Городньої Ганни Юріївни, зацікавлені особи: ОСОБА_3, відділ Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м.Києві, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: