Справа № 127/2150/15-ц Провадження № 22-ц/772/1463/2015Головуючий в суді першої інстанції Іщук Т. П.
Категорія 50 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

28 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановила:

В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування позову посилалась на те, що відповідач є батьком їх спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на її утриманні. З травня 2013 року шлюбні стосунки із відповідачем фактично припинились.

Батько дитини проживає окремо, і добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а тому вона просила ухвалити рішення, яким стягувати із відповідача аліменти у розмірі 2000 грн., щомісячно до досягнення сином повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1200 грн., щомісячно, з дня подачі заяви до суду, починаючи з 06 лютого 2015 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення змінити в частині розміру стягнених аліментів, стягнувши з нього на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн.

Апелянт, повідомлений в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився, в апеляційній скарзі просив розглядати справу в його відсутність.

Позивач ОСОБА_3 проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити і як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає вказаним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 від 03.09.2008 року.

Дитина проживає із матір'ю та перебуває на її утриманні, а батько в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Відповідно до статей 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно зі статтею 184 СК України та роз'яснень викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платних аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції посилаючись на положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», виходив з того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому прийшов до висновку про стягнення з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1200 грн.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1200 грн. на місяць є поспішним та необґрунтованим.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Прожитковий мінімум для дітей відповідного віку ( від 6 до 18 року) згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2015 року» встановлений в розмірі 1286 грн., починаючи з 1 січня 2015 року та 1455 грн., починаючи з 1 грудня 2015 року.

Із системного аналізу статті 180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

Однак, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, а також не врахував те, що відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання сина, однак в меншому, ніж заявлений позивачкою розмірі, оскільки він ніде не працює і на обліку в центрі зайнятості не перебуває, має нерегулярний дохід.

Доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі, про який просила позивачка, нею суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, але не працюючим, колегія суддів приходить до висновку, про те, що розумним і справедливим розміром стягуваних з нього аліментів на неповнолітнього сина буде 650 грн. на місяць, тобто половина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає інтересам дитини.

Недоведеність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи і порушення норм матеріального права відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляц ійної скарги і зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2015 року змінити зменшивши розмір стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 до 650 (шістсот п'ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 06 лютого 2015 року і до досягнення ним повноліття та з індексацією цієї суми відповідно до закону.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду/підпис/ Войтко Ю.Б. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.