РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/4721/15-ц

2/643/2514/15

21.07.2015 р. м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі головуючого судді Горбунової Я.М., при секретарі Надьон Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить суд визнати відмову відповідача у наданні дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 безпідставною та надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, 10.08.1983 р. н., у період з 21.07.2015 р. до 31.08.2015 р.

В судовому засіданні позивач вимоги свої підтримала та надала пояснення відповідно до обставин, викладених у позові.

Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що заперечує проти вивозу дитини за кордон, а саме, до Російської Федерації через нестабільну ситуацію в країні.

Судом достовірно встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітнього ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, мати дитини має намір вивезти дитину тимчасово до Російської Федерації на час літніх канікул до своїх родичів, водночас батько дитини безпідставно згоди на виїзд не надає.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд вважає, що бажання позивача вивезти дитину до родичів не суперечить інтересам дитини, відповідає засадам сімейних правовідносин та сприяє здійсненню гарантованих дитині прав на належний розвиток та виховання.

Посилання відповідача на те, що поїздка до Росії загрожує дитині є безпідставними на підтвердження яких відповідних доказів суду не надано.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, 10.08.1983 р. н., у період з 21.07.2015 р. до 31.08.2015 р.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя