Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/463/15 Головуючий у 1 інстанції: Кулик В.Б.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про порушення прав споживача, невідповідність умов кредитного договору вимогам чинного законодавства України, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позові зазначалось, що 08.05.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір №247/710578 та подальші зміни до нього, за умовами яких було надано кредит у розмірі 20 273 доларів США 76 центів на придбання автомобілю під 11,68 % річних строком до 07.05.2018 року.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов'язання за договором і станом на 02.04.2014 року виникла заборгованість в розмірі 109 648 грн. 07 коп., з яких: 95 391 грн. 37 коп. - заборгованість по кредиту, 7 252 грн. 02 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 899 грн. 16 коп. - заборгованість по відсоткам, 5 659 грн. 50 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам, 446 грн. 02 коп. - пеня, яку позивач достроково просив стягнути з відповідача.

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про порушення прав споживача, невідповідність умов кредитного договору вимогам чинного законодавства України.

У зустрічному позові ОСОБА_3 посилаючись, на що під час укладення договору йому не було надано інформацію про кредитні умови, договір містить дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, умови договору в частині валюти грошових коштів по кредиту суперечать вимогам чинного законодавства, просив суд визнати таким, що порушують вимоги Закону «Про захист прав споживача» і не відповідає чинному законодавству п. 1.1., 2.7 кредитного договору №247/710578 від 08.05.2008 року в частині валюти кредитування, валюти виконання зобов'язання за кредитним договором, а також права перегляду банком розміру відсоткової ставки, просив визнати недодержання відповідачем вимог що ставляться до правочинів; зобов'язати відповідача привести договір про надання споживчого кредиту №247/710578 від 08.05.2008 року у відповідність до вимог чинного законодавства.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» суму 95 391 грн. 37 коп. - заборгованості по кредиту, 7 252 грн. 02 коп. - простроченої заборгованості по кредиту, 899 грн. 16 коп. - заборгованості по відсоткам, 5 659 грн. 50 коп. - простроченої заборгованості по відсоткам, 446 грн. 02 коп. - пені, а разом 109 648 грн. 07 коп. заборгованості за кредитним договором №247/710578 від 08.05.2008 року і судові витрати.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову та відмови у зустрічному, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги кредитного договору не носять дискримінаційного характеру та узгоджуються з вимогами закону, ОСОБА_3 порушив умови цього кедитного договору, не повернув суму боргу і проценти за користування кредитом, а тому на підставі ст.ст. 610, 599, 1054, 1050 ЦК України вся сума заборгованості достроково підлягає стягненню.

Висновки суду відповідають вимогам закону і матеріалам справи.

Встановлено, що 08 травня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі - Банк), і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 247/710578, за умовами якого Банк надав грошові кошти у розмірі 20273 доларів США 76 центів на придбання автомобілю під 11,68 % річних строком до 07.05.2015 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватись шляхом внесення ануітетних платежів згідно графіку (а.с.88-90).

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного кредитного договору між сторонами укладений договір застави № 142, предметом якого став автомобіль марки КІА, модель Сееd SW 1.6, випуску 2008 року, шасі (кузов) № НОМЕР_2, НОМЕР_3, об'єм двигуна 1.6, колір зелений, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить застоводавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС 074565, виданого Запорізьким ВРЕР № 2 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 07.05.2008 року (а.с.69)

10 липня 2012 року сторонами шляхом підписання договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору та договору застави змінено розмір ануітентних платежів і збільшено строк користування кредитом - з 07.05.2015 року по 07.05.2018 року (а.с.65-68, 70)

З матеріалів справи вбачається і встановлено судом першої інстанції, що станом на 02.04.2014 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитом становить 109 648,07грн., яка складається із заборгованості за кредитом 95 391 грн. 37 коп., простроченої заборгованості за кредитом 7 252 грн. 02 коп., заборгованості по відсоткам 899 грн. 16 коп., простроченої заборгованості по відсоткам 5 659,50 грн. та пені 446,02грн (а.с.5, 102-103).

Як вбачається із детального розрахунку заборгованості за кредитом, ОСОБА_3 вносив платежі на погашення кредиту не в повному обсязі, останній платіж ним був здійснено 09.08.2013 року. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність заборгованості та задоволення вимог Банку про дострокове стягнення кредиту.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно відмовлено у задоволенні зустрічного позову є неприйнятними з огляду на таке.

У відповідності до п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ) банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання ).

Відповідну банківську ліцензію №99 від 16.01.2003 року на час укладання кредитного договору з ОСОБА_3 мав АТ «Індустріально-експортний банк» та має його правонаступник ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (а.с.44).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що зростання чи коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для тверджень про незаконність укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі ризики стосуються обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Суд першої інстанції обґрунтовано оцінив вимоги ОСОБА_3 про несправедливість умов кредитного договору в розумінні Закону України «Про захист прав споживачі» виходячи із положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, за якими сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Твердження апелянта про невідповідність вимогам закону умов кредитного договору в частині права перегляду банком розміру відсоткової ставки (її підвищення) не є прийнятними оскільки як вбачається з матеріалів справи Банк не скористався цим правом і відсоткова ставка по кредиту у розмірі 11,68% не збільшувалась в односторонньому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що п.п.1.1, 2.7 кредитного договору в частині валюти кредитування та перегляду Банком розміру відсоткової ставки не носять дискримінаційного характеру і не суперечать вимогам закону, що діяли на час укладання цього договору.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що зустрічні позовні вимоги про визнання пунктів кредитного договору такими, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» і невідповідність їх чинному законодавству, а також вимоги про визнання недодержання банком вимог, що ставляться до правочинів, - за своєю суттю спрямовані на встановлення фактів, що мають юридичне значення, а не на поновлення порушеного права або охоронюваного законом інтересу.

Колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову за необґрунтованістю. Посилання суду на неправильний спосіб захисту не спростовує правильності вирішення справи і лише висвітлює оцінку суду вимогам зустрічного позову, які за своїм змістом є декларативними і не містять належно визначеного способу захисту права в розумінні ст.16 ЦК України.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: