Справа № 461/3911/15-ц
Провадження № 4-с/461/41/15
УХВАЛА

Іменем України

18.06.2015 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.

при секретарі Думичі Р.М.,

за участі представника Державної виконавчої

служби України ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на дії та бездіяльність головного державного виконавця та начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, заінтересована особа ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з відповідною скаргою. Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України (далі відділ ПВР ДВС України) перебуває виконавчий лист № 461/5894/13-Ц виданий 15 жовтня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» суми боргу у розмірі 10078674,42 грн. Постановою головного державного виконавця відділу ПВР ДВС України ОСОБА_3 від 11 січня 2014 року було відкрите виконавче провадження по даному виконавчому листу.

Станом на 17 березня 2015 року, як зазначає заявник, за їх запитами з відділу ПВР ДВС по даному провадженню не було отримано жодної відповіді, стягувачу не направлялися копії постанов державного виконавця. Державний виконавець не вживає всіх заходів примусового виконання: не направлені запити до відповідних органів для отримання інформації щодо боржника, відсутні звернення до суду з приводу примусового входження до житла боржника, його розшуку, обмеження у праві виїзду за кордон тощо.

Просить суд

1) визнати бездіяльність державного виконавця протиправною і безпідставною;

2) зобовязати посадових осіб відділу ПВР ДВС України провести виконавчі дії для повного, своєчасного і неупередженого виконання рішення Галицького районного суду м. Львова по справі № 461/5894/13-Ц.

Представник заявника, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, надав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його присутності(а.с.18).

Представник державної виконавчої служби України за довіреністю (а.с.67) просив відмовити у задоволенні скарги, так як державний виконавцем вжиті всі відповідні заходи примусового стягнення, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи , вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано положеннями статті 383 ЦПК України, згідно яких сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як встановлено судовим розглядом, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 вересня 2013 року по справі № 461/5894/13-Ц був задоволений позов та виданий 15 жовтня 2013 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» суми боргу у розмірі 10078674,42 грн. (а.с.24-26). За відповідною заявою стягувача постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження(а.с.28).

В подальшому, здійснюючи виконавчі дії у межах виконавчого провадження державний виконавець 11 січня 2014 року виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження(а.с.31).

На запити, направлені до компетентних установ, державний виконавець отримав відповіді:

- з державної інспекції сільського господарства в Львівській області (а.с.34);

- витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження(а.с.35,41);

- витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (а.с.36);

- з управління Державтоінспекції МВС України у Львівській області (а.с.37).

Проведеними виконавчими діями було встановлено, що у боржника відсутнє майно, окрім, квартири яка перебуває в іпотеці. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 листопада 2014 року по справі № 761/25007/14-ц знято арешт з квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири та переданої в іпотеку ПАТ «Укргазпромбанк» згідно іпотечного договору (а.с.46-49). Постановою державного виконавця ВП №41415271 від 11 лютого 2015 року на підставі вищевказаного рішення суду був знятий арешт з квартири (а.с.51). Інші виконавчі дії державним виконавцем не проводилися.

За приписами статті 32 Закону України "Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є :1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Суд вважає, що державним виконавцем примусові виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», здійснені не у повному обсязі, що призвело до істотного порушення прав боржника у виконавчому провадженні. Так, державним виконавцем не здійснювали виходи за місцем мешкання боржника для встановлення майна боржника та його вилучення для подальшої реалізації; не зясовувалося питання наявності та вилучення готівки, наявності акцій, рахунків у банківських установах; не встановлено місце праці боржника для утримань із заробітної плати. Боржник не викликався до відділу ДВС, не притягувався до відповідальності, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», а у разі наявності певних обставин - до кримінальної відповідальності за умисне невиконання рішення суду.

Згідно п.18 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, державний виконавець організовує примусове виконання згідно встановлених для нього прав та обовязків. Такого звернення державним виконавцем здійснено не було.

Приписами статті 83 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Суду не надано належних та допустимих доказів, що начальником органу державної виконавчої служби здійснювався реальний контроль за станом виконавчого провадження.

Задовольняючи скаргу, суд виходить з того, що начальник та державний виконавець відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, виконуючи зазначене судове рішення, діяли не у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», не в межах наданих їм повноважень, не у спосіб встановлений законодавством, і допустили порушення порядку виконання судового рішення, передбаченого вищезазначеним Законом.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на дії та бездіяльність головного державного виконавця та начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця та начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» суми боргу у розмірі 10078674,42 грн.

Зобовязати головного державного виконавця та начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України вжити заходи,передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для своєчасного та повного виконання рішення Галицького районного суду м. Львова № 461/5894/13-Ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВБР» суми боргу у розмірі 10078674,42 грн.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 18 червня 2015 року проголошено її вступну та резолютивну частини. Повний текст ухвали суду виготовлений 19 червня 2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д.Фролова