Номер провадження: 22-ц/785/4175/15
Головуючий у першій інстанції Брайловська А. І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі - Павлючук Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

21.06.2013 року, товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (далі-Товариство) звернулось із позовом про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором і договором поруки із позичальника та його поручителя у сумі 02 106 417,27 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що 13.07.2007 року між закритим /публічним/ акціонерним товариством ОТП Банк" (далі-Банк) був укладений кредитний договір за умовами якого Банк надав кредит у сумі 250 000 доларів США на строк до 13.07.2022 року зі сплатою

5, 99% річних. У забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, між Банком і ОСОБА_2 13.07.2007 року був укладений договір поруки.

18.03.2011 року між Банком і Товариством укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував умови зобов'язання, станом на 16.04.2013 року має місце заборгованість з повернення кредиту та сплати відсотків, позичальник і поручитель є солідарними боржниками, позивач просив позов задовольнити.

Сторони не приймали участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.02.2015 року позов задоволено: суд стягнув солідарно з відповідачів на користь Товариства заборгованість за кредитним договором від 13.07.2007 року у сумі 02 106 417,27 гривень еквівалент 263 532,75 доларів США, а також судовий збір у рівних частках.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, необгрунтованість стягнення заборгованості з поручителя і порушення судом вимог ст. 559 ч.4 ЦК України.

У засіданні колегії суддів: представник ОСОБА_2 скаргу підтримав; представник Товариства скаргу не визнала. Відповідачі у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції у частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у частині вимог на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п.п.3.4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального

права.

Позивач просив стягнути солідарно заборгованість за кредитним договором із позичальника ОСОБА_3.і його поручителя ОСОБА_2на підставі кредитного договору від 13.07.2007 року з наступними дотатковими договорами та договору поруки від 13.07.2007 року у сумі 02 106 417,27 гривень еквівалент 263 532,75 доларів США (а.с.2,3 т.1).

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язання, які регулюються нормами ЦК України.

Встановлено, що 13.07.2007 року між Банком і ОСОБА_3 укладено кредитний договір на суму 250 000 доларів США на строк до 13.07.2022 року зі сплатою фіксованого відсотку 5,99% річних. 26.01.2012 року між Банком та ОСОБА_3укладено додатковий договір до кредитного договору, яким внесено зміни щодо процентної ставки (а.с.6-21 т.1).

У забезпечення виконання зобов'язання, 13.07.2007 року між Банком і ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалась, як солідарний боржник, відповідати разом із позичальником за невиконання умов основного зобов`язання. 11.04.2008 року і 20.07.2011 року між Банком та ОСОБА_2укладені додаткові договори до договору поруки , при цьому, ст.4, п.п.1У договору поруки та додаткових договорів до договору поруки визначно, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по кредитному договору й договору поруки у повному обсязі ( а.с.27-32).

Згідно п. 4 кредитного договору, щомісячне повернення кредиту мало відбуватись рівними частинами (а.с.6), а строком внесення платежу сумі 555, 56 доларів США /п.2 кредитного договору/ було 13 число кожного календарного місяця (а.с.6).

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору від 13.07.2007 року станом на 16.04.2013 року позичальник з червня 2010 року перестав здійснювати платежі з поверення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором ( а.с.4,5 т.1).

20.02.2012 року Товариство надіслало позичальнику ОСОБА_3 досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с. 34 т.1).

21.06.2013 року Товариство звернулось із позовом до позичальника і його поручиттеля ОСОБА_2про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором від 13.07.2007 року (а.с.2,3 т.1).

Наведене свідчить про те, що Товариство звернулось в суд за захистом порушеного права більш як через рік після направлення досудової вимоги позичальнику про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, Товариство, у лютому 2012 року не надсилало поручителю ОСОБА_2досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості.

У період з лютого 2012 року по серпень 2012 року, протягом шести місяців, Товариство не зверталось до суду із позовом про стягнення заборгованості із поручителя.

Умовами договору поруки від 13.07.2007 року і додатковими договорами до договору поруки від 11.04.2008 року та від 20.07.2011 року визначено лише, що умови цього договору діють до припинення строку дії кредитного договору і договору поруки у повному обсязі (а.с.27-32).

Між тим, сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитором або до повного виконання зобов'язання не може розглядатись як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом ст. 559 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється,

якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки від 13.07.2007 року і додатковами угодами до цього договору поруки не визначено строк, після закінчення якого зобов'язання припиняється.

Оскільки позичальник порушив умови кредитного договору, Товариство, відповідно до ст. 1050 ч.2 та п. 1.9.1 кредитного договору скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, надіславши позичальнику 20.02.2012 року досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів (а.с. 34 т.1).

Наведене свідчить про те, що Товариство, надіславши у лютому 2012 року досудову вимогу позичальнику про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором змінило строк виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, Товариство, всупереч ст. 559 ч. 4 ЦПК України, протягом шести місяців (з лютого 2012 року по серпень 2012 року) не пред'явило у суді вимогу до поручителя ОСОБА_2про погашення заборгованості у солідарному порядку нею і позичальником ОСОБА_4

Беручи до уваги, що Товариство протягом шести місяців після направлення 20.02.2012 року досудової вимоги про дострокове погашеня кредиту не звернувся із позовом в суд до поручителя, порука і обов'язки поручителя припинили свою дію.

19.06.2013 року Товариство надіслало поручителю досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором від 13.07.2007 року (а.с.35 т.1), однак зазначена вимога не є вимогою до поручителя у розумінні ст. 559 ч.4 ЦК України з огляду на наступне.

Аналіз ст. 559 ч.4 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки /будь-який із зазначених у частині четвертій ст. 559 ЦК України/ не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора і суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку /який є преклюзивним/ жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права /шляхом пред'явлення позову/, кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію данного виду забезпечення виконання зобов'язання, застосоване у другому реченні ч.4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення у встановленому законом порядку, протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного із боржником обов'язку за договором має бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, зокрема з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ст. 1050 ч.2 ЦК України.

Зважаючи на те, що сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся із позовом до поручителя, а у даному випадку Товариство у період з лютого 2012 року по серпень 2012 ркоу не звернувся із позовом до поручителя, колегія суддів відмовляє у позові Товариству до поручителя ОСОБА_2про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 13.07.2006 року.

У встановленому законом порядку ОСОБА_3 рішення суду у частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором не оскаржив і не надавав таких повноважень позичальнику ОСОБА_2

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову до поручителя, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимог до поручителя - скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 3013, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2015 року у частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованості та судового збору- скасувати.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" у позові до ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором від 13.07.2007 року у сумі 02 106 417, 27 гривень еквівалент 263 532,75 доларів США.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Н.Д. Плавич