Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/3043/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Курач І.В.
Провадження № 22-ц/778/4567/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання незаконними та скасування наказу № 852-к від 13.11.2014 року «Про звільнення ОСОБА_2О.», наказу № 26-к від 17.01.2015 року «Про внесення часткових змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 13.11.2014 року № 852-к» та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія» за № 852-к від 13.11.2014 року «Про звільнення ОСОБА_2О.» та поновлення на роботі.

В подальшому позовні вимоги уточнив, та, крім зазначеного наказу, просив визнати незаконним та скасувати також наказ № 26-к від 17.01.2015 року «Про внесення часткових змін до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 13.11.2014 року № 852-к» та поновити на роботі з 14.11.2014 року на посаді технічного директора - головного інженера Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до

висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ДП НАЕК «Енергоатом» № 704-к від 02.11.2007р. ОСОБА_2 був призначений на посаду технічного директора головного інженера Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» за безстроковим трудовим договором.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2014р. затверджено угоду від 22 серпня 2014р. у кримінальному провадженні № 0000266 про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_2, згідно з якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 25 500 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю та без конфіскації майна.

Вказаний вирок набрав законної сили 13.10.2014р.

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» за № 852-к від 13.11.2014 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи з 14.11.2014 року у зв'язку з набранням законної сили вироком суду на підставі п.7 ст. 36 КЗпП України.

В подальшому наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» за № 26-к від 17.01.2015 року до вищезазначеного наказу були внесені зміни щодо підстав припинення з ОСОБА_2 трудового договору та його було звільнення з 14.11.2014 року у зв'язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» на підставі п.7-1 ст. 36 КЗпП України.

Не заперечуючи підстав звільнення, позивач в позові про визнання незаконними та скасування обох наказів про його звільнення вважає їх незаконними з огляду на те, що на час їх прийняття у відповідача була відсутня копія вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2014 року, яка до теперішнього часу відповідачем не отримана, тому позивач вважає, що у відповідача не було правових підстав для припинення з ним трудового договору на підставі п.7-1 ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача підприємством не було допущено порушень чинного трудового законодавства, на які посилався позивач.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що висновки суду не відповідають дійсним обставина справи, оскільки підприємством не надано доказів про отримання належним чином завіреної копії вироку на час видання наказів про його звільнення, його не було ознайомлено з наказами, оскільки з 14.11.2014р. по 14.01.2015р. він безперервно перебував на лікарняному.

Проте такі ствердження апеляційної скарги є необгрунтованими, оскільки суд ретельно, повно та всебічно дослідив ці обставини та, давши належну оцінку здобутим у справі доказам, дійшов правильних висновків щодо вирішення спору не на користь звільненого працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», особи, яких притягнуто до кримінальної або адміністративної відповідальності за корупційні правопорушення, пов»язані з порушенням обмежень, передбачених цим Законом, підлягають звільненню з роботи (служби) у триденний строк з дня отримання органом державної влади, органом місцевого самоврядування, підприємством, установою, організацією копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору

за пунктом 7 є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; за пунктом 7-1 набрання законної сили судовим рішенням, відповідно до якого працівника притягнуто до відповідальності за корупційне правопорушення, пов»язане з порушенням обмежень, передбачених ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції».

Згідно з ч. 2 ст. 36 КЗпП України у випадках, передбачених пунктами 7 і 7-1 частини першої цієї статті, особа підлягає звільненню з посади у триденний строк з дня отримання підприємством копії відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст. 21 ЗУ «Про засади запобігання і протидії корупції», відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних правопорушень вносяться до Єдиного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, протягом трьох робочих днів з дня надходження з Державної судової адміністрації України до Міністарства юстиції України електронної копії рішення суду, яке набрало законної сили, з Єдиного державного реєстру судових рішень. Міністерство юстиції України забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті відомостей з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, протягом трьох робочих днів після їх внесення до реєстру. Відкритими для безоплатного цілодобового доступу є такі відомості про особу, яку притягнуто до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення: прізвище, ім»я, по батькові; місце роботи, посада на час вчинення корупційного правопорушення; склад корупційного правопорушення; вид покарання (стягнення); спосіб вчинення дисциплінарного проступку; вид дисциплінарного стягнення. Зазначені відомості не належать до конфіденційної інформації про особу та не можуть бути обмежені в доступі.

Згідно з вироком Орджонікідзевського районного суду від 10 вересня 2014р. ОСОБА_2 скоїв діяння, яке кваліфіковано за ч. 1 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, і це діяння відноситься до корупційного правопорушення, пов»язаного з порушенням обмежень, передбачених ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції».

Отже, за вимогами ст. 22 ЗУ «Про засади запобігання та продих корупції» така особа підлягає безумовному звільненню у триденний строк з дня отримання підприємством копії судового рішення, що кореспондує з вимогами ч 2 ст. 36 КЗпП України.

Апелянт вказує, що підприємство не отримало від суду належним чином завірену копію судового рішення, і цих обставин не заперечував представник підприємства в ході розгляду справи, зазначивши, що копія вироку ними одержана з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Але зважаючи на те, що у вищевказаних нормах ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції» та в статті 36 КЗпП України конкретно не зазначається, у якій формі та з якого джерела має бути отримано таке судове рішення, тому, на думку колегії, є правомірним отримання підприємством вироку із Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщеного на офіційному веб-порталі судової влади України. В такому разі є визначальним саме факт набрання таким рішеннмя законної сили, і в даному випадку вирок набрав законної сили 13.10.2014р., а звільнено було ОСОБА_2 наказом від 13.11.2014р. з 14.11.2014р. Крім того, в ході слухання справи сторона позивача не заперечувала того факту, що отримана відповідачем копія вироку повністю відповідає наданій ним. До того ж, ідентифікувати особу, вказану у вироку, який взято з реєстру судових рішень, можливо за іншими даними: посада, місце роботи, а також через відповідний Єдиний реєстр осіб, які вчинили корупційні правопорушення, в якому ці всі дані, зокрема, прізвище, ім»я, по-батькові зазначаються, та який відкрито до загального доступу цілодобово.

Отже, вимоги ч. 2 ст. 36 КЗпП України та статті 22 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції» були дотримані відповідачем при звільненні ОСОБА_2

ОСОБА_2 в ході апеляційного розгляду справи не заперечував, що з початку робочого дня і приблизно до 11 години 14.11.2014р. знаходився на роботі, а після 11 години звернувся до медичної установи у зв»язку із поганим самопочуттям, де йому було надано лікарняний.

Однак позивач звільнявся не з ініціативи роботодавця, а за корупційне правопорушення, тому з урахуванням вимог ст. 22 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції», при такому звільненні положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України не застосовуються.

Перевіривши обставини щодо ознайомлення ОСОБА_2 з наказами про звільнення, колегія погоджується з висновками суду, що і в цій частині порушень з боку відповідача не вбачається.

Так, 14.11.2014р. ОСОБА_2 знаходився на роботі, про що свідчать надані відповідачем копії наказів №№ 402-к, 404-к, 440-вк від 14.11.2014р., які погоджувались з ним саме 14.11.2014р., оскільки особисто позивачем ставився підпис і дата у цих наказах ( а.с. 97-99).

Згідно з Актом від 14.11.2014р., складеним уповноваженими особами відповідача, позивач відмовився ознайомитись з наказом про звільнення та розписатись про ознайомлення з цим наказом ( а.с 50).

Допитані в ході розгляду справи свідки ОСОБА_3 директор Центру взаємодії з органами державної влади та законопроектної роботи, ОСОБА_4 т.в.о. виконавчого директора з кадрів, праці та соціальних питань, які були присутні під час пред»явлення наказу № 852-к позивачу для ознайомлення, підтвердили обставини, викладені в акті.

Крім того, позивач вже 11.12.2014р. додає до позовної заяви наказ № 852-к від 13.11.2014р., копія якого у нього малась.

Наказ № 26-к від 17.01.2015р. був виданий після звільнення позивача та під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 щодо оскарження першого наказу про звільнення, та був вручений представнику позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні 22.01.2015р.

Вказані докази спростовують доводи апелянта по те, що його не ознайомлено з оскаржуваними наказами.

Неспроможними вважає колегія і доводи апелянта стосовно того, що суд розглядав справу у судовому засіданні 20.05.2014р. у його відсутності попри наявність клопотання про відкладення судового засідання з поважних причин - хвороби, тому він не міг скористатись своїми процесуальними правами при допиті свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Так, позивач має представника ОСОБА_5, та 22.01.2015р. надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності у відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України ( а.с. 14).

В судове засідання 20.05.2015р. позивач не з»явився, як і у всі передуючі цьому судові засідання, його інтереси в суді представляв ОСОБА_5 Але представник ОСОБА_5 в судове засідання 20.05.2015р. не з»явився, не спрямувавши до суду будь-яких заяв про відкладення розгляду справи, про причини своєї неявки, тому суд у цьому засіданні допитав свідків та відклав справу, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 191 ЦПК України, згідно з якою у разі відкладення розгляду справи суд повинен допитати свідків, які з»явились, та тільки у виняткових випадках за ухвалою суду свідки не допитуються і викликаються знову. Таких виняткових випадків у судовому засіданні 20.05.2015р. не було,

оскільки представник позивача не з»явився у це засідання без поважних причин.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 16 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_1