АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/257/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1342/15Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Гальонкіна С.А., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Самойленка Михайла Олександровича, представника позивача ОСОБА_3, на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 25 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, після уточнення, просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь завдану йому діями органу дізнання та суду моральну (немайнову) шкоду в сумі 5 000 грн. 00 коп., за надання юридичної допомоги 2 633 грн. 44 коп., понесені судові витрати в сумі 1218 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що в зв'язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за проступок, який позивач не вчиняв, йому було завдано моральну шкоду.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 25 березня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову.

Представник позивача Самойленко М.О. в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції суперечать встановленим обставинам по справі, які не підлягають додатковому доказуванню.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове в разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 14 березня по 27 березня 2014 року Кременчуцькою ОДПІ проведена документальна планова перевірка ВБКП «Рассвет» з питань дотримання вимог податкового законодавства. За результатами перевірки працівниками Кременчуцької ОДПІ складено акт від 03 квітня 2014 року, у якому відображені певні порушення податкового законодавства. На підставі цього акту 18 квітня 2014 року Кременчуцькою ОДПІ винесені три податкових повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2014 року, задоволений адміністративний позов ВБКП «Рассвет» - визнані протиправними і скасовані податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 18 квітня 2014 року.

За результатами перевірки 22 квітня 2014 року інспектором відділу перевірок платників податків Кременчуцької ОДПІ відносно ОСОБА_3, як директора ВБКП "Рассвет", складено протокол № 163 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.163-1 КУпАП України.

Постановою судді Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 28 липня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.163-1 КУпАП України, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрите у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 03 грудня 2014 року задоволена апеляційна скарга захисника Самойленка М.О. в інтересах ОСОБА_3: постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 28 липня 2014 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.163-1 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності протиправної поведінки працівників Кременчуцької ОДПІ при складанні протоколу про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, а застосування ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не є можливим, оскільки Крюківський районний суд м.Кременчука не притягнутий до участі у справі у якості співвідповідача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Зі змісту приписів ст.19-1, ст.41, ст.60, ст.61, ст.341, ст.342 Податкового кодексу України органи Державної податкової інспекції України, окрім податкової міліції, не є органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність або ж проводять досудове слідство у розумінні положень ст.1176 ЦК України та положень ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Таким чином, оскільки Крюківський районний суд м.Кременчука як державний орган, який вирішив по суті питання про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, не є відповідачем (співвідповідачем) по справі, то відсутні підстави для застосування норм ст.1176 ЦК України і ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Посилання ОСОБА_3 у позові саме на вказані норми закону як на правову підставу заявлених вимог не може бути підставою для відмови у позові, так як відповідно до ст.3, ст.11,ст.27, ст.31 ЦПК України правом визначення предмета та підстави позову наділений виключно позивач, а суд має розглянути справу у межах заявлених вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Підстава позову - це обставини, якими обґрунтовуються вимоги і які порушують права особи, яка звертається до суду. Предмет позову - це матеріально-правова вимога особи, стосовно якої вона просить ухвалити рішення. Таким чином, позивач зобов'язаний викласти обставини, які, на його думку, порушують його права, і підтвердити ці обставини належними і допустимими доказами, а суд при розгляді справи зобов'язаний встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами, і яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (п.3,4 ч.1 ст.214 ЦПК України).

Відповідно до ст.56 Конституції України, яка є нормою прямої дії, кожен має право на відшкодування за рахунок Держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснені ними своїх службових повноважень.

Зазначеній нормі Конституції України кореспондують приписи ст.1174 ЦК України, згідно яких шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійснені нею своїх повноважень, відшкодовується Державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Спеціальним законом, зокрема Податковим кодексом України, не передбаченого окремого порядку відшкодування шкоди, завданої фізичним особам рішеннями, діями або бездіяльністю службових або посадових осіб органів Державної податкової інспекції при виконанні ними своїх обов'язків.

Таким чином, при вирішення цього спору підлягають застосуванню норми ст.56 Конституції України, ст.1174 ЦК України.

Судовими рішеннями, а саме постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 травня 2014 року і ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2014 року, встановлено, що податкові повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 18 квітня 2014 року №/689, №/690 та №/684 є протиправними, оскільки суперечать фактичним обставинам, вимогам Податкового кодексу України та ґрунтуються на припущеннях (а.с.40-54).

Наведені обставини, які не підлягають доказуванню відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, є достатніми для того, щоб зробити обґрунтований висновок про незаконність дій Кременчуцької ОДПІ у частині виявлення порушень податкового законодавства, що стало підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 (а.с.16-17).

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 03 грудня 2014 року (а.с.14-15) встановлено (ч.3 ст.61 ЦПК України), що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 складений з порушенням вимог ст.268 КУпАП, а також встановлена відсутність події і складу адміністративного правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_3

Такими чином, колегія суддів визнає доведеним факт вчинення службовими особами Кременчуцької ОДПІ незаконних дій і рішень відносно ОСОБА_3, які виявилися у незаконному складанні протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

При вирішенні питання про відшкодування позивачу моральної шкоди колегія суддів керується роз'ясненнями, які наведені у пунктах 3,4,5,9,10-1 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року. В обґрунтування розміру завданої моральної шкоди ОСОБА_3 посилався у тому числі і на тяжкий стан свого здоров'я, проте у справі відсутні належні і допустимі докази, якими б достовірно був підтверджений причинно-наслідковий зв'язок між незаконними діями службових осіб Кременчуцької ОДПІ та погіршенням стану здоров'я позивача. Тому, визначаючи розмір відшкодування, колегія суддів враховує сам факт вчинення незаконних дій відносно позивача представниками органу державної влади, характер таких дій (пов'язані із здійсненням позивачем підприємницької діяльності), тривалість періоду, який був необхідний для відновлення порушеного права, вимушені додаткові матеріальні витрати на правову допомогу, а також очевидні душевні переживання, пов'язані з цими подіями.

Таким чином, ґрунтуючись на вимогах розумності і справедливості, колегія суддів визначає, що на користь позивача підлягає стягненню 1 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, які підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, як того вимагають ст.ст.23,48 Бюджетного кодексу України, оскільки незаконне притягнення до адміністративної відповідальності допущене посадовими особами органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень (ст. 1174 ЦК України).

За приписом ст.88 ЦК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно вирішує питання розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу . Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (ст.84 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, повноваження представника позивача Самойленка М.О. при розгляді справи у суді першої інстанції підтверджується копією Ордера № 056456 від 09.02.2015 року ( а.с. 59)

У матеріалах справи також наявний Договір про надання правової допомоги, укладений 13 січня 2015 року між ОСОБА_3 (Клієнт) та адвокатом Самойленко М.О., предметом якого є надання Клієнту за плату послуг адвоката та консультаційних послуг в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором. Згідно п.п.1.1.-1.5 Договору, Адвокат представляє інтереси Клієнта в Автозаводському районному суді м.Кременчука Полтавської області у справі "про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та суду", та в разі необхідності представляти права і законні інтереси Клієнта в Апеляційному суді Полтавської області та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с. 60-62).

Матеріали справи не містять Акту приймання-передачі наданих адвокатом Самойленком М.О. послуг, але в матеріалах справи є квитанція про оплату послуг позивачем за вивчення проблеми, надання консультацій, складання позовної заяви про відшкодування шкоди ( а.с.30).

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату і згідно Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року №4191-УІ та безпосередньо при розгляді даної справи.

Докази укладення угоди про надання правової допомоги і її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат приймав участь в судових засіданнях при розгляді інших справ, в даному випадку при розгляді адміністративної справи (а.с.28).

Таким чином, підлягають стягненню з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, як того вимагають ст. ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України, витрати понесені на правову допомогу пропорційно задоволення позовних вимог в розмірі 243 грн. 60 коп. і не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення 2 633 грн. 40 коп.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 25 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_3 1 000 грн. У відшкодування моральної шкоди, а також 243 грн. 60 коп. витрат на правову допомогу.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді С.А.Гальонкін

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов