Справа № 161/3520/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/773/734/15 Категорія: 81 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Антонюк К.І.,

суддів - Веремчук Л.М., Овсієнко А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: скаржника - ОСОБА_1,

представника скаржника - ОСОБА_2,

представника Другого відділу ДВС Луцького МУЮ - Бондарука П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Бондарука Павла Володимировича, за апеляційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 03 квітня 2015 року скаргу в даній справі задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Бондарчука П.В. про закінчення виконавчого провадження №44984340 від 23.02.2015 року.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, Другий відділ ДВС Луцького МУЮ подав апеляційну скаргу, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні скарги відмовити.

Колегія суддів, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Волинської області від 11 вересня 2014 року рішення Луцького міськрайонного суду від 07 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_5 про виконання умов договору купівлі-продажу в частині відмови у зобов'язанні відповідача передати товар позивачу скасовано. Зобов'язано ОСОБА_5 передати ОСОБА_1 чавунну ванну розміром 1,5 х 0,7 м. "Continental". Вирішено питання про стягнення судового збору. В решті рішення суду залишено без змін.

На підставі виконавчого листа № 161/6861/14-ц, виданого 02 жовтня 2014 року Луцьким міськрайонним судом, головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Боярським Є.В. 08 жовтня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 13).

05 грудня 2014 року та 17 грудня 2014 року заступником начальника Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Бондаруком П.В. винесено постанови про накладення на ОСОБА_5 штрафу у розмірі 340 грн. та 680 грн. відповідно за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов'язує боржника виконати певні дії (а.с. 14).

19 грудня 2014 року внесено подання начальнику Луцького МВ УМВС України у Волинській області для притягнення боржника до кримінальної відповідальності (а.с. 15).

Відповідно до повідомлення Луцького МВ УМВС України у Волинській області від 30.12.2014 року за результатами перевірки кримінально-карних діянь в діях ОСОБА_5 не встановлено (а.с. 16).

Постановою заступника начальника Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Бондарука П.В. від 23.02.2015 року виконавче провадження з примусового виконання рішення суду закінчено. Постанова про закінчення виконавчого провадження мотивована тим, що рішення суду без участі боржника виконати не можливо та державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання рішення суду, передбачених ст.75 Закону України "Про виконавче провадження".

Суд першої інстанції скасовуючи постанову виходив з того, що державний виконавець передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, не здійснивши всіх передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів примусового виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та зобов'язаний також роз'яснювати права особам, які беруть участь у виконавчому провадженні.

Частиною 1 ст. 11 зазначеного Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, в тому числі у процесі здійснення виконавчого провадження має право звернутися до суду з поданням про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення суду.

До заходів примусового виконання рішень відноситься також вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні (п.3 ч.1 ст. 32 вказаного Закону).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем не здійснено всіх передбачених Закону України "Про виконавче провадження" заходів по виконанню рішення суду, зокрема державним виконавцем не вилучено в боржника та не передано стягувачу чавунну ванну, яку зобов'язано боржника передати рішенням суду. Також державний виконавець вправі звернутись до суду про зміну способу та порядку виконання рішення, або роз'яснити стягувачу його право звернення до суду з відповідною заявою.

Такі дії державним виконавцем не були вчинені.

Крім того, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.11 ч.1 ст.49, ч.2 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" не відповідає положенням цих норм закону.

П.11 ч.1 ст.49 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Згідно із ч.3 ст.75 Закону у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Отже, відповідно до змісту вищезазначених норм закону, виконавче провадження підлягає закінченню з підстав передбачених ч.3 ст.75 тільки у випадку, якщо неможливо виконати рішення суду без участі боржника.

Рішення суду щодо передачі стягувачу майна не відноситься до таких випадків і може бути виконане без участі боржника.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що державним виконавцем не вжито всіх заходів для примусового виконання рішення суду та постанова від 23.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Ухвала постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: