Провадження №2/461/187/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.,

при секретарі Скаб В.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом Кредитної спілки Християнська злагода до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, про що свідчить вирок Галицького районного суду м.Львова від 14.06.2011 року, позивачу спричинена матеріальна шкода на суму 55 318 749,35 грн. Просить суд стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 55 318 749,35 грн. матеріальних збитків заподіяних злочином. 14.01.2015 року позивач уточнив свої позовні вимоги, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь КС Християнська злагода матеріальні збитки завдані злочином в сумі 37 874 442,02 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та уточнення з мотивів викладених у позовній заяві. Просить суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні частково підтримала позовні вимоги, зокрема в частині стягнення з неї 780 000 грн., в задоволенні решти позовних вимог просила відмовити у звязку із необґрунтованістю суми.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що Вироком Галицького районного суду м.Львова від 14.06.2011 року у справі №1-9/11 ОСОБА_3 визнано виним у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.ст.366 та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з позбавленням права займати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративних функцій на 3 роки. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.2 ст.366 КК України та остаточно призначено їй покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, повязані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області № 11-114/11 від 06.04.2012 року вирок Галицького районного суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільний і кримінальних справ від 23.05.2013 року вирок Галицького районного суду м.Львова від 14.06.2011 року та ухвалу суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 06.04.2012 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_2 залишено без змін.

Вирок набрав законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас ст.177 ЦК України визначено, що обєктами цивільних прав є речі. У тому числі гроші та цінні папери, майнові права та інші матеріальні й нематеріальні блага. За приписами ст.22 ЦК України.

Пунктами 13,15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна розяснено, що покладаючи на підсудного обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Суд може зменшити розмір відшкодування заподіяної шкоди лише з підстав, передбачених законодавством (ст.137 КЗпП України або ст.454 ЦК України з наведенням у вироку відповідних мотивів. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою.

Якщо вироком суду доведено факт придбання майна на кошти, здобуті злочинним шляхом, то стягнення з відповідача для відшкодування потерпілим позивачам заподіяної шкоди може бути звернуте на майно у незалежності від того, чи є воно спільною власністю подружжя, або спільною власністю інших осіб.

Пунктом 18 Постанови визначено, що при розгляді цивільного позову, що випливає з кримінальної справи, суд згідно з розясненням, даним у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року Про судове рішення визнає суми, що підлягають стягненню на відшкодування шкоди, з урахуванням доказів, як наявних у кримінальній справі, так і додатково представлених сторонами цього цивільного позову або/і зібраних з ініціативи суду.

Згідно п.21 Постанови у випадках, коли з засудженого належить стягнути не тільки суми на відшкодування матеріальної шкоди, а й безпідставно одержані суми, а також коли до нього застосовано конфіскацію майна, при виконанні вироку слід керуватися тим, що в першу чергу, відшкодовується шкода, у другу чергу стягуються безпідставно одержані суми і тільки після цього проводиться конфіскація майна.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки внаслідок неправомірних дій відповідачів, яким надано кримінально-правову оцінку вироком суду, позивачу заподіяна матеріальна шкода, розмір якої стверджується представленими суду письмовими доказами.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215, 224 ЦПК України, ст.ст.177, 1166, 1192, ЦК України, з урахуванням положень п.п. 13,15,18,21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна, суд,

в и р і ш и в :

позов Кредитної спілки Християнська злагода до ОСОБА_3, ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки Християнська злагода 37 874 442 (тридцять сім мільйонів вісімсот сімдесят чотири тисячі сорок дві) грн. 02 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В. Государський