Єдиний унікальний номер 243/7405/15-ц Номер провадження 22-ц/775/733/2015
Головуючий у 1 інстанції Хаустова Т.А.
Доповідач Санікова О.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Маширо О.П., Жданової В.С.

при секретарі Макотченко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області про спростування недостовірної інформації, що міститься в акті №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, посилаючись на те, що з 7 липня 2008 року він працював у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі на посаді головного спеціаліста з медичного обслуговування.

12 березня 2012 року з ним стався нещасний випадок під час виконання службових обовязків, в результаті чого він отримав черепно-мозкову травму.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя було зобовязано управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області як роботодавця скласти акт про нещасний випадок,що пов'язаний з виробництвом за формою Н-1.

Проте він не згоден з висновками щодо причин нещасного випадку і з висновками про те, що він є тією особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, які викладені у розділах 7.1., 10., вважаючи їх необґрунтованими і протиправними.

У розділах 6., 11. міститься інформація про відсутність свідків події, відсутність медичного підтвердження травми, розбіжності у діагнозах лікарів, що суперечить рішенню Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року, що на думку позивача свідчить про протиправність дій роботодавця.

Внаслідок неправомірних дій роботодавця несвоєчасного і неправомірного розслідування нещасного випадку йому спричинена моральна шкода.

Безпідставне звинувачення його у порушенні вимог законодавства про охорону праці та трудової дисципліни вважає дискредитацією його ділової репутації. Він віруюча людина, тому моральне ставлення до самого себе, гідність як самоповагу людини, створеної за образом і подобою Божою, вважає за найбільш християнські чесноти, які сповідує. Має честь і відповідно повагу і пошану в сім»ї , серед мирян і священників, друзів і знайомих, пацієнтів і потерпілих, співробітників трудових колективів, де працював. Тому недостовірна інформація, поширена відповідачем у розділах 7.1 і 10. акту №3 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1, порочить його честь, гідність та ділову репутацію і завдає йому моральної шкоди.

Просив: визнати акт №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, затверджений 12 вересня 2013 року, в частині розділів 6., 7.1., 10., 11. протиправним; визнати дії відповідача щодо визначення причин нещасного випадку і осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці при складанні і затвердженні акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, що затверджений 12 вересня 2013 року, неправомірними; визнати дії відповідача такими, що внаслідок несвоєчасного і неправомірного розслідування нещасного випадку, завдали позивачеві матеріальної шкоди; визнати дії відповідача такими, що завдали моральної шкоди позивачеві внаслідок порушення його права на своєчасне і обєктивне розслідування нещасного випадку та права на соціальне забезпечення під час тимчасової втрати працездатності і права на своєчасне лікування у звязку з нещасним випадком на виробництві; визнати недостовірною і такою, що не відповідає дійсності інформацію, письмово викладену у розділах 6., 7.1., 10., 11. акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 вересня 2013 року, а саме: у п. 7.1.: невиконання посадових обовязків, у п. 10. Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, або орган, який проводить розслідування: ОСОБА_1 головний спеціаліст відділу з медичного обслуговування відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполі: порушення п. 2.16 (п.2 Завдання та обовязки) «Посадової інструкції головного спеціаліста відділу з медичного обслуговування відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполі Донецької області», визнати інформацію, письмово викладену у розділах 7.1., 10. Акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 вересня 2013 року такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, зобовязати відповідача спростувати інформацію, письмово викладену у розділах 6., 7.1., 10., 11. акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 вересня 2013 року у спосіб поширення цієї інформації, зобовязати відповідача скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, відповідний рішенню Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року щодо наявності медичного підтвердження травми та свідків події у розділах 6., 11. та який має містити у розділі 7.1 справжню причину нещасного випадку з урахуванням того, кому належала коробка з документами і хто її поклав на шафу для одягу, падіння якої спричинило нещасний випадок і у розділі 10. вказати дійсну особу, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області на відшкодування завданої йому моральної шкоди 40000 грн.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області про спростування недостовірної інформації, що міститься в акті №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, якою завдано моральної шкоди, захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди відмовлено у звязку з відсутністю підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення норм матеріального та процесуального права; відмову суду у задоволенні його позовних вимог розглядає як порушення принципу преюдиціальності рішення, що набрало законної сили (рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року, яким встановлено безспірність фактів щодо діагнозу, причинний зв'язок між фактом падіння коробки та встановленим діагнозом, факт наявності свідків події), згідно якого є неприпустимість оспорювання і повторної перевірки в іншому процесі фактів і правовідносин, підтверджених рішенням суду, що набрало законної сили; висновок суду про те, що відповідач як роботодавець не є відповідальним за складений комісією акт про нещасний випадок суперечить встановленим законам України правовідносинам між працівником та роботодавцем щодо розслідування нещасного випадку і складання відповідного акту; судом не враховано, що питання порушення ним трудової дисципліни роботодавцем не піднімалось і жодним чином не оформлювалось ані до нещасного випадку, ані під час розслідування, отже зазначене у розділі 7.1. акту Н-1: невиконання посадових обовязків, не підтверджене відповідно законодавству, а саме ст.ст. 147, 149 КЗпП України; апелянт вважає, що суд не дослідив належним чином судові матеріали по справі за його позовом до відповідача щодо зобовязання скласти акт за формою Н-1, у яких є його пояснення по нещасному випадку; апелянт посилається також на те, що всупереч положенням законодавства про те, що відносини і факти, встановлені в рішенні, вважаються істинними та не підлягають доказуванню доти, доки рішення не скасоване, суд знову наводить як аргументи твердження, спростовані рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року: при проведенні повторного розслідування ОСОБА_1 від участі в роботі комісії ухилявся, фактично не надав ніяких пояснень, з комісією не співпрацював, чинив перепони, амбулаторну карту надати комісії відмовився; апелянт звертає також увагу на те, що роботодавцем порушені положення Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України від 30 листопада 2011 року №1232 щодо кодування порушеного потерпілим вимог законодавства про охорону праці; суд при прийнятті рішення не взяв до уваги доведений рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 квітня 2014 року факт завдання йому матеріальної шкоди внаслідок того, що роботодавець не склав акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, у звязку з чим він вимушений був своїми коштами оплачувати лікування за наслідками виробничої травми, при цьому довгий час не отримував виплат по тимчасовій непрацездатності, не міг відповідно до закону здійснити відповідні заходи з медичної реабілітації по призначенням лікарів.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Позивач у судове засідання апеляційного суду не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином; про вручення 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 повістки свідчить письмовий документ, а саме відстеження пересилання поштових відправлень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що акт №3 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 складено комісійно, у відповідності з вимогами постанови КМ України від 30 листопада 2011 року №1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві»; своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст.ст. 13, 66, 159 КЗпП України, а також ст. 14 Закону України «Про охорону праці», умови колективного договору та Правила внутрішнього трудового розпорядку, посадову інструкцію; у акті №3 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 викладено обєктивно всі обставини та правильно зроблено висновок комісією щодо наявності вини ОСОБА_1 у настанні нещасного випадку; відповідачем правомірно та у передбаченому законом порядку створено комісію для розслідування нещасного випадку, саме комісійно, а не одноособово представником відповідача складено акт з обєктивними висновками, на складання якого відповідач не впливав ніяким чином; ніяким органом не визнано дії управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області неправомірними; відповідачем повністю виконано рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року, але у ньому не зазначено, що попереднє розслідування було несвоєчасним, розслідування нещасного випадку розпочато вчасно і здійснювалося з 13 березня по 6 квітня 2012 року включно обєктивно і неупереджено; зроблені комісією висновки відповідають обставинам нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1; будь-яких переконливих доказів, які б спростовували висновки суду позивач не надав і на їх наявність не послався, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині спростування недостовірної інформації, що міститься у акті №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, якою завдано моральної шкоди, задоволенню не підлягають.

Проте з такими висновками суду повністю погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови КМ України від 30 листопада 2011 року №1232 «Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначена у затвердженому цією постановою Порядку.

Згідно зазначеного Порядку роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобовязаний протягом однієї години передати з використанням засобів звязку та протягом доби на паперовому носії повідомлення про нещасний випадок згідно з додатком 2, протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування (п.10); члени комісії мають право одержувати усні чи письмові пояснення щодо нещасного випадку та проводити опитування роботодавця, посадових осіб, інших працівників підприємства, у тому числі потерпілого, та опитати осіб свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, робити необхідні запити, повязані з проведенням розслідування (п.11); комісія зобовязана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; зясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов'язаний чи не пов'язаний нещасний випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам тощо (п.14); матеріалами розслідування є акти за формою Н-5 і Н-1 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом), наказ про утворення комісії, картка за формою П-5 (у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння), пояснення потерпілого, осіб свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб (у разі їх наявності), копії документів про кваліфікацію працівника, проведення відповідних інструктажів та медичних оглядів, а також отримання завдання на виконання роботи, під час якої стався нещасний випадок (за наявності), а також у разі потреби витяги з експлуатаційної документації, схеми, фотографії, інші документи, що характеризують стан робочого місця (устаткування, апаратури, матеріалів тощо), висновок лікувально-профілактичного закладу про стан спяніння, наявність в організмі потерпілого алкоголю, наркотичних чи отруйних речовин (п.17); примірники затверджених актів за формою Н-5 і Н-1 потягом доби надсилаються роботодавцем: …потерпілому або уповноваженій ним особі, яка представляє його інтереси… (п.19) ; контроль за своєчасністю та обєктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції; громадський контроль здійснюють профспілки через свої виборні органи і представників, а також уповноважені найманими працівниками особи з питань охорони праці у разі відсутності на підприємстві профспілки; зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом,і складання акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку (п.33); посадова особі органу Держгірпромнагляду в разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт за формою Н-5 або Н-1 чи незгоди потерпілого або уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси, із змістом зазначеного акта, надходження скарги або незгоди з висновками про обставини і причини настання нещасного випадку чи приховування факту настання нещасного випадку має право видавати обовязкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду приписи за формою Н-9 згідно з додатком 10 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, складання акта за формою Н-5 або Н-1 (п.34).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 27 травня 2013 року, ОСОБА_1 з 7 липня 2008 року перебував у трудових відносинах з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі на посаді головного спеціаліста з медичного обслуговування.

12 березня 2012 року з ним стався нещасний випадок.

13 березня 2012 року наказом обласного управління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області було створено комісію з розслідування нещасного випадку, що відповідає положенню п.п 2 п. 10 Порядку проведення розслідування.

Керуючись п.п. 17 п. 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМ України від 30 листопада 2011 року №1232, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався з позивачем, не пов'язаний з виробництвом, на підставі чого був складений акт за формою Н-5 від 9 квітня 2012 року, який був вручений ОСОБА_1 10 квітня 2012 року.

Не погодившись з висновками комісії щодо обставин та причин нещасного випадку, викладеними в акті форми Н-5, ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки в Донецькій області з вимогою визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом та скласти акт за формою Н-1.

Перевіркою скарги Територіальним управлінням було встановлено порушення вимог законодавства при проведенні розслідування, а саме: не були встановлені причини отриманої закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, встановленої висновком ЛКК КЗ «ЦПМСД №3» від 14 березня 2012 року №53 та не в повній мірі була досліджена первинна медична документація, про що складений акт від 17 травня 2012 року. За результатами перевірки Територіальним управлінням державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки в Донецькій області був виданий припис за формою Н-9 від 17 травня 2012 року щодо проведення повторного розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 12 березня 2012 року.

Наказом від 29 травня 2012 року №243 «Про створення комісії з повторного розслідування» призначена комісія управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області про проведення повторного розслідування нещасного випадку, за результатами якого був складений акт від 2 серпня 2012 року за формою Н-5, в якому зазначений висновок комісії про визнання нещасного випадку (погіршення стану здоровя) таким, що не пов'язаний з виробництвом на підставі відсутності свідків, які підтвердили факт травмування та відсутності медичного висновку, що підтверджує погіршення стану здоровя під впливом небезпечного фактору, причина настання нещасного випадку визнана погіршення стану здоровя у звязку з загальним захворюванням; при цьому комісія не заперечувала, що нещасний випадок стався з ОСОБА_1 у робочій час і на робочому місці.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 вересня 2014 року встановлена відсутність підстав вважати дії відповідача такими, що завдали збитки позивачеві у результаті порушення його прав на загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві.

При цьому ні рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року, ні рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 квітня 2014 року не встановлено несвоєчасного, необєктивного і неправомірного розслідування нещасного випадку, а також порушення прав позивача на соціальне забезпечення під час тимчасової втрати працездатності і права на своєчасне лікування у звязку з нещасним випадком на виробництві (виходячи також із змісту зазначених пунктів Порядку розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві). Не встановлено також таких порушень і при розгляді даної справи, висновки суду в цій частині є обгрунтованими, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Разом з тим рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року встановлено, що висновки комісії за результатами проведення повторного розслідування даного нещасного випадку не відповідають фактичним обставинам справи, зроблені з порушенням норм матеріального права та без врахування ряду медичних документів. Суд також зазначив, що відповідачем в повній мірі не були усунуті виявлені під час перевірки субєкта господарювання (виробничого обєкта) порушення вимог законодавства при проведенні розслідування нещасного випадку, викладені в акті від 17 травня 2012 року, зокрема дослідження медичної документації ОСОБА_1 та встановлення причин отриманої останнім травми. Проаналізувавши зміст медичних документів, суд дійшов висновку про безспірність вказаного в них діагнозу: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, враховуючи також пояснення ОСОБА_1 та допитаних в судовому засіданні свідків про обставини нещасного випадку також вбачає причинний зв'язок між фактом падіння картонної коробки та встановленим ОСОБА_1 вказаним діагнозом. Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав травму під час виконання ним трудових обовязків.

Зазначеним рішенням зобовязано Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області скласти акт про нещасний випадок, що пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, який стався 12 березня 2012 року об 11.00 годині під час виконання ОСОБА_1 трудових обовязків.

На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області наказом від 6 серпня 2013 року №318 була створена комісія з повторного розслідування. За результатами проведеного розслідування комісією 12 вересня 2013 року складено акт №3 форми Н-1 та повязано нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1, з виробництвом.

При цьому у п.6 акту викладені обставини, за яких стався нещасний випадок і, зокрема: «12.03.2012 р. ОСОБА_1 працював з 08 год.00 хв. у кабінеті відділу з медичного обслуговування №8 відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Маріуполі. До 11 год.00 хв. він виконував посадові обвязки з обслуговування потерпілих відвідувачів. Згідно його пояснень, близько 11 год. 00 хв. він підійшов до шафи з одягом за особистим мобільним телефоном для здійснення дзвінка до міжрайонної травматологічної МСЕК. При відчиненні дверей шафи для одягу (висота 1.98м) відчув удар по голові з правої сторони. За хвилину потому, зрозумівши, що трапилося, побачив під ногами на підлозі картонну коробку з документами.

Працівник відділу медичного обслуговування ОСОБА_2 свідчить, що 12.03.2012 р. об 11 год. 00 хв. ОСОБА_1 підійшов до шафи для одягу, відкрив дверцята. Коробка, що стояла зверху на шафі, впала. Вона не бачила чи влучила коробка в ОСОБА_1, так як його спина закрила траєкторію падіння коробки. На запит ОСОБА_1: «ОСОБА_3 зачепило?», - він відповів, що начебто, ребром коробки зачепило. Поставив коробку на стіл і пішов палити.

За поясненнями начальника відділу медичного обслуговування ОСОБА_4, вона в цей час виписувала потерпілому-відвідувачу направлення на МСЕК і почула слова ОСОБА_1 про падіння коробки, при цьому підняла голову від документів та побачила його біля шафи у верхньому одязі. Моменту та звуку падіння коробки вона не бачила і не чула.

Піднявши коробку, яка лежала біля ніг ОСОБА_1, він поклав її на стіл, потім одягнув теплий верхній одяг, шапку та вийшов з кабінету. В коридорі він зустрів заступника начальника відділення ОСОБА_5, якій розповів про падіння коробки йому на голову та про те, що начебто його зачепило. Вона, не побачивши будь-яких ознак травмування, відповіла йому, що не потрібно так жартувати і так часто (через кожні 15 хв.) виходити на вулицю палити. На що ОСОБА_1 нічого не відповів, а вийшов з приміщення на вулицю палити».

Крім того, в цьому пункті зазначено: «Комісія з повторного розслідування нещасного випадку, що стався 12.03.2012 р. об 11 год. 00 хв. з гр. ОСОБА_1, дійшла висновку, що свідків, які б бачили та могли б підтвердити факт травмування гр. ОСОБА_1 картонною коробкою, яка начебто впала на його голову, немає; причетними до вказаного нещасного випадку є: 1.Мандруєва ОСОБА_6, АДРЕСА_1 ОСОБА_7, м. Маріуполь, вул.. маршала ЖуковаАДРЕСА_2».

У пункті 11 акту «свідки нещасного випадку» зазначено: немає. Причетні до нещасного випадку ОСОБА_2, АДРЕСА_1

Таким чином, в зазначених пунктах йдеться про відсутність свідків, які безпосередньо бачили б як картонна коробка впала на голову ОСОБА_1; при цьому в цих пунктах зазначені причетні до нещасного випадку, що не суперечить обставинам, при яких стався нещасний випадок і які викладені у п. 6 акту а також положенням пунктів 11 та 14 Порядку розслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч обставин, встановлених рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року, а саме посилання на свідків, в пунктах 6 та 11 акта зазначається про відсутність свідків є безпідставними, оскільки в зазначеному рішенні суд посилається на пояснення, допитаних у судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_2 як свідків у цивільно-процесуальному порядку, що не свідчить про те, що вони були безпосередніми очевидцями травмування позивача і не означає, що вони повинні бути зазначені як свідки в оспорюваних пунктах акту.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, затверджений 12 вересня 2013 року в частині розділів 6. (щодо відсутності медичного підтвердження травми, розбіжностей у діагнозах лікарів) та п.п. 7.1., 10. протиправним; визнання дій відповідача щодо визначення причин нещасного випадку і осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці при складанні і затвердженні акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, що затверджений 12 вересня 2013 року неправомірними; визнання дій відповідача такими, що внаслідок несвоєчасного і неправомірного розслідування нещасного випадку, завдали відповідачеві матеріальної шкоди; визнання дій відповідача такими, що завдали моральної шкоди позивачеві внаслідок порушення його права на своєчасне і обєктивне розслідування нещасного випадку та права на соціальне забезпечення під час тимчасової втрати працездатності і права на своєчасне лікування у звязку з нещасним випадком на виробництві, то апеляційний суд вважає, що в цій частині позовних вимог висновки суду першої інстанції є правильними, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про їх задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте, звертаючись з зазначеними позовними вимогами, позивач не довів, яким саме чином даний спосіб захисту його прав, а саме визнання протиправним окремих пунктів акту, визнання дій відповідача щодо визначення причин нещасного випадку і осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці неправомірними, визнання дій відповідача такими, що внаслідок несвоєчасного і неправомірного розслідування нещасного випадку, завдали позивачеві матеріальної шкоди, визнання дій відповідача такими, що завдали моральної шкоди може поновити його права і інтереси, тобто не зазначив, яким саме чином необхідно поновити його права (або виключити неправильно встановлені обставини, або зазначити винних у нещасному випадку осіб тощо), при тому, що позовні вимоги про зобовязання відповідача скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, відповідний рішенню Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року щодо наявності медичного підтвердження травми та свідків події у розділах 6., 11. та який має містити у розділі 7.1 справжню причину нещасного випадку з урахуванням того, кому належала коробка з документами і хто її поклав на шафу для одягу, падіння якої спричинило нещасний випадок і у розділі 10. вказати дійсну особу, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці не є належним способом захисту в розумінні положень ст. 16 ЦК України.

Апеляційний суд вважає, що є безпідставними і доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом першої інстанції принципу преюдиціальності щодо висновку про відсутність медичного підтвердження травми, розбіжності у діагнозах лікарів (п.6 акту), виходячи з наступного.

Як зазначено у п. 6 акту «З метою вивчення первинної медичної документації відповідно до п. 14 Порядку, у т.ч. амбулаторної карти потерпілого, враховуючи відповідь Комунального закладу Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Маріуполя» на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.07.2013 року, в якій зазначено, що амбулаторної карти хворого ОСОБА_1 у реєстратурі цього Центру немає, було направлено листа гр. ОСОБА_1 з проханням надати на розгляд комісії амбулаторну картку та інші медичні документи.

Участі у роботі комісії з повторного розслідування нещасного випадку, що стався 12.03.2012 р. об 11 год.00 хв. з гр. ОСОБА_1, ні потерпілий, ні уповноважена ним особа, яка представляє його інтереси, не приймали; ніякої медичної документації гр.. ОСОБА_1 надано не було».

Таким чином, комісією тільки констатовано факт ненадання ОСОБА_1 амбулаторної карти і інших медичних документів; в зазначеному пункті не йдеться про відсутність медичного підтвердження травми (взагалі) та не вбачається посилання на розбіжність у діагнозах лікарів.

Тим більше, що у п. 9 акту «діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу» зазначено: закрита черепно-мозкова травма (ЗЧМТ), струс головного мозку. Травма відноситься до легких. Тобто висновок комісії щодо діагнозу не суперечить рішенню Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 березня 2013 року.

Доводи апеляційної скарги щодо висновків суду при розгляді його позовних вимог про визнання дій відповідача щодо визначення причин нещасного випадку і осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, викладені у пунктах 7.1 та 10 акту, на думку апеляційного суду, також є безпідставними, виходячи з наступного.

У п. 7.1 «причини нещасного випадку» акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, зазначено: основна: невиконання посадових обовязків супутня: відсутні.

У п. 10 «Особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці або орган, який проводить розслідування» акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, зазначено: ОСОБА_1 головний спеціаліст відділу медичного обслуговування відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі; порушення п. 2.16 (п.2 Завдання та обовязки) «Посадової інструкції головного спеціаліста відділу медичного обслуговування відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області»

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався, зокрема на те, що він не згоден з висновками щодо причин нещасного випадку і з висновками про те, що він є тією особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, які викладені у розділах 7.1., 10., вважаючи їх необґрунтованими і протиправними. Комісією не вказано жодного факту, який би підтверджував висновки щодо порушення як потерпілим трудової дисципліни та законодавства про охорону праці; не встановлено, хто положив коробки на шафу…... ( з огляду на те, що порушення Посадової інструкції це не є причиною нещасного випадку).

Суд першої інстанції, розглядаючи зазначені позовні вимоги, зазначив, що Климов порушив норми колективного договору (перерва для відпочинку; утримання робочого місця, обладнання, зберігання матеріальних цінностей; активна участь у створенні безпечних умов праці) та Правила трудового розпорядку (про робочий час). Порушив також положення ст. 159 КЗпП України, якою передбачено, що працівник зобовязаний: додержувати зобовязань щодо охорони праці, передбачених колективним договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; співробітничати з власником або уповноваженим ним органом у справі організації безпечних та нешкідливих умов праці, особисто вживати посильних заходів щодо усунення будь-якої виробничої ситуації, яка створює загрозу його життю чи здоровю або людей, які його оточують і навколишньому природному середовищу, повідомляти про небезпеку свого безпосереднього керівника або іншу посадову особу».

Відповідно до п. 2.16 розділу 2 «Завдання та обовязки» посадової інструкції головного спеціаліста з медичного обслуговування відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполі Донецької області, затвердженої начальником відділення 3 лютого 2012 року, на який посилається комісія у п. 10 акту про нещасний випадок, головний спеціаліст відділу з медичного обслуговування забезпечує неухильне виконання вимог статті 14 Закону України «Про охорону праці» щодо дбання про особисту безпеку і здоровя, а також про безпеку і здоровя оточуючих працівників відділення в процесі виконання будь-яких робіт чи нормативно-правових актів з охорони праці.

Таким чином у п. 2.16 зазначеної інструкції йдеться про дотримання вимог з охорони праці на робочому місці, тому посилання позивача на те, що порушення посадової інструкції не є порушенням нормативних актів про охорону праці є безпідставним.

Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Виходячи із зазначених розяснень, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд при прийнятті рішення не взяв до уваги доведений рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 квітня 2014 року факт завдання йому матеріальної шкоди, внаслідок того, що роботодавець не склав акт за формою Н-1 про нещасний випадок на виробництві, у звязку з чим він вимушений був своїми коштами оплачувати лікування за наслідками виробничої травми, при цьому довгий час не отримував виплат по тимчасовій непрацездатності, не міг відповідно до закону здійснити відповідні заходи з медичної реабілітації по призначенням лікарів, що спричинило йому моральну шкоду, також є безпідставними, оскільки в даному випадку позивачем оспорюються висновки саме комісії, яка була створена спеціально для розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1, а не дії відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі як роботодавця, а нормативно-правовими актами, які регулюють діяльність комісії не передбачено відшкодування моральної шкоди. Крім того, доведений рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16 квітня 2014 року факт завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди не є підставою вважати спричинення йому моральної шкоди.

Разом з тим, є неправильним висновок суду щодо мотивів відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог про визнання недостовірною і такою, що не відповідає дійсності інформацію, письмово викладену у розділах 6., 7.1., 10., 11. акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 вересня 2013 року, визнання інформації, письмово викладеної у розділах 7.1., 10. Акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 вересня 2013 року такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, зобовязання відповідача спростувати інформацію, письмово викладену у розділах 6., 7.1., 10., 11. акту №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 вересня 2013 року у спосіб поширення цієї інформації, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обовязку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, під способом захисту субєктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника.

Разом з тим, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із трудових правовідносин.

Разом з цим позивачем предявлені позовні вимоги про визнання недостовірною і такою, що не відповідає дійсності інформацію, письмово викладену у розділах 6., 7.1., 10., 11. акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 вересня 2013 року, визнання інформації, письмово викладеної у розділах 7.1., 10. акту такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, спростування її та стягнення моральної шкоди. При цьому зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує положеннями ст.ст. 94, 275, 278, 297, 299 ЦК України.

Як розяснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відкриваючи провадження у справі, суд має зясувати, за правилами якого судочинства підлягає розгляду заява. При цьому слід виходити з компетенції суду щодо розгляду цивільних справ, зазначеної статті 15 ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином предявлення позовних вимог, які випливають із трудових правовідносин з посиланням на норми матеріального права, які регулюють інші (цивільні) правовідносини, не є належним способом захисту. Тому зазначені позовні вимоги, а саме: про визнання недостовірною і такою, що не відповідає дійсності інформацію, письмово викладену у розділах 6., 7.1., 10., 11. акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 12 вересня 2013 року, визнання інформації, письмово викладеної у розділах 7.1., 10. акту такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, спростування її та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню в силу неналежності обраного позивачем способу захисту.

Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його зазначених позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303-304, 314, 316 ЦПК України апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про спростування недостовірної інформації, що міститься в акті №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації, що міститься в акті №3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди скасувати.

В іншій частині рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Судді: