Справа 206/3615/14-ц
Провадження 2/206/11/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2015 р. Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

при секретарі Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

05 червня 2014 року ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за заповітом.

16 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2014 рогу року позовну заяву по первісному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за заповітом, за заявою ОСОБА_2 - залишено без розгляду.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що приблизно 5 років життя її батька ОСОБА_3, пов'язані з надмірним вживанням алкогольних напоїв. Він вживав такі дози алкоголю , що не усвідомлював значення своїх дій, і не керував ними. Батько неодноразово потрапляв у наркологічне відділення лікарні, також до нього до дому неодноразово приїздив лікар-нарколог. ОСОБА_2 знала про стан здоров'я ОСОБА_3, його прихильність до алкоголю і користуючись цією його слабкістю і затьмаренням, з'являлася до нього, роблячи вигляд піклувальника, купувала йому та привозила алкогольні напої, чим сприяла його завчасному падінню. Використовуючи хворість та алкогольну залежність її батька, ОСОБА_2 спонукала його до написання заповітів, яких нотаріальна контора засвідчила не менш трьох і кожен з них враховував інтереси ОСОБА_2 Коли її батько приходив до тями і усвідомлював що накоїв, він жалкував та згодом переписував заповіт. Останній заповіт, де враховуються інтереси ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 225 ЦК України, де вказано, що угода здійснена дієздатною фізичною особою в момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними, може бути визнана судом недійсною по позову цієї особи, а у випадку його смерті по позову інших осіб, чиї цивільні права чи інтереси порушені , але нікчемність окремого розпорядження, що міститься в заповіті не є наслідком нікчемності другої її частини, про що йдеться у ч. 3 ст. 1257 ЦК України, тобто її інтересів. ОСОБА_2 не утримувала її батька, оскільки він отримував нормальну пенсію та мав заощадження, не проживала постійно з її батьком ОСОБА_3, і тому не прийняла спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. Всі документи від квартири і ключі знаходяться у неї, а не ОСОБА_2

На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3, засвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1162 від 13 липня 2013 року в частині заповідання 1/2 всього свого майна на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, податковий номер НОМЕР_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.54-56).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтовуючи їх з тих же підстав, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов, визнавши недійсним спірний заповіт в частині заповідання 1/2 всього свого майна на користь ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимоги позивача заперечувала у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставним, просила суд в задоволенні позову відмовити. Зазначила, що дійсно її дядько декілька разів складав заповіт. Але це було його волевиявлення. Стосунки у неї з ним були дуже добрі, відносилась до нього як до рідного батька, завжди допомагала. Вважає, що можливо було вирішити все мирним шляхом.

Представник третьої особи - державний нотаріус Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, надала до суду спадкову справу після смерті ОСОБА_3 та подала до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності їх представника.

Вислухавши доводи та пояснення позивача, доводи та пояснення відповідача, , покази свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є повністю не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження та укладення шлюбу (а.с.67). ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловою В.М. ВМВ № 438481 реєстр 8106 зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР 23.01.2009 року належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.60-63).

13 липня 2013 року ОСОБА_3 склалв заповіт, в той же день посвідчений державним нотаріусом Хорошманенко Н.С. Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстрованому в реєстрі за № 2-1162, яким усе належне йому рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, всі належні йому права та обов'язки, яки належали йому на день посвідчення цього заповіту, а також всі майнові права та обов'язки, які будуть належати йому на день смерті на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в рівних частках кожній (а.с.65).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27.09.2013, актовий запис № 853 року (а.с.64).

Після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується наданою копією спадкової справи № 513/2013, відкритої до майна ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18-36).

Згідно відповіді Комунального закладу «Дніпропетровський наркологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, який мешкав за адресою: АДРЕСА_2 перебував під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності» (а.с.85).

На виконання ухвали суду від 06 серпня 2014 року, Відділенням судово-психіатричних експертиз Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, 05.02.2015 року було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу, про що складено відповідний акт № 7, за висновками якого ОСОБА_3 за життя будь-якими хронічними стійкими психічними розладами не страждав. Виявляв психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. По своєму психічному стану у період складання і підписання заповіту 13.07.2013 року міг розуміти значення своїх дій і керувати ними (а.с.118-120).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що часто помічала те, що у ОСОБА_3 була алкогольна залежність і він часто перебував у стані алкогольного сп'яніння. Казав, що хоче скласти заповіт на доньку.

У судовому засідання свідок ОСОБА_7 повідомила, що вона є сусідкою померлого. Померлий дуже багато пив алкоголю і не усвідомлював свої дії.

ОСОБА_8 в якості свідка пояснив, що померлого він знав з 1958р. ОСОБА_3 почав зловживати спиртними напоями після смерті свого сина. Також підтвердив, що бачив його в такому стані, коли померлий не усвідомлював те що він робить.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, здобутими доказами та показами свідків, суд доходить висновку до наступного.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керуватися ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільна права або інтереси були порушені.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Суд вважає, в судовому засіданні не знайшла своє підтвердження та обставина, що ОСОБА_3 під час вчинення правочину - складання заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що було підтверджено висновком посмертної судово-психіатричної експертизи.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 перебував під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога з діагнозом «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності».

Судом було допитано ряд свідків: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (зі сторони позивача. Всі свідки, заявлені позивачем, вказували на неадекватність поведінки ОСОБА_3, а саме на те що він зловживав алкоголем.

Тобто фактично покази свідків узгоджуються між собою та медичною документацією, що міститься в матеріалах справи, а суперечності, що між ними існують, викликані різною інтерпретацією свідків тих самих події, засновані на їх внутрішньому розумінні речей, що відбувалися, із наданням їм власного аналізу, зокрема про причини, що породили таку неадекватну поведінку. Крім того, жоден із свідків не перебував безперервно із ОСОБА_3 протягом тривалого часу, спілкувалися з ним епізодично. Також свідки не спостерігали ОСОБА_3 саме у день посвідчення заповіту.

Суд вважає, що висновки, викладені комісією експертів Відділення судово-психіатричних експертиз Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради в акті № 7 від 05.02.2015 року про те, що ОСОБА_3 по своєму психічному стану у період складання і підписання заповіту 13.07.2013 року міг розуміти значення своїх дій і керувати ними, відповідають дійсним обставинам справи, показам свідків та наявній медичній документації.

Всі вище приведені обставини свідчать про не обґрунтованість позовних вимог позивача і дають суду достатні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 203, 225, 1257 Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Сухоруков