Справа № 750/8232/14 Провадження № 22-ц/795/215/2015 Головуючий у I інстанції -Коверзнев В. О. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

при секретарі - Мартиновій А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 472139,82 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим та посилаючись на ухвалення його з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не вирішив клопотання відповідача від 28 серпня та 23 вересня 2014 року, внаслідок чого останній був позбавлений права на правову допомогу, подання зустрічного позову та отримання необхідних доказів.

Апелянт зазначає, що розглянувши його клопотання про призначення відповідних експертиз по справі лише під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд належним чином не обґрунтував свого висновку щодо відмови у його задоволенні.

Посилається також на те, що розписка про начебто отримання грошових коштів була написана ним під впливом тиску та погроз його сім'ї, в зв'язку з чим він і наполягав на призначенні судово-лінгвістичної та хіміко-технічної експертиз з метою встановлення всіх обставин справи.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав умови договору і не повернув позивачеві у встановлений строк суму позики. Крім того, наявність оригіналу розписки у кредитора є підтвердженням неповернення позичальником суми позики.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_4 кошти в сумі 35000 доларів США та зобов'язався повернути їх в строк до 30 липня 2014 року. На підтвердження отримання грошової позики та визначення строку її повернення відповідач написав відповідну розписку, оригінал якої знаходився у позивача та був вилучений у нього під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 6, 23).

Відповідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зважаючи на вищенаведені норми та оцінивши обставини справи в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір позики був укладений між сторонами з дотриманням вимог ст. 1047 ЦК України, а відповідачем не доведено факту повернення ним суми боргу в повному обсязі відповідно до умов укладеного договору позики. Наявність розписки про отримання ОСОБА_2 грошової суми саме у позивача ОСОБА_4 свідчить про невиконання боржником умов договору та неповернення ним коштів.

Посилання апелянта на те, що судом не встановлено часу написання розписки, а отже неможливо визначити термін укладення договору позики, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вважає, що термін повернення боргу в правочині визначений достатньо чітко, а вимог про стягнення відсотків за користування, а також інфляційних коштів за певний період, позивачем не заявлено, отже будь-яким чином права відповідача не порушуються.

Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження апелянта про те, що вказані в розписці кошти він не отримував, а розписка була написана ним під тиском з боку позивача, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки, в силу ст. 60 ЦПК України, будь-яких доказів на підтвердження даної обставини відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не надано.

Крім того, під час розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що відповідач у відповідності до ст. 204 ЦК України договір позики в судовому порядку не оскаржував, а отже висновок судової експертизи належить лише до доказової бази, яка може бути підставою для ухвалення рішення про недійсність правочину, а не самостійним доказом його недійсності. Інших належних і допустимих доказів недійсності правочину на час вирішення заявленого відповідачем клопотання як в ході судового розгляду, так і в ході розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, матеріали цивільної справи не містять.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом розгляд справи проведений з порушенням процесуальних норм, враховуючи наступне.

У відповідності до приписів ст.ст. 143, 144 ЦПК України, якими визначений порядок призначення експертизи та винесення ухвали про призначення експертизи, вказана процесуальна дія є лише правом суду. Обов'язковість призначення експертизи у справі передбачена ст. 145 ЦПК України.

З матеріалів справи, зокрема журналу судового засідання від 24 вересня 2014 року вбачається, що під час розгляду справи головуючим суддею вирішувалось клопотання ОСОБА_2 про призначення відповідних експертиз та було відмовлено у його задоволенні (а.с. 25 на звороті). Викладена судом в ухвалі від 10 грудня 2014 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмова у призначенні відповідних експертиз належним чином вмотивована.

Частиною 1 ст. 224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Повістка про виклик до суду в судове засідання на 24 вересня 2014 року була отримана ОСОБА_2 особисто 26 серпня 2014 року (а.с. 19), що свідчить про його належне повідомлення про час і місце судового розгляду. Зазначені відповідачем в заяві від 23 вересня 2014 року причини його неявки суд не визнав поважними, оскільки вони не були підтверджені належними письмовими доказами. Будь-яких даних щодо спроб укладання угоди про надання правових послуг з адвокатом відповідачем також не надавалось, не зважаючи на достатній час для цього.

Отже, судом були дотримані всі умови проведення заочного розгляду справи, а тому посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права не беруться до уваги колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні апелянтом положень правових норм.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: