Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. 333/5895/14 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
№ 22-ц/778/2020/15 Суддя-доповідач: Боєва В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Боєвої В.В.,

Суддів Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 - представника відповідача ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 р. в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення, зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_5 про визнання іпотечного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ПАТ «Банк Фінанси та кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення.

Позивач зазначав, що 10.05.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_5 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1648-057К. за яким Банк відкрив Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в розмірі 30000.00 доларів США 00 центів.

Станом на 01.07.2014 року загальна сума заборгованості ОСОБА_5 перед Банком за договором про відкриття кредитної лінії № 1648-057К від 10.05.2007 року становить 2087896,93 грн.

В забезпечення вищезазначеного кредитного договору 10.05.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_5 було укладено Іпотечний договір № 1648-057І, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Журавльовою З.В. та зареєстрований в реєстрі за № 526.

Згідно п. 1.1. Іпотечного договору Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 40,6 кв. м., що належить Іпотекодавцю на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А. за реєстровим № 1355. Іпотечний договір був зареєстрований у Державному реєстрі іпотек 10.05.2007 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2011 року у справі № 2-432/11 за позовом АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки було винесено рішення за яким позов АТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено повністю.

На підставі цього рішення, АТ «Банк «Фінанси та кредит» звернулось до виконавчої служби щодо виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2-432/11. В процесі виконання, Комунарському ВДВС Запорізького МУЮ стало відомо про наявність рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року у справі № 2-2751/10, згідно якого право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, як на частину майна у праві спільної сумісної власності подружжя, з правом послідуючої реєстрації в ОП «Запорізьке МБТІ», визнано за ОСОБА_3

Станом на 24.07.2014 року право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки, зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя віл 19.11.2010 року по справі № 2-2751/10; право власності на іншу 1/2 частину квартири зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А. за реєстровим № 1355.

ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» зазначав, що Кредитний договір на сьогоднішній день є дійсним та перехід права власності на 1/2 частину квартири не припиняє дію Іпотечного договору, тому умови цих договорів є обов'язковими для виконання сторонами.

ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», посилаючись на приписи статей 16, 526, 572, 590, 629, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статей З, 7, 12, 33, 36, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України просили в рахунок погашення кредитної заборгованості по договору про відкриття кредитної лінії № 1648-057К від 10.05.2007 року, що становить -2 087 896,93 грн. і складається з: суми строкової заборгованості по основному боргу кредит; - 10 193,89 доларів США, що еквівалентно 120 140,09 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2014 року - 11,7855 за 01,00 долар США, суми простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 19 805.68 доларів США, що еквівалентно 233 419,84 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2014 року - 11,7855 за 01,00 долар США, суми строкової заборгованості по відсоткам 387,49 доларів США, що еквівалентно 4 566,76 гри. згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2014 року - 11,7855 за 01,00 долар США, суму простроченої заборгованості по відсоткам 26 324,20 доларів США, що еквівалентно 310 243,86 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.07.2014 року - 11,7855 за 01.00 долар США, пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам ті комісії - 1419 526,38 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 27,2 кв. м. та загальною площею 40,6 кв. м., 1/2 частина якої належить ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусові Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А. за реєстровим № 1355 та 1/2 частка якої належить ОСОБА_3 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року у справі № 2-2751/10, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного суб'єкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виселити з квартири АДРЕСА_1 осіб, що там проживають, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Покласти на відповідачів обов'язок відшкодувати Позивачу сплачений при зверненні до суду судовий збір.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ОСОБА_5 про визнання іпотечного договору недійсним.

В позові зазначав, що відповідно до Іпотечного договору № 1648-0547І, укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_5 10.05.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Журавльовою З.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 256 ОСОБА_5 передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1. Пояснює, що ОСОБА_5 не мав законних підстав на укладення іпотечного договору. Майно, що є у спільній власності осіб, не може передаватись в іпотеку без згоди іншого співвласника. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року у справі № 2-2751/10 встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 з 13.12.2002 року. Тобто, до укладення договору іпотеки ОСОБА_5 належала лише 1/2 частина спірної квартири, щодо якої він і мав право укладати договір застави, попередньо виділивши свою частину. Оскільки договір застави був укладений без його згоди, 1/2 частка квартири належна ОСОБА_5 не була виділена в натурі, Іпотечний договір є таким, що суперечить ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 358, 361, 369, 578 ЦП України та підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення.

Посилаючись на ці обставини, просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ «Банк Фінанси та кредит» задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної № 1648-057К від 10.05.2007 року, що становить 2087896,93 грн., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 10193,89 доларів США, що еквівалентно 120140,09 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 19805.61 доларів США, що еквівалентно 233419,84 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам 387,49 доларів США, що еквівалентно 4566,76 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 26324,20 доларів США, що еквівалентно 310243,86 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії - 1419526,38 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 27,2 кв.м. та загальною площею 40,6 кв.м., 1/2 частина якої належить ОСОБА_5 на підставі Договору дарування від 18.04.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щур М.А. а 1/2 частина вказаної квартири належить ОСОБА_3 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного суб'єкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 - представник відповідача ОСОБА_3- подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку та задоволення зустрічного позову.

ПАТ «Банк Фінанси та кредит» також подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови у виселенні ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Банк Фінанси та кредит» має бути відхилена, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - представника відповідача ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

При вирішенні спору суд посилався на положення статей 572, 575, 589, 590 ЦК України, якими визначено поняття застави та окремі види застав; встановлено правові наслідки невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою та передбачена можливість звернення стягнення на предмет застави.

Також суд враховував приписи статей 1, 7, 12, 33 Закону України «Про іпотеку» якими визначено терміни, які вживаються в даному законі; визначено вимоги, які забезпечуються іпотекою; встановлено правові наслідки порушення обов'язків іпотекодавця та підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

При вирішенні позовних вимог банку про виселення мешканців квартири, яка є предметом іпотеки, суд застосував положення статей 35, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», якими визначена необхідність повідомлення іпотекодавця про порушення основного зобов'язання; передбачені можливість реалізації предмета іпотеки за рішенням суду та порядок виселення мешканців.

Ухваливши рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» та відмовивши у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що предметом іпотеки є вся квартира АДРЕСА_1, оскільки на час укладання іпотечного договору між банком та ОСОБА_5 єдиним власником цієї квартири числився ОСОБА_5, а тому непотрібно було отримувати згоду ОСОБА_3 на укладання іпотечного договору.

Відмовивши Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та кредит» у задоволенні позовних вимог щодо виселення мешканців, суд виходив з того, що ОСОБА_5 не проживає в цій квартирі, а ОСОБА_3 не підлягає виселенню в зв'язку з тим, що банк не направляв йому письмову вимогу про необхідність виселення.

Основні доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 полягають в тому, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи. Зокрема, суд не взяв до уваги, що законні права ОСОБА_3 на житло (а саме, на 1/2 частину спірної квартири) були відновлені згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року і цим рішенням встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 з 13.12.2002 року. Тобто, на час укладення договору іпотеки (10.05.2007 року) ОСОБА_5 належала лише 1/2 частина спірної квартири, щодо якої він і мав право укладати договір застави, попередньо виділивши свою частину в натурі.

Такі доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження при апеляційному розгляді.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, задовольнивши частково позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відмовивши у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Згідно із ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про Іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання термінувиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої, «іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом»

Також, ст. 7 Закону «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначенні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, так, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на зверненнястягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмету іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

Таким чином, за рахунок предмету іпотеки, належного іпотекодавцю, позивач має право шляхом подання позовної заяви до суду та отримання рішення на його користь, задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, оскільки позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, що призвело до утворення заборгованості зі сплати основного зобов'язання, нарахованих процентів та штрафних санкцій.

Відмовивши в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд першої інстанції посилався на приписи частини 1 статті 182 ЦК України, згідно якої право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Порядок реєстрації права власності на нерухоме майно в Україні (у редакції, що діяла на момент укладення іпотечного договору) було визначено Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. Пунктом 3.8. Тимчасового положення встановлено, що після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав, видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа.

Таким чином, документом, що підтверджує державну реєстрацію права власності нового набувача на об'єкт нерухомого майна є витяг про реєстрацію права власності на це нерухоме майно, що видається бюро технічної інвентаризації.

На момент укладення іпотечного договору, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого ОП «ЗМБТІ» № 14392126 від 26.04.2007 року. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого ОП «ЗМБТІ» № 28228696 від 03.12.2010 року право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 зареєстровано 03.12.2010 року, про що в книзі 190 внесено запис 35064.

Суд першої інстанції, виходячи з того, що 10.05.2007 року (станом на дату укладення іпотечного договору) ОСОБА_5, як єдиний власник нерухомого майна, мав право розпоряджатись квартирою АДРЕСА_1 на власний розсуд, у тому числі передавати вказане нерухоме майно в іпотеку, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання іпотечного договору недійсним.

З таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає обставинам справи.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що законні права ОСОБА_3 на житло (а саме, на 1/2 частину спірної квартири) були відновлені згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2010 року, яке набрало законної сили та ОСОБА_3 здійснив 03.12.2010 року державну реєстрацію права власності на належну йому частину квартири. Цим рішенням також встановлено, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 з 13.12.2002 року. Тобто, на час укладення договору іпотеки (10.05.2007 року) ОСОБА_5 належала лише 1/2 частина спірної квартири, щодо якої він і мав право укладати договір застави, попередньо виділивши свою частину в натурі.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

З урахуванням вищевикладеного звернення стягнення на предмет іпотеки - на всю квартиру АДРЕСА_1 - без урахування того, що співвласник квартири ОСОБА_3 не надавав згоди на укладення іпотечного договору, безпосередньо є порушенням прав співвласника спірної квартири - ОСОБА_3, який, до речі, не має іншого житла та суперечить вимогам статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України.

За таких обставин судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 про неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду. За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Основні доводи апеляційної скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» стосуються незгоди з судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку щодо виселення з іпотечного нерухомого майна відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Ці доводи апеляційної скарги є неспроможними з огляду на наступне.

Оскільки судова колегія дійшла висновку про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 щодо визнання частково недійсним договору іпотеки та відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про звернення стягнення на 1/2 частину спірної квартири, що належить ОСОБА_3, то не підлягають задоволенню і позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» щодо виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, оскільки вимоги про виселення є похідними від вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі та зареєстрований за іншою адресою. В квартирі, яка є предметом іпотеки проживає та зареєстрований з 11.01.2003 року ОСОБА_3. При апеляційному розгляді справи знайшло підтвердження, що відповідач ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7, що підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області від 06.04.2015 року. З огляду на вищевикладене відсутні підстави для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» щодо виселення з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, оскільки він не проживає в цій квартирі та не зареєстрований в ній.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника відповідача ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення: Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» та зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним іпотечний договір № 1648-057І від 10.05.2007 року в частині передачі в іпотеку 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

В рахунок погашення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1648-057К від 10.05.2007 року, що становить 2087896,93 грн., з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 10193,89 доларів США, що еквівалентно 120140,09 грн.; сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 19805.61 доларів США, що еквівалентно 233419,84 грн.; сума строкової заборгованості по відсоткам 387,49 доларів США, що еквівалентно 4566,76 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам 26324,20 доларів США, що еквівалентно 310243,86 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії - 1419526,38 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 житловою площею 27,2 кв. м. та загальною площею 40,6 кв. м., що належить ОСОБА_5, шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, що буде визначена згідно висновку незалежного суб'єкту оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: