АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/881/15 Справа № 175/4264/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бойко О. М. Доповідач - Петренко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області, Управління державної казначейської служби України В Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачка звернулась до суду позовом та просила ухвалити рішення, яким стягнути за рахунок державного бюджету на її користь завдану незаконними діями прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що здійснювала досудове розслідування відносно неї матеріальну шкоду в розмірі 17 768, 82 грн. та моральну шкоду в розмірі 28 014 грн., всього на суму 45 782 грн. 82 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 27 квітня 2012 року старшим слідчим прокуратури Дніпропетровського району Гнезділовим А.В. їй було пред'явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 367 КК України у кримінальній справі № 4129006;

27 квітня 2012 року відносно неї був обраний запобіжний захід - підписка про невиїзд; враховуючи, що вона не вчиняла ніякого злочину та не визнавала у зв'язку з цим себе винною, старший слідчий прокуратури Дніпропетровського району Гнезділов А.В. 21 травня 2012 року своєю постановою відсторонив її від займаної посади начальника відділу по земельним та архітектурним питанням Підгородненської міської ради. Продовжуючи на неї тиск та використовуючи свої службові повноваження, старший слідчий прокуратури Дніпропетровського району Гнезділов А.В. 21 травня 2012 року наклав арешт на будинок та автомобіль ЗАЗ 1102, які на праві власності належали позивачці.

Під час досудового слідства у кримінальній справі № 4129006 стороною захисту неодноразово заявлялися клопотання щодо закриття вказаної кримінальної справи за її обвинуваченням за ч.1 ст. 367 КК України за відсутності події злочину (п.1 ст. 6 КПК України 1960 р.).

28 травня 2012 року кримінальна справа № 4129006 відносно ОСОБА_2 була направлена до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

02 листопада 2012 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області не виніс виправдувального вироку по справі, а своєю постановою повернув для додаткового розслідування кримінальну справу № 4129006 прокурору Дніпропетровського району Дніпропетровської області;

Прокуратура Дніпропетровського району Дніпропетровської області намагалася приховати вказану кримінальну справу за її обвинуваченням і тільки після неодноразових звернень зі скаргами на дії прокуратури Дніпропетровського району до прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області, - прокуратура Дніпропетровського району вимушена була передати кримінальну справу №

4129006 для реєстрації в ЄРДР до СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в

Дніпропетровській області, яка 27 березня 2013 року була зареєстрована в ЄРДР, як

справа кримінального провадження за № 0000913 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 367 КК України, але вже за фактом, а не відносно позивачки, хоча у неї на той час був статус обвинуваченої за ч. 1 ст. 367 КК України.

Під час вже кримінального провадження № 0000913 від 27 березня 2013 року відносно позивачки старшим слідчим СІЗО Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Форостенко В.М., за погодженням з прокурором прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області Соколовим Є.А., відносно неї 10 червня 2013 року скасовано запобіжний захід підписка про невиїзд, який був обраний їй 27 квітня 2012 року; скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Дніпропетровського району від 21 травня 2012 року про відсторонення її від посади - начальника відділу земельних та архітектурних питань Підгородненської міської ради; скасовані постанови старшого слідчого прокуратури Дніпропетровського району від 24 травня 2012 року про накладення арешту на майно (будинок, автомобіль), яке належало позивачці на праві власності.

31 липня 2013 року старший слідчий СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Форостенко В.М., на її звернення від 19 липня 2013 року, повідомив її, що кримінальне провадження № 0000913 від 27 березня 2013 року знаходиться в стадії погодження про закриття кримінального провадження в прокуратурі Дніпропетровського району Дніпропетровської області, про що їй буде повідомлено додатково.

17 лютого 2014 року старший слідчий СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Благочиста А.А., за погодженням зі старшим прокурором прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області Соколовим С.А., вручила позивачці повідомлення про підозру, про те, що встановлена достатність доказів у її службовій недбалості, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам, що кваліфікується за ч. 1 ст. 367 КК України;

Після цього, стороною захисту у кримінальному провадженні подавалися неодноразові клопотання про закриття кримінального провадження за відсутності події злочину як до прокуратури Дніпропетровського району , так і до СВ Дніпропетровського РВ, але тільки після звернення до прокуратури Дніпропетровської області зі скаргою на дії прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 17 квітня 2014 року старший прокурор прокуратури Дніпропетровського району Соколов Є.А. закрив кримінальне провадження № 0000913 від 27 березня 2013 року відносно неї, у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України.

Позивачка також посилається на те, що прокуратура Дніпропетровського району змушувала її зізнатися у вчиненні злочину, якого, як події, взагалі не було. Їй дуже боляче було сприймати такі факти, адже у неї двоє неповнолітніх дітей, також її почали цуратися знайомі та друзі. Співробітники по роботі та сусіди почали ставитися до неї з підозрою, навіть перестали вітатися. В результаті чого вона і її сім'я були позбавлені можливості ведення звичного способу проживання.

Так, внаслідок довготривалого правового вирішення такої проблеми відбулася її ізольованість від активного суспільного життя, від повноцінних соціальних контактів, від можливості оволодіти професійним опитом і налагодженням особистого життя. Внаслідок допущених відносно неї порушень зі сторони прокуратури Дніпропетровського району Дніпропетровської області в її житті виникли значні перешкоди можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, якими були обумовлені тривалі негативні зміни психо- емоціональної та соціальної сфер мого існування, в результаті чого їй були спричинені інтенсивні негативні психо-емоціональні переживання, тобто моральні страждання.

Таким чином, внаслідок незаконного притягнення позивачки до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного накладання арешту на майно, незаконного обрання запобіжного заходу, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежували права позивачки, їй була завдана матеріальна та моральна шкода.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР) у випадках, передбачених ст. 1 цього Закону, громадянинові відшкодовується, зокрема, заробітна плата та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно зі ст. ст. 11, 12 Закону № 266/94-ВР та пп. 11, 12 Положення про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41, у разі закриття кримінальної справи за недоведеністю участі громадянина у вчиненні злочину слідчий зобов'язаний роз'яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди. Розмір відшкодування шкоди, зазначеної, зокрема, у п. 1 ст. 3 цього Закону (відшкодування (повернення) громадянинові заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі дії, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову. У разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду.

Судом встановлено, що 02 лютого 2012 прокуратурою Дніпропетровського району порушено кримінальну справу відносно службових осіб Підгородненської міської ради за фактом невиконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Підставами для порушення кримінальної справи став акт Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області ревізії фінансово-господарської діяльності - виконання бюджету, стану збереження і використання грошових коштів та матеріальних ресурсів Підгородненської міської ради за період з 01 липня 2009 року по 31 липня 2011 року, за результатами якої складено акт від 21 вересня 2011 року № 08-21/106.

З метою недопущення ухилення від слідства та суду ОСОБА_2 18 квітня 2012 року обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою старшого слідчого прокуратури Дніпропетровського району від 27 квітня 2012 року здійснено перекваліфікацію злочину з ч. 2 ст. 367 КК України на ч. 1 ст. 367 КК України. У той же день ОСОБА_2 притягнуто у якості обвинуваченої у вчиненні зазначеного злочину.

У подальшому, 31 травня 2012 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 367 КК України направлено для розгляду до Дніпропетровського районного суду із затвердженим обвинувальним висновком.

Постановою Дніпропетровського районного суду від 02 листопада 2012 року кримінальну справу направлено на додаткове досудове розслідування.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2012 року апеляційні скарги адвоката ОСОБА_2 та прокурора, який брав участь у розгляді справи, відхилено, рішення Дніпропетровського районного суду від 02 листопада 2012 залишено без змін.

У зв'язку з набранням чинності новим Кримінально-процесуальним кодексом, 27 березня 2013 року за фактом незаконності укладення договорів посадовими особами Підгородненської міської ради, що спричинило тяжкі наслідки, внесено відомості до ЄРДР за №0000913.

Проведення досудового розслідування доручено СВ Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, і 17 лютого 2014 року ОСОБА_2 оголошено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Адміністративними судами першої, апеляційної та касаційної інстанції визнано протиправним та скасовано п. 8 вимоги Контрольно-ревізійного управління в Дніпропетровській області від 13.10.11 №04-08-02-13/11064 в частині забезпечення отримання доходів місцевими бюджетами у сумі 166 830, 07 грн. по договору оренди між Підгородненською міською радою та ПАТ «Металургмаш», у зв'язку з чим дії ОСОБА_2 не завдали істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам.

Крім того, оскільки вимоги Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області в частині забезпечення отримання доходів місцевими бюджетами у сумі 166 830, 07 грн. недоотриманих сум орендної плати за договором оренди між Підгородненською міською радою та ПАТ «Металургмаш», визнані судом протиправними та скасовані, у вказаних обставинах відсутня подія кримінального правопорушення.

Тому, 17 квітня 2013 року постановою старшого прокурора прокуратури Дніпропетровського району кримінальне провадження №0000913від 27 березня 2013 року закрито на підставі ч.1 п.1 ст. 284 КПК України у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи 6 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до прокурора Дніпропетровського району Дніпропетровської області та Начальника Дніпропетровського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ( ар. сп. 44-45) з заявою , в якій просила прийняти відповідну постанову , якою встановити розмір відшкодування спричиненої їй шкоди у розмірі 17587 грн. 41 коп. та виставити необхідні статистичні данні в автоматизовані обліки громадян України в Управлінні інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Дніпропетровській області , щоб зняти інформацію про притягнення її прокуратурою Дніпропетровського району Дніпропетровської області до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 367 КК України.

Однак , прокуратура Дніпропетровського району Дніпропетровської області не являється юридичною особою , в зв»язку з чим не могла самостійно вирішувати поставлене позивачкою питання.

До прокуратури ж Дніпропетровської області позивачка не зверталась.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом може бути вирішено питання виключно щодо оскарження рішень відповідно до положень ч. 2 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а позивач до відповідних правоохороннихорганів, які закрили справу не зверталась.

Однак , з такими висновками суду погодитися не можна. Так ,відповідно до п. 1 ст. 3 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у випадках, передбачених ст. 1 цього Закону, громадянинові відшкодовуються, зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в п. 1 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Відповідно до п. п. 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 , для визначення розміру шкоди, переліченої в п. 1 ст. 3 Закону України, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися:

1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів;

2) при винесенні виправдувального вироку або ;закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку до суду, який розглядав справу по першій інстанції;

3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п. 11 вище вказаного Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену ч. 1 ст. 12 Закону України постанову (ухвалу).

Таким чином, оскільки розмір завданої позивачу майнової шкоди визначає відповідний орган, визначений ч. 1 ст. 12 Закону України та п. 11 Положення, позивачка до належних відповідних правоохоронних органів, які закрили справу, за визначенням розміру майнової шкоди не зверталась , то в суду першої інстанції не було підстав для відкриття провадження у справі в цій частині, а помилково відкривши провадження в цій частині, він повинен був таке провадження у справі закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди , колегія суддів вважає , що воно може бути розглянуто незалежно від вирішення питання щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Так, згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За роз'ясненнями які містяться в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2014 року визначено у розмірі - 1 218 грн.

Враховуючи час перебування позивачки під слідством , а саме з 2 лютого 2012 року по 17 квітня 2014 року розмір відшкодування на його користь моральної шкоди не може бути меншим ніж 30450 грн.

При цьому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, надавши оцінку зібраним у справі доказам, які свідчать про характер, обсяг і тривалість страждань, яких зазнала позивачка у справі у зв'язку із затриманням, пред'явленням обвинувачення у скоєнні злочинів щодо яких вину не доведено, тривалого перебуванням під слідством і судом, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, порушення сімейних зв'язків і стосунків з іншими людьми й інші негативні впливи внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченої як пов'язані із необхідністю докласти значних додаткових зусиль для відновлення та організації життя та здоров'я, суд вважає що розмір моральної шкоди на користь позивача слід визначити у розмірі 28014 грн., тобто в межах заявлених позивачкою вимог про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 205,303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Дніпропетровської області, Управління державної казначейської служби України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області про відшкодування матеріальної шкоди - закрити.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної Казначейської служби України на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі - 28014 (двадцять вісім тисячі чотирнадцять).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М. Романюк

·