справа № 208/1144/15-ц
№ провадження 2/208/945/15
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2015 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., при секретареві Шешуревої Я.І.,

за участю:

- позивача ОСОБА_1,

- представника відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди.

З урахуванням уточнень до позовних вимог, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 59 068 грн. 36 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Свої вимоги він мотивував тим, що наказом від 12 квітня 2013 року він був прийнятий на роботу до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» начальником дільниці з 12 квітня 2013 року та був ознайомлений з посадовою інструкцією та 14 червня 201 року був призначений на посаду головного інженера підприємства. 31 грудня 2013 року він був звільнений за власним бажанням та в день звільнення йому не була виплачені заробітна плата за грудень 2013 року. Відповідно до довідки з пенсійного фонду йому було нарахована 6 255,58 грн., утримано прибуткового податку та інших обовязкових платежів ЄСВ в розмірі 225,20 грн., профвнески в розмірі 62,56 грн., податок з доходів 904,56 грн., виплачено частину заробітної плати в розмірі 1 376,93 грн., а тому залишок невиплаченої заробітної плати за грудень 2013 року становить 3 686,33 грн. Оскільки відповідач розрахувався з ним 15.04.2015 року, то з дня подачі позовної заяви по день повного фактичного розрахунку сплинуло 58 днів, тобто з 01.01.2014 року по дату виплати заробітної плати середній заробіток за час затримки розрахунку становить 59 068,36 грн. Також вважає, що невиплата йому заробітної плати спричинило й моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 59 068 грн. 36 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., посилався на обставини викладені в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, посилалась на обставини викладені в запереченні на позов. 31 грудня 2013 року позивача було звільнено за власним бажанням. У звязку з проведенням розслідування та на підставі ст.116 КЗпП України, при звільненні ОСОБА_1 виплачено середньомісячну заробітну плату у розмірі 3 686,33 грн. до закінчення розслідування. Комісією по розслідуванню визнано винною особою головного інженера відповідача ОСОБА_1, який у результаті неналежного виконання своїх трудових обовязків завдано ТОВ МНП «Ремавтоматика» шкоди у сумі 21 720,91 грн. Відшкодувати завдану матеріальну шкоду позивач відмовляється. Просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом від 12 квітня 2013 року № 167-к був прийнятий на роботу до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» начальником дільниці та наказом від 14 червня 2013 року за № 298-к позивач був знятий з виконання обовязків начальника дільниці та призначений на посаду головного інженера з 14 червня 2013 року.

31 грудня 2013 року винесено наказ № 654-к «Про звільнення» та ОСОБА_1 31 грудня 2013 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України було звільнено та зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

Судом встановлено, що дійсно відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» після звільнення позивача не виплатило йому в повному обсязі заробітну плату, яка складається з 1 376,93 грн. за грудень 2013 року, що вбачається з довідки Пенсійного фонду України від 06.02.2015 року.

Не здійснення із позивачем повного розрахунку під час звільнення також вбачається з рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» на користь позивача невиплачену заробітну плату за грудень 2013 року в розмірі 3 686,33 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.01.2014 року по 01.07.2014 рік в розмірі 25 084,31 грн.

Та, згідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений строк виплатити неоспорювану ним суму.

Крім того, відповідно до ч.5 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з наданих суду документів, з постанов державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 15.04.2015 року, здійснення повного розрахунку із позивачем відбулося 15 квітня 2015 року.

Оскільки відповідачем не був проведений кінцевий розрахунок при звільненні позивача, відповідно до положень ст.117 КЗпП України та в строки передбачені ст.116 КЗпП України з вини відповідача, тому вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по час здійснення повного розрахунку, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, термін розрахунку середньої заробітної плати складає останні два повних робочих місяці.

Пунктом 8 зазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 на час звільнення 31 грудня 2013 року складає 179,43 грн., яка також встановлена рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року згідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.

Кількість днів прострочення виплати заробітної плати за період з 02 липня 2014 року по 15 квітня 2015 рік складає 287 робочих днів, отже середній заробіток за час затримки розрахунку за даний період становить 51 496 грн. 41 коп. (179,43 грн. х 287 робочих днів).

Таким чином, з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» підлягає стягненню 51 496 грн. 41 коп. середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому, розглядаючи позовні вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди, з урахуванням моральних страждань останнього внаслідок затримки з нею розрахунку, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що моральна шкода заподіяна позивачу буде відповідати стягнення на її користь з відповідача кошти в розмірі 1 000 грн.

Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Монтажно-налагоджувальне підприємство «Ремавтоматика» на користь ОСОБА_1:

- 51 496 (пятдесят одна тисяча чотириста девяносто шість) грн. 41 коп. середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02 липня 2014 року по 15 квітня 2015 року;

- 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. суму моральної шкоди;

- 524 (пятсот двадцять чотири) грн. 96 коп. суму судового збору.

Усього: 53 021 (пятдесят три тисячі двадцять одна) грн. 37 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний термін апеляційної скарги з часу проголошення.

Суддя Похваліта С. М.