РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року З А О Ч Н Е !!!

головуючого судді Невядомського Д.В.

при секретарі Кузнецоій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування спільним нерухомим майном та усунення перешкод у здійсненні права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3»єв О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2Г в якій просить : визначити порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю та усунути перешкоди у здійснені права власності.

Свої вимоги мотивує тим, що Гур»єв О.В. є власником 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру у будинку № 56 по вул. Командарма Корка у м. Харкові. Ця квартира є ізольованою має загальну площу 49,2 (сорок дев'ять цілих і дві десятих) квадратних метрів, житлову площу 29,6 (двадцять дев'ять цілих і шість десятих) квадратних метрів і складається з двох кімнат, площею відповідно 17,5 (сімнадцять цілих і п'ять десятих) та 12,1 (дванадцять цілих і одна десята) квадратних метрів та служб.

Право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на вказану квартиру належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 16 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 по реєстру № 1673. Дарувальником за цим договором є родич позивача ОСОБА_5.

Співвласником даної квартири є колишня дружина позивача ОСОБА_2, 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за вказаною адресою вона набула водночас з позивачем на тій же підставі.

Також до укладення з гр-ном ОСОБА_5 договору дарування, ні після цього між ОСОБА_1 та позивачкою не укладалося ніяких угод, які б визначали порядок користування квартирою, або вказували кому з них належить в натурі та чи інша кімната. Це було цілком природно за обставин, коли позивач та відповідачка жили однією сім'єю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2013 року по цивільній справі № 640/1165/13-ц, провадження № 2/640/1180/13 шлюб позивача з відповідачкою був розірваний, про що Червонозаводським відділом РАГС м. Харкова у паспорті позивача був зроблений відповідний запис.

За час, який минув після прийняття Київським районним судом м. Харкова рішення про розірвання вказаного шлюбу, позивач переконався у тому, що домовитись про порядок користуваня спільним з відповідачкою нерухомим майном, тобто квартирою № 66 у будинку,№ 56 по вул. Командарма Корка у м. Харкові, неможливо. Причиною цього є не якийсь специфічні властивості цього майна, а надзвичайно складні особисті стосунки позивача з відповідачкою.

За таких обставин оскільки у позивача фактично немає житла, він змушений наполягати на своєму праві, передбаченому ч. З ст. 358 Цивільного кодексу України, та звернутися з цим позовом до суду.

В судове засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, також просив суд слухати дану справу без фіксації процесу технічними засобами

Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання Відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки якого невідомі, або якщо причини неявки будуть визнані судом неповажними, на підставі ст. 224 ЦПК України, просив розглядати справу у заочному порядку.

Відповідач у судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обгрунтовуються, суду не надав, про час та місце розгляду справи Відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.

Свої вимоги мотивує тим, що Гур»єв О.В. є власником 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру у будинку № 56 по вул. Командарма Корка у м. Харкові. Ця квартира є ізольованою має загальну площу 49,2 (сорок дев'ять цілих і дві десятих) квадратних метрів, житлову площу 29,6 (двадцять дев'ять цілих і шість десятих) квадратних метрів і складається з двох кімнат, площею відповідно 17,5 (сімнадцять цілих і п'ять десятих) та 12,1 (дванадцять цілих і одна десята) квадратних метрів та служб.

Право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на вказану квартиру належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 16 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 по реєстру № 1673. Дарувальником за цим договором є родич позивача ОСОБА_5.

Співвласником даної квартири є колишня дружина позивача ОСОБА_2, 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру за вказаною адресою вона набула водночас з позивачем на тій же підставі.

Право власності обох співвласників на вказану квартиру зареєстровано Комунальним підприємством ''Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 11 грудня 2012 року за реєстровим номером П-2-12-292.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 хоча і нажита позивачем та відповідачкою в період шлюбу, але не належить до майна, яке відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України є позивача з відповідачкою спільною сумісною власністю. Тому цей об'єкт нерухомості не підлягає поділу ні в порядку ч. 2 ст. 69, ні в порядку ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України.

Слід зазначити, що вищевказаною квартирою позивач та відповідачка користувалися ще до укладення зазначеного вище договору дарування за домовленістю з гр-ном ОСОБА_5 Позивач та відповідачка мешкали у цій квартирі, мали від неї ключі, там знаходилися та знаходяться їхні речі, причому не тільки особисті, а й, так би мовити, загального користування: меблі, побутова техніка та інше. Комунальні послуги з моменту вселення позивача та відповідачки у квартиру, тобто на протязі декількох років оплачувалися позивачем.

Також до укладення з гр-ном ОСОБА_5 договору дарування, ні після цього між ОСОБА_1 та позивачкою не укладалося ніяких угод, які б визначали порядок користування квартирою, або вказували кому з них належить в натурі та чи інша кімната. Це було цілком природно за обставин, коли позивач та відповідачка жили однією сім'єю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2013 року по цивільній справі № 640/1165/13-ц, провадження № 2/640/1180/13 шлюб позивача з відповідачкою був розірваний, про що Червонозаводським відділом РАГС м. Харкова у паспорті позивача був зроблений відповідний запис.

За час, який минув після прийняття Київським районним судом м. Харкова рішення про розірвання вказаного шлюбу, позивач переконався у тому, що домовитись про порядок користуваня спільним з відповідачкою нерухомим майном, тобто квартирою № 66 у будинку,№ 56 по вул. Командарма Корка у м. Харкові, неможливо. Причиною цього є не якийсь специфічні властивості цього майна, а надзвичайно складні особисті стосунки позивача з відповідачкою, яка дуже невдоволена фактом розірвання шлюбу і вважає себе ображеною.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням.

Згідно з ч. 1 ст. 356, ч.ч. 1 -3 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998) №15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

На підставі ст. ст.16, 358, 383 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 209, 212, 214-215, Цивільно-процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування спільним нерухомим майном та усунення перешкод у здійсненні права власності - задовольнити.

Визначити порядок користування співвласниками квартири АДРЕСА_2, для чого надати у користування позивачу кімнату з балконом, площа якої на час звернення з цим позовом становить 17,5 (сімнадцять цілих і п'ять десятих) квадратних метрів, відповідачці надати у користування кімнату, площа якої на час звернення з цим позовом становить 12,1 (дванадцять цілих і одна десята) квадратних метрів, служби залишити у спільному користуванні позивача і відповідачки;

Усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності на частину квартири АДРЕСА_2 шляхом вселення його у цю квартиру і заборони відповідачці вчиняти у майбутньому будь-які дії, спрямовані на створення позивачу перешкод у здійсненні ним права користування на визначену судом частину житлової площі цієї квартири та залишені у спільному користуванні служби;

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Невядомський