Справа № 626/693/15-ц
Провадження № 2/626/299/2015
22.04.2015 року м. Красноград
Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Дудченка В.О.,
при секретарі Зінченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, у відсутності сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 за участю третьої особи Красноградського районного сектору Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що 13.02.2015 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 як продавець, передала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 Відповідно до договору купівлі-продажу відповідачі по справі зобов'язались знятись з реєстраційного обліку до 1 березня 2015 року, але взяті на себе зобов'язання не виконали. Право власності колишнього власника житлового будинку ОСОБА_3 припинилось 13.02.2015 року, тому і право користування житловим будинком у неї та членів її сім'ї, яке є похідним від права власності, припинилось також 13.02.2015 року.
В судове засідання позивач не з'явилась, відповідно до поданої нею заяви вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі.
Так, як відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи був повідомлені у встановленому порядку, від них до суду не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Від представника Красноградського РС ГУДМС України в Харківській області Долженка В.В. надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.
Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоводенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 13.02.2015 року, належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, який вона купила у ОСОБА_3 В даному будинку зареєстровані колишня власниця будинку ОСОБА_3 та члени її сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_4.
Відповідачами по справі є колишня власниця житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та члени її сім'ї, які були зареєстровані в даному будинку та мали право користування житловим приміщенням та право проживання в ньому лише на час, коли власником була інша особа, оскільки їх право користування житловим приміщенням та право проживання випливало з права власності на даний будинок і відповідно такі права відповідачів припинились з часу відчуження майна і зміни її власника з 13.02.2015 р. на ОСОБА_1, яка не давала згоди на державну реєстрацію відповідачів в належному їй на праві власності будинку.
Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідачів є похідним від права власності на даний будинок, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням.
Оскільки відповідачі добровільно не знімаються з реєстраційного обліку по будинку, власниками якого вони не є та щодо якого не мають права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачці у користуванні її власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні будинку.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зняття з реєстраційного обліку є наслідком задоволення вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні його власністю (ст.ст. 71,72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).
Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.
Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
В підтвердження позову в матеріалах справи є письмові докази: копія паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_1 (а.с. 6-7); копія договору купівлі-продажу від 13.02.2015 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідно до яких ОСОБА_1 належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-12); довідка Красноградської міської ради відповідно до якої в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с. 15).
В зв'язку з тим, що відповідачами не надано до суду ніяких доказів, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими.
Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 права користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 29, 317, 319, 346, 391 ЦК України, ст.ст. 3,4, 57-60, 224-226 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 права користування житловим будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.
Копію заочного рішення направити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 рекомендованим листом із повідомленням не пізніше трьох днів з дня його проголошення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Після перегляду заочного рішення, його може бути оскаржено в апеляційній інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя