Справа №461/4901/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

з участю:

представник позивача: ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що ОСОБА_6 завдано моральних страждань позивачу та його сім'ї в результаті її неправімірних дій щодо будівельних робіт та звинувачень в сторону позивача. Крім цього 14.04.2015 року відповідач подала на адресу Галицького РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області чергову заяву, у якій висунула відносно позивача та його сина звинувачення в тому, що вони нібито її шантажують, переслідують, погрожуємо вбивством, не дають їй спокійно жити, внаслідок чого вона втратила спокій і нормальне життя і крім цього заблокував її вхід всяким будівельним хламом а пожежний люк цеглою, що загрожує її життю та здоров»ю з позиції пожежної безпеки. Також 27.04.2015 року в присутності пожежного інспектора Галицького відділу НС виражалася в його сторону криками про те «що вона одинокий хронічно хворий пенсіонер, що вже двадцять років я з неї кров п»ю не даючи приєднати горище нашого будинку до її квартири, що мене як бандюка треба посадити». Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у фабулі позову. Просить позов задоволити повністю.

Відповідачка та її представники проти позову заперечили та подали письмові заперечення, в яких вказують, що відповідач, що через її постійне лікування у Німеччині, вона не має згоди часто приїжджати в Україну та навідувати свою квартиру. Проте, цього року вона приїхала додому у м. Львів на Великодні свята ( приблизно 10.04.2015 р.) і побачила наступну картину.

Вхід в мансарду над її квартирою, яка належить їй на праві приватної власності, захаращений, заблоковані вхідні двері мішками з будівельним хламом та цементом, а пожежний люк цеглою, що загрожує її життю з позиції пожежної безпеки.

Внаслідок цих обставин вона звернулась в Галицький РВ міліції м. Львова з заявою, для вжиття відповідних заходів працівниками правоохоронних органів.

Окрім цього, відповідач ОСОБА_2 також звернулась в ЛКП « Снопківське», яке обслуговує будинок в якому проживає. На основі її звернення 17.04.2015 р. були викликані майстри ЛКП « Снопківське» ( ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.), які склали акт-обстаження від 17.04.2015 р. про те, що саме ОСОБА_5 заблокував їй двері до мансарди мішками з будівельним сміттям. Були також викликані працівники МНС, які склали припис щодо розблокування дверей до моєї мансарди та констатували факт порушення з боку ОСОБА_5, який заблокував двері зі сторони горища, аварійного люку і вона фактично не має виходу на горище.

Після її звернення в Галицький РВ міліції м. Львова, працівниками міліції проведено з ОСОБА_5 профілактичну бесіду, що підтверджено відповіддю начальника Галицького райвідділу міліції № 67/6819 від 12.05.2015 р., внаслідок чого ним було частково виконано приписи міліції. Цеглу з під її дверей ОСОБА_5 забрав та виніс мішки із цементом, проте інше будівельне сміття там знаходиться і досі.

Слід зазначити, що не відповідають дійсності покликання ОСОБА_5 про те, що вона заподіяла йому та його сім'ї збитків на суму 7 тис. 398 грн., визнаних Галицьким районним судом м. Львова згідно рішення суду від 21.10.2015 р.., оскільки дане рішення стосувалось залиття горища у нашому будинку, яке сталось з вини ОСОБА_5, який чинив перешкоди та не пускав нікого на горище. Внаслідок цього, працівники ЛКП « Снопківське», майстри та жителі будинку не мали доступу до покрівлі будинку, щоб відремонтувати її та ліквідувати залиття. Через те, що покрівля на їхньому будинку не ремонтувалась протягом багатьох років, постійно відбувалось залиття, як її квартири, так і квартири, в якій проживає ОСОБА_5 Вказане рішення Галицького районного суду м. Львова вступило в законну силу і в даному випадку покликання на це рішення є безпідставним, та немає відношення до даної цивільної справи.

Також є не зрозумілими покликання позивача в своїй позовній заяві на те, що у 2010 р. відповідач зверталась зі скаргами, в Галицький РВ міліції м. Львова. Вона не заперечую того факту, що вона зверталась в правоохоронні органи, але не з метою наклепу на ОСОБА_5, а лише просила органи міліції з'ясувати обставини справи, та притягнути до відповідальності винних.

На протязі 15 років ОСОБА_5, який поставив собі за мету заволодіти частиною горища, яке на сьогоднішній день є її власністю, та користуючись тим, що він інвалід і не платить судового збору, тероризує її судами, подаючи безпідставні позови з питань, які вже були вирішені судом до рівня Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ. ОСОБА_5 маніпулює фактами вирваними із контекстів рішень, як і в даній позовній заяві, щоб уникнути відповідальності за скоєні ним протиправні дії проти неї та сусідів. Через ці постійні тероризування відповідач тяжко захворіла, змушена перебувати на лікуванні у Німеччині, та приїжджаючи до України не може спокійно проживати у своїй квартирі, що також можуть підтвердити сусіди, та всі жителі будинку в якому проживає відповідач та ОСОБА_5

Абсолютно всі твердження позивача в його позовній заяві є безпідставними, нічим не обґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами. Позивач ніяким чином не підтвердив, якими саме діями чи словами відповідачка заподіяла йому моральну шкоду.

Таким чином, позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 3 000, 00 грн. Тому на підставі вище наведеного просили у позові відмовити.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 квітня 2015 року відповідач подала на адресу Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області заяву, у якій висунула відносно позивача та його сина звинувачення. В 2011-2012 роках відповідач у супереч судових рішень проводила будівельні роботи на горищі та в 2010 році відповідач подала до Галицького РВ міліції м.Львова скаргу про звинувачення позивача у побитті.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_10, який працює пожежним інспектором Галицького відділу НС м. Львова, під час його присутності 27.04.2015 р. в будинку де живуть сторони, при розмові ОСОБА_5 із ОСОБА_2 він не чув образ зі сторони відповідача в сторону позивача.

Згідно показів свідка ОСОБА_11, вбачається те, що ОСОБА_2, являється власником квартири АДРЕСА_1, та мансардного приміщення та на протязі тривалого часу між відповідачкою та ОСОБА_5 існують сусідські спори. Про те, що ОСОБА_6 якимось чином ображала позивача не бачив і не чув, крім цього добавив, що на його думку з даним позов він вважає потрібно було звертатися саме відповідачці а не позивачу, оскільки останній частіше провокує конфлікти з відповідачкою.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань, у тому числі здійснюючи поновлення порушеного чи оспореного права самостійно.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною першою ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. З Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. (зі змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому доведенню у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

27.02.2009 р. ВСУ в постанові № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» надав роз'яснення судам щодо можливості відшкодування моральної (немайнової шкоди) в разі посягань на права і свободи, честь і гідність інших людей. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми,при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру й обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їхньої тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана, а також вини останнього в її заподіянні. Зокрема, ст. 1167 ЦК України встановлює, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, виходячи із вимог розумності і справедливості, приймаючи до уваги наведені позивачем обставини та те, що позивачем не подано доказів на їх підтвердження, суд приходить до переконання, що позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Таким чином, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у підтримку позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України суд ,-

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Лялюк Є.Д.