Справа № 344/5161/14-ц
Провадження № 22-ц/779/683/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Ясеновенко Л.В., Вакарук В.М.

секретаря Драганчук У.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Мистецького об'єднання «Елегія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківська обласна рада про скасування наказу №7 від 04 вересня 2008 року про звільнення працівників Мистецького об'єднання «Елегія» як незаконного, зобов'язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі з 01 грудня 2006 року у розмірі 107 184,00 грн., зобов'язання провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по даний час, стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2. Вирішено скасувати наказ №7 від 04 вересня 2008 року про звільнення працівників Мистецького об'єднання «Елегія» в частині звільнення ОСОБА_2; стягнути з мистецького об'єднання «Елегія» на користь ОСОБА_2 1843,28 грн. заборгованості по зарплаті (з урахуванням обов'язкових платежів при нарахованій заборгованості по заробітній платі - 2200 грн.) за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року, зобов'язавши Мистецьке об'єднання «Елегія» провести індексацію сум заборгованості. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення з мистецького об'єднання «Елегія» заборгованості по заробітній платі, нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що відмовляючи в задоволенні його позовних вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції зіслався на те, що з часу заснування мистецького об'єднання «Елегія» і по 2006 рік фінансова підтримка його діяльності проводилася виключно за рахунок коштів обласного бюджету, однак з 2007 року така була припинена. Оскільки самостійної діяльності колектив не проводив, фінансування з інших джерел не отримував, то вини мистецького об'єднання «Елегія» у затримці розрахунку при звільненні ОСОБА_2 не встановлено, а тому правових підстав для здійснення нарахування та стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не вбачається. Однак такі висновки суду є помилковими, оскільки згідно чинного законодавства відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Також апелянт зазначає, що суд не дослідив та не дав належної оцінки тій обставині, що крім ОСОБА_4, яка працювала на посаді керівника мистецького об'єднання «Елегія», в об'єднанні були і інші керівники, з якими він перебував у трудових відносинах. Не дослідження судом вказаної обставини призвело до того, що суд в оскаржуваному рішенні зіслався тільки на довідку мистецького об'єднання «Елегія» про заборгованість по заробітній платі перед ним за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року та не звернув увагу на той факт, що наказ №7 про його звільнення винесено 04 вересня 2008 року. Таким чином, судом опущено рік його офіційного перебування у трудових відносинах з мистецького об'єднання «Елегія».

Крім того, на думку апелянта, суд не урахував та не дав жодної належної оцінки тій обставині, що протиправною поведінкою відповідача йому завдано значної моральної шкоди, яка полягала відшкодуванню з відповідача.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з мистецького об'єднання «Елегія» заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди змінити, зобов'язати мистецьке об'єднання «Елегія» виплатити на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 грудня 2006 року по даний час в розмірі 107 184 грн. та стягнути з мистецького об'єднання «Елегія» на його користь 30 000 грн. моральної шкоди.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача мистецького об'єднання «Елегія» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківської обласної ради в засідання апеляційного суду не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 в частині стягнення з мистецького об'єднання «Елегія» заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з того, що документальним підтвердженням боргу по заробітній платі перед позивачем є довідка мистецького об'єднання «Елегія» від 25.02.2008 року, відповідно до якої за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 2200 грн., що з урахуванням обов'язкових зборів та платежів становить 1843,28 грн., а тому саме ця сума заборгованості, як і відповідна сума індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підлягає стягненню з відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в мистецьке об'єднання «Елегія» як артист хору 2 категорії на 0,5 ставки (по сумісництву) з 2001 року. Дана обставина була визнана сторонами, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд вважав зазначену обставину встановленою та такою, що не потребує доказування.

З оглянутої в процесі розгляду даної цивільної справи іншої справи №2н-1115/08, в матеріалах якої є наявна копія трудової книжки позивача, судом встановлено, що на момент створення в 2001 році мистецького об'єднання «Елегія» позивач працював вчителем музики і співів в СШ №20, яка в подальшому реорганізована в гімназію №3 (з 15.08.1993 року).

Також судом встановлено, що з 2008 року діяльність мистецького об'єднання «Елегія» було фактично припинено, оскільки згідно рішення Івано-Франківської обласної ради від 20.02.2007 року №236-9/2007 розпочато процедуру ліквідації мистецького об'єднання «Елегія», а постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 27.02.2008 року (в подальшому скасованою) мистецьке об'єднання «Елегія» визнано банкрутом.

У зв'язку з введенням процедури ліквідації мистецького об'єднання «Елегія» наказом ліквідатора №7 від 04.09.2008 року працівників об'єднання, в тому числі ОСОБА_2 було звільнено з роботи (а.с. 36-38).

Видаючи наказ про звільнення ОСОБА_2, ліквідатором не було дотримано вимог закону про попередження працівника про звільнення з ініціативи власника за два місяці, про ознайомлення з наказом про звільнення, не проведено повний розрахунок із працівником.

У зв'язку з наведеним та з урахуванням положень ч. 1 ст. 49-2, ч. 1, 2 ст. 47, 116 КЗпП України суд першої інстанції правильно дійшов висновку про неправомірність звільнення позивача з роботи та скасування наказу №7 від 04 вересня 2008 року про звільнення працівників мистецького об'єднання «Елегія» в частині звільнення ОСОБА_2

В наведеній частині рішення суду не оскаржується.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно ч. 1 ст. 102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Відповідно до довідки мистецького об'єднання «Елегія», виданої ОСОБА_2 25.02.2008 року (а.с. 57), за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року включно заборгованість по заробітній платі позивача становить 2200 грн., а з урахуванням обов'язкових зборів та платежів сума до виплати становить 1843,28 грн.

Оскільки інших даних про проведену фактичну роботу позивача у мистецькому об'єднанні «Елегія» з січня 2008 року та нараховані, однак не виплачені суми, в матеріалах справи немає, то суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з мистецького об'єднання «Елегія» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі саме в сумі 1843,28 грн. за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року, зобов'язавши мистецьке об'єднання «Елегія» провести індексацію сум заборгованості відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

При цьому, суд також дав оцінку тим обставинам, що з часу заснування МО «Елегія» і по 2006 рік фінансова підтримка його діяльності проводилася виключно за рахунок коштів обласного бюджету, однак з 2007 року така була припинена. Оскільки самостійної діяльності колектив не проводив, фінансування з інших джерел не отримував, то вини мистецького об'єднання «Елегія» у затримці розрахунку при звільненні ОСОБА_2 не встановлено, а тому правильно дійшов висновку, що правових підстав для здійснення нарахування та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП України не вбачається. У зв'язку з чим не заслуговують на увагу доводи апелянта, що поза увагою суду залишився той факт, що наказ №7 про його звільнення винесено 04 вересня 2008 року та про незастосування судом до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України.

Доводи апелянта про те, що суд не дослідив та не дав належної оцінки тій обставині, що крім ОСОБА_4, яка працювала на посаді керівника мистецького об'єднання «Елегія», в об'єднанні були і інші керівники, з якими він перебував у трудових відносинах, взагалі є не слушними оскільки працівник перебуває в трудових відносинах з юридичною особою, а не з її керівником.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, внаслідок звільнення його відповідачем з роботи за сумісництвом, не доведено спричинення йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу відшкодувати моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом наведеної статті моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 13 Постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оскільки позивач не довів спричинення йому відповідачем моральної шкоди, то суд вірно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 в наведеній частині.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Отже, відповідно до положень ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Горейко М.Д.

Судді: Ясеновенко Л.В.

Вакарук В.М.