Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.04.2015 р. 145/223/15-ц

2/145/269/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Василівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 21.05.2008 року помер її батько ОСОБА_3, який до дня смерті проживав ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить у тому числі і земельна ділянка площею 0.30 га по вул. Щварцмана,28 в с. Курники Тиврівського району Вінницької області.

За життя її батько належним йому майном не розпорядився. Вона є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після його смерті. Крім неї, інших спадкоємців першої черги спадкування за законом немає.

Вона прийняла спадщину в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю та від спадщини не відмовилась. Вказана обставина встановлена рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області по справі № 223/2104/2012 року від 11.10.2012 року і доказування не потребує.

З метою оформлення прийнятої спадщини вона звернулась до нотаріуса, однак оформити спадщину в нотаріальній конторі немає можливості через відсутність державного акта, який би посвідчував право спадкодавця на вищезазначену земельну ділянку.

Разом з тим, вважає, що має право на зазначену земельну ділянку, оскільки право на зазначену земельну ділянку батько набув на підставі рішення 11 сесії 22 скликання Василівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 22.08. 1997 року.

До 01.01.2002 року (дата набрання чинності ЗК України в редакції 2001 року) передача у приватну власність громадянам земельних ділянок здійснювалась у відповідності до ЗК України в редакції 1990 року та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року.

Згідно із частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначались статтею 23 ЗК України 1990 року. Проте дію цієї статті було зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ст. З Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року відповідно до якої право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалося відповідною місцевою радою, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Тобто, право власності громадян на земельну ділянку виникало з моменту прийняття відповідною радою рішення про передачу у власність громадянину земельної ділянки, але з наступною видачею державного акта на право власності на земельну ділянку. (Лист ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм про власність та спадкування»).

У випадку, якщо було рішення відповідної місцевої ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, а громадянин, який набув дане право, помер і не отримав державного акта на право власності на земельну ділянку, то оформлення державного акта здійснювалось на ім'я спадкоємця.

Тому право на зазначену земельну ділянку входить до складу прийнятої нею спадщини.

Крім того, перешкодою для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку та її подальшого переоформлення є те, що вона була передана її покійному батькові одним рішенням і для будівництва та обслуговування житлового будинку, і для ведення особистого підсобного господарства, це відповідало і цільовому призначенню землі згідно ст. 6 ЗК України в редакції 1990 року.

Проте чинним ЗК в редакції 2001 року, такого виду цільового призначення земельної ділянки як «ведення особистого підсобного господарства» не передбачено, а передбачено передачу земельних ділянок для «ведення особистого селянського господарства».

Тому цільове призначення та площа земельної ділянки з огляду на нову редакцію ЗК України від 2001 року та згідно норм передачі землі у власність має бути: 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,05 га-для ведення особистого селянського господарства.

На зазначеній земельній ділянці розташований один цілий житловий будинок, який належав спадкодавцеві ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності № 23 від 25.10.1991 року, зареєстроване КП «ВООБТІ» в реєстрову книгу за №23.

Згідно звіту ПП ОСОБА_4 від 01.10.2014 року експертна грошова оцінка земельної ділянки становить 40 420, 22 грн.

На земельну ділянку заборона відсутня.

Оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі немає можливості, вона вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Просить визнати за нею право на земельну ділянку розміром 0, 30 га (з яких 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,05 га - для ведення особистого селянського господарства), яка розташована по вул. Щварцмана, 28 в с.Курники Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 21.05.2008 р. в с.Іванківці Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений. Василівська сільська рада подала суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності її представника, вирішити спір на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу її відкриття.

Судом встановлено, що 21.05.2008 року помер ОСОБА_3, який до дня смерті проживав ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить у тому числі і земельна ділянка площею 0.30 га по вул. Щварцмана,28 в с. Курники Тиврівського району Вінницької області, право на яку ОСОБА_3 набув на підставі рішення 11 сесії 22 скликання Василівської сільської ради Тиврівського району Вінницької області від 22.08.1997 року, однак не отримав за життя державний акт на право власності на земельну ділянку, а тому право на зазначену земельну ділянку входить до складу спадщини.

Крім того, вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_3 одним рішенням і для будівництва та обслуговування житлового будинку, і для ведення особистого підсобного господарства, це відповідало і цільовому призначенню землі згідно ст. 6 ЗК України в редакції 1990 року.

Проте чинним ЗК в редакції 2001 року, такого виду цільового призначення земельної ділянки як «ведення особистого підсобного господарства» не передбачено.

Відповідно до п.п. «б», «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України 2001 року громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

· для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

· для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара

Тому цільове призначення та площа земельної ділянки з огляду на нову редакцію ЗК України від 2001 року та згідно норм передачі землі у власність має бути: 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,05 га - для ведення особистого селянського господарства.

На зазначеній земельній ділянці розташований один цілий житловий будинок, який належав спадкодавцеві ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності № 23 від 25.10.1991 року, яке зареєстровано КП «ВООБТІ» в реєстрову книгу за №23.

Експертна грошова оцінка земельної ділянки становить 40420,22 грн., що стверджується звітом ПП ОСОБА_4 від 01.10.2014 року

Позивач спадкоємиця першої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, спадщину прийняла в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, так як на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем однією сім'єю та від спадщини не відмовилась, що стверджується рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області по справі № 223/2104/2012 року від 11.10.2012 року.

Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, немає, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №39677623 від 19.02.2015 р.

На дану земельну ділянку заборона відсутня.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.121 ЗК України, ст.ст.6, 121 ЗК України в редакції 1990 рок, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р.,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право на земельну ділянку розміром 0,30 га (з яких 0,25 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,05 га - для ведення особистого селянського господарства), яка розташована по вул. Шварцмана, 28 в с.Курники Тиврівського району Вінницької області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 21.05.2008 р. в с.Іванківці Тиврівського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.