Справа № 703/802/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2015 Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Гудзюка І.В.

при секретарі Федоровій І.В.

за участю представників:

позивача - Вікторжевського О.В.,

відповідача - адвоката Коновалова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 01 червня 2006 року із ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав йому кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, у зв'язку із чим відповідач має заборгованість - 12 479 грн. 55 коп., яка складається із: 3 124 грн. 55 коп. - заборгованість за кредитом та 9355 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2009 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 3124 грн. 55 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1201 грн. 06 коп., а всього 4325 грн. 61 коп., а також судові витрати.

В ході розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги. В цій заяві зазначає, що оскільки судовим наказом із ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитом (3124,55 грн.) та заборгованість по процентам за користування кредитом (1201,06 грн.), тому в зв'язку із несвоєчасним виконанням боргових зобов'язань (використанням простроченого кредиту та овердрафту) з відповідача підлягають стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 9061 грн. 31 коп., яка складається із: заборгованості по процентам за коритсвання кредитом - 8153 грн. 94 коп.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 407 грн. 69 коп.

Відповідач позов не визнав та подав на нього письмові заперечення, в яких зазначив, що 10 лютого 2009 року на підставі судового наказу в справі № 2-н-81/2009р., виданого Смілянським міськрайонним судом, з нього примусово стягнуто на користь позивача заборгованість по кредиту в сумі 3124,55грн. та проценти за користування кредитом в сумі 1201,06грн. Відповідно до постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 02 вересня 2014 року ВП №17432238 рішення Смілянського міськрайонного суду (судовий наказ) від 10 лютого 2009 року виконане, а виконавче провадження в зв'язку з цим закінчено. Тобто його зобов'язання перед позивачем щодо повернення кредиту та процентів були виконанні в повному обсязі. Разом з тим, позивач пропустив строки позовної давності по даній справі. Якщо врахувати останній платіж, який був примусово стягнутий з нього виконавчою службою, то оплата по кредиту відбулася в липні 2011 року, а позов був поданий 28 січня 2015 року.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом установлено, що 01 червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі кредит у розмірі 5 000 грн.. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2009 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2006 року в розмірі 3124 грн. 55 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 1201 грн. 06 коп., а всього 4325 грн. 61 коп., а також судові витрати.

Як вбачається із листа першого заступника начальника управління ПФУ в м. Смілі та Смілянському районі на підставі розпорядження державного виконавця та виконавчого листа №2-н-81, виданого 13 квітня 2010 року, із пенсії відповідача починаючи із 01 липня 2010 року проводилося утримання заборгованості по кредиту в сумі 4366 грн. 11 коп. по 20% щомісячно. За період із 01 липня 2010 року по 31 липня 2011 року борг стягнуто повністю.

Тобто, ОСОБА_3 частинами здійснював погашення заборгованості за судовим наказом, починаючи із липня 2010 року по липень 2011 року, в той час як строк дії кредитного договору збіг в квітні 2011 року (строк дії карти).

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення (судовий наказ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем заявлялись вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом і штрафу. Стягнення коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялось. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідачем заявлено клопотання про стягнення із позивача витрат на послуги адвоката в розмірі 1500 грн.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 47 постанови №10 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем дійсно укладено договір про надання правової допомоги із адвокатом Коноваловим І.В.

Відповідно до оригіналу квитанції від 25 травня 2015 року відповідач сплатив за правову допомогу адвокату Коновалову І.В. 1500 грн.

Разом з тим, відповідачем не надано акту прийому передачі наданих послуг із чітким визначенням нормативних годин, витрачених адвокатом на послуги по підготовці до участі в судовому засіданні, виготовленню письмових заперечень, наданню консультацій.

Тому відшкодуванню в даному випадку підлягають лише витрати понесені відповідачем на правову допомогу адвоката в судових засіданнях, які становлять 552 грн. 16 коп. (1год.08хв. х 1218грн. х40%).

На підставі наведеного, ст.ст. 256, 257, 264, 267, 526, 559, 598, 625 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути із публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», , на користь ОСОБА_3 судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 552 грн. 16 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження -після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: І. В. Гудзюк