Добропільський міськрайонний суд Донецької області
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2010 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в

складі:

головуючий суддя Лаврушин О.М.

при секретарі Верній М.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5»ї Миколаївни і ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_2, про вселення до квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про вселення до квартири мотивуючи тим, що з 13 червня 1987 року по 07 липня 2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У період шлюбу вони спільно проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказана квартира була приватизована спільно з дружиною та двома дітьми. Тому кожний, в тому числі і він є власником 1/4 частини квартири.

У зв'язку з постійними суперечками, він був вимушений тимчасово виїхати з квартири та оселиться у свого брата та матері в с. Ганнівка Добропільського району вул.. Леніна 61.

Він є приватним підприємцем і йому необхідно щодня знаходитися у м. Добропілля, де він постійно працює, і щоденно вирішувати питання, яким чином добратися до міста.

Крім того, він є інвалідом дитинства 3-ї групи безстроково. Вважає, що для вирішення своїх життєвих питань має право користуватися належною йому часткою у вищевказаній квартирі.

Але, на його неодноразові звернення до відповідачки надати можливість користуватися належної йому житловою площею, остання відмовляла, посилаючись на те, що квартира є її власністю. Крім того, відповідачка змінила замки на вхідних дверях , що також унеможливлює його користування своєю часткою квартири.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 який діє за дорученням (а.с.47) повністю підтримав вимоги позивача та просить суд вселити позивача у квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 позов не визнала і пояснила, що дійсно згідно закону позивач має право на V* частину спірної квартири, але з моральної точки зору він не може претендувати на цю частину, так як після розірвання шлюбу йому дісталося все майно, а саме три гаражі, автомобілі і увесь бізнес, а їй залишилася V* частка квартири і двоє дітей.

Вважає, що спільне проживання в одній квартирі з позивачем неможливе із за взаємної неприязні один до одного і негативним ставленням до дітей.

Відповідач ОСОБА_3 в інтересах якого діє його мати ОСОБА_2 також позов не визнав і вважає, що спільне проживання в одній квартирі з позивачем неможливе так як останній погрожує йому та матері фізичною розправою.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала і надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Сторони не заперечують проти розгляду справи у відсутність відповідача ОСОБА_5

Вислухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому і

шлюбі з 13 червня 1987 року по 07 липня 2009 року, що підтверджується копією рішення

Добропільського міськрайсуду суду від 26 червня 2009 року та актовим записом від 13

серпня 2009 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28 липня 1998 року, виданого виконкомом Добропільської міської Ради, спірна квартира яка знаходиться за | адресою м. Добропілля вул. Гагаріна 38/51 належить на праві спільної частковій власності:

ОСОБА_4 - 10,7 кв.м.; ОСОБА_2 - 10,7 кв.м,: ОСОБА_5 - 10,7 кв.м.;

ОСОБА_3 - 10,6 кв.м., тобто по 1/4 частині кожному.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності з ч.І ст.405 ЦК України та ч.4 ст.156 ЖК України, член сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В судовому засіданні встановлено і фактично сторонами не оспорюється, що позивач згідно Закону має право на 1/4 частину спірної квартири і дійсно вимушений проживати в іншому місці.

Користуватися належною йому частиною квартири не має можливості тому що в квартирі змінено замки і ніхто із членів сім»ї не бажає щоб він проживав разом з ними, а також підтверджується актом державного виконавця від 26 лютого 2010 року, який намагався увійти у вказане приміщення для опису майна на підставі ухвали Добропільського міськрайонного суду від 22 лютого 2010 року.

З встановлених в судовому засіданні фактів вбачається, що дійсно позивач позбавлений права користуватися належним йому на праві власності майном, а саме 1/4 часткою квартири, іншого житла не має, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з тим, ОСОБА_3 є неповнолітнім, немає свого доходу і в його інтересах виступає його мати, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_5 солідарно слід стягнути на користь позивача сплачені ним судові витрати і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На підставі ст.ст., 15,16,321,391,405 ЦК України, ст.156 ЖК України, керуючись ст..ст.5,10,60,88,209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5»ї Миколаївни і ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_2, про вселення до квартири задовольнити.

Вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_5»ї Миколаївни на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 17 (сімнадцять) гривень, та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 37 ( тридцять сім) гривень.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя О.М. Лаврушин