АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3174/15 Головуючий 1 інстанції - Онупко М.Ю.
Категорія - договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Гуцал Л.В.,Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агенство "Верус" в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агенство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним договір поруки від 22.03.2011 року укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Українське Фінансове Агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова в частині, що стосується ОСОБА_2

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.04.2005 року між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № НАН2АК00070008. Згідно з умов даного кредитного договору ПАТ КБ "ПриватБанк" зобов'язався надати кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк до 12.04.2010 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 30317 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля NISSAN РRIMERА, 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 в розмірі 22 970,00 доларів США; на оплату страхових платежів в сумі 7347,00 доларів США.

В травні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 та ТОВ "Українське Фінансове Агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за вказаним кредитним договором Під час гозгляду цієї справи позивачу стало відомо, що другим відповідачем по справі є ТОВ "Українське Фінансове Агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова, так як зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою між філією ТОВ "УФА "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова.

Оспорюваний договір поруки не містить істотних умов для укладення такого договору. А саме: у даному договорі не зазначено найменування боржника відносно якого поручитель бере на себе зобов'язання перед кредитором за виконання боржником своїх зобов'язань; також не вказано в рамках якого кредитного договору поручитель виступає таким перед кредитором; з даного договору поруки взагалі не зрозуміло, за яку суму грошового зобов'язання філія ТОВ "Українське Фінансове Агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова виступила поручителем перед ПАТ КБ "ПриватБанк". Також позивач зазначив, що строк дії по основному зобов'язанню - кредитному договору № НАН2АК00070008 сплив 12.04.2010 року, а спірний договір було укладено лише 22.03.2011 року. Вказав, що сума на яку поручився ТОВ "Українське Фінансове Агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова перед ПАТ КБ "ПриватБанк" за виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором у розмірі 200 грн. не є співмірною з сумою по основному зобов'язанню позивача, та що філія ТОВ "Українське Фінансове Агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова не є юридичною особою, у зв'язку з чим не мала повноважень на укладення вищезазначеного договору поруки. Та посилаючись на відсутність згоди позивача на укладення спірного договору поруки між відповідачами у справі, та ті обсгавини, що укладання спірного договору не було спрямоване на реальне настання правових наслідків для жодної зі сторін, просив визнати договір поруки недійсним.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року в задоволенні вказаного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана дове сти ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подають ся сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні вказаного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено того, що при укладенні договору поруки його сторони порушили норми закону, якими регулюється укладення таких договорів, а також що при цьому порушено охоронювані законом права позивача. Позивачем не було надано до суду даних, які свідчили б про реальне порушення його майнових прав та інших, охоронюваних законом інтересів.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що що між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 13.04.2005 року було укладено кредитний договір № НАН2АК00070008, відповідно до умов якого ОСОБА_2, отримав кредит у розмірі 30 317 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.04.2010 року (а.с. 7-8).

В забезпечення виконання цього кредитного договору між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено договір застави рухомого майна (а.с. 9-10).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2010 року у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" про передачу в заклад та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАН2АК00070008 від 13.04.2005 року в розмірі 80 820,58 грн., що еквівалентно 10 111,42 доларів США, звернення стягнення на предмет застави автомобіль NISSAN, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_2 було відмовлено. Також відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним вказаного кредитного договору , визнання недійсним договору застави транспортного засобу, укладених між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк", та про зобов'язання виключити з Реєстру застав вказаний автомобіль NISSAN (а.с. 81-85).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27.12.2010 року вказане рішення суду першої інстанції було змінено та позовні вимоги позивача були задоволені.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2011 року рішення апеляційного суду Харківської області від 27.12.2010 року в частині передачі предмета застави в заклад та звернення стягнення на предмет застави скасовано, справу направлено до апеляційного суду на новий розгляд (а.с. 86-90).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.01.2012 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2010 року було залишено без змін (а.с. 91-92).

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором, 22.03.2011 року ПАТ КБ "ПриватБанк" з ТОВ "Українське Фінансове агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" було укладено договір поруки з додатком №1, і відповідно до умов якого ТОВ "Верус" поручився за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №НАН2АК00070008 від 13.04.2005 року у розмірі 200 грн.(а.с. 11,59).

Відповідно до довідки АА №442196 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України філія "Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" зареєстрована 10.02.2011 року та розташована за адресою: м. Харків, пр. Московський,96 А, керівником вказано Войтенко В.В. (а.с.60).

Згідно до п.п. 2.3.1, 6.1. Положення про філію ТОВ "Українське Фінансове Агентство "ВЕРУС" у Комінтернівському районі міста Харкова" філія в своїй діяльності здійснює наступні функції: укладає агентські договори (комісії, доручення та ін..) по наданню послуг повернення заборгованості, договорами по наданню консультаційних, юридичних та аналітичних послуг щодо фінансової діяльності та боргових зобов'язань, договори поруки, ін. управління філією здійснюється відповідно до Статуту Товариства та цього Положення. Поточне керівництво діяльністю філії здійснює Директор філії, який призначається Директором Товариства і безпосередньо йому підпорядковується (а.с. 30-34).

Згідно до ч.І ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.І ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.І-З, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Згідно із зазначеними вимогами зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тощо.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

При цьому закон не вимагає будь-якого погодження з боржником або його обов'язкового повідомлення про укладення такого договору.

Згідно зі ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобовзань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором. Волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.02.2012р. у справі №6- 51цс11, висновки якого, згідност.360-7 ЦПК України, є обов'язковими.

Окрім того, відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5, з урахуванням статей 553-554 ЦК договір поруки укладається кредитором за зобов'язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем. Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов'язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов'язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладання договору поруки.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що оспорюваний позивачем договір поруки, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" і ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" у Комінтернівському районі м.Харкова не може бути визнаний недійсним із підстав відсутності згоди ОСОБА_2 на укладення цього договору та положень щодо відплатності або безвідплатності послуг поручителя.

Безпідставним також є посилання апелянта, що філія ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова не мала повноважень на укладення договору поруки, оскільки з наданих представником ТОВ "Українське Фінансове Агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова доказів вбачається, що вказана особа у відповідності до чинного законодавства зареєстрована в якості відокремленого підрозділу ТОВ "Українське фінансове агентство "Верус", та в Положенні про її діяльність передбачено повноваження на укладення такого договору (а.с. 30-35).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивачем та його представником не надано доказів та не доведено того, що при укладенні договору поруки його сторони порушили норми закону, якими регулюється укладення таких договорів, а також що при цьому порушено охоронювані законом права позивача.

Посилання апелянта на несумірність розміру зобов'язання ТОВ "Українське Фінансове Агентство "Верус" у Комінтернівському районі м. Харкова, яка складає 200 грн., та основного зобов'язання за кредитним договором необґрунтоване, оскільки це не суперечить вимогам ст. 553 ЦК України та позивачем не було надано даних, які свідчили б про реальне порушення його майнових прав та інших, охоронюваних законом інтересів. Матеріали справи також не містять таких доказів.

В зв"язку з наведеним судова колегія приходить до висновку, що укладений між сторонами договір поруки від 22.03.2011 року містить всі істотні умови договору та укладений у відповідності до чинного законодавства України. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в позові ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: