АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/5529/15 Головуючий у 1-ій інстанції - КириченкоН.О.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого судді - Панченка М.М.

Суддів - Кирилюк Г.М.,Вербової І.М.

При секретарі - Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року про повернення позивачеві для подання до належного суду позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним повернуто заявнику для подання до належного суду.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносини належить застосовувати правила виключної підсудності, оскільки цільовим використанням кредитних коштів за договором, який позивач просить визнати недійсним, є оплата земельної ділянки.

В апеляційній скарзі позивач просить указану ухвалу скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті. Крім того, просив постановити окрему ухвалу відносно судді Кириченко Н.О. Послався на те, що оскільки позивач заявляє вимоги щодо визнання саме кредитного договору недійсним, а не договору іпотеки, то немає підстав для застосування правил виключної підсудності, визначених ст. 114 ПК України. Крім того, вказував, що на спірні правовідносини поширюється ЗУ «Про захист прав споживачів», а згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за місцем проживання позивача.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву для подачі до належного суду, суд першої інстанції виходив з того, що до відносин про визнання кредитного договору недійсним, за яким цільове використання коштів визначено на оплату земельної ділянки, необхідно застосовувати положення ст. 114 ЦПК України щодо виключної підсудності.

Проте, колегія суддів з такими висновками погодитися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

За змістом п. 42 Постанови Пленуму ВССУ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», правила ст. 114 ЦПК України про виключну підсудність спорів, що виникають з приводу нерухомого майна, застосовуються до позовів про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги саме щодо визнання кредитного договору недійсним, предметом якого є права та обов'язки сторін щодо видачі та повернення грошових коштів, а питання цільового використання даних коштів не впливає на предмет спору, судом помилково застосовано положення ч. 1 ст. 114 ЦПК України.

Крім того, судом не враховано, що згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, ті, що виникають із договорів … про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян(у тому числі про надання кредитів).

За змістом ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду за зареєстрованим місцем свого проживання, а судом першої інстанції порушено процесуальний порядок вирішення питання про відкриття провадження.

Таким чином, справа підлягає направленню до суду першої інстанції для повторного вирішення питання, в ході якого суду необхідно врахувати вищенаведене та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Щодо вимог скаржника про постановлення окремої ухвали відносно судді Кириченко Н.О., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Разом з тим, за змістом ст. 320 ЦПК України, постановлення окремої ухвали апеляційним судом можливе у разі, якщо виявлені порушення не стали причиною для скасування судового рішення, а тому колегія не вбачає правових підстав для задоволення вимог скаржника в цій частині.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, а справу направити до цього ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді