ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/179/15-ц
"10" квітня 2015 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Запари А.І., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу №187/179/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
17.02.2015 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (діла Відповідач) про визнання Відповідача особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 Також просила стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та розміщення оголошення у пресі. Свої вимоги мотивувала тим, що Відповідача попрохав її прописатися за вказаною адресою, та в подальшому придбати будинок. Однак у травні 2012 року сповістив, що плани змінилися та забрав речі і виїхав з будинку.
В судовому засіданні, позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився.
З огляду на належне повідомлення Відповідача, справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, доводи позовної заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення.
За змістом статей 71 та 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Житловий будинок розташований за адресою по АДРЕСА_1 належить Позивачу на праві приватної власності.
Як пояснила Позивач, на початку 2012 року до неї звернувся Відповідач з пропозицією продати йому вказаний будинок, та оскільки він не міг працевлаштуватися просив зареєструватися в ньому до купівлі.
Згідно акта про встановлення факту не проживання Відповідача, складеного жителями Шульгівської територіальної громади ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого керуючою справами Шульгівської сільської ради від 18.11.2014 року Відповідач за адресою по АДРЕСА_1 не проживає з травня 2012 року.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6, яка зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1, пояснила, що за даною адресою вона проживає з кінця листопада 2013 року, а з 20.02.2014 року офіційно зареєструвалася. За час свого проживання Відповідача не бачила. Приблизно у грудні 2013 - січні 2014 року, до неї зателефонував Відповідач та повідомив, що заїде до будинку та забере речі. Більше ніяких відомостей про нього їй не відомо.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не проживає за вказаною адресою з травня 2012 року, а у позивача виникла потреба користуватися та розпоряджатися належним їй будинком, але остання не має такої можливості, оскільки реєстрація Відповідача викликає незадоволення потенційних покупців та суттєво впливає на зменшення вартості домоволодіння, а отже позов підлягає задоволенню.
Доказів зворотного Відповідачем в порушення вимог статей 10 та 60 ЦПК України не надано.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме стягнути з Відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору за подання позову та розміщення оголошення у пресі.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 214-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 493 (чотириста дев'яносто три) грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Соловйов