АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменка ОлексіяСтепановича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменка Олексія Степановича,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/209/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року задоволено скаргу ОСОБА_2 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменка О.С.

Визнано неправомірними дії начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України щодо не розгляду скарги ОСОБА_2 від 08 травня 2014 року на постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Зобов'язано начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Роєнком Р.В, у виконавчому провадженні № 29302513.

Не погодившись із такою ухвалою суду, в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменко О.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову про відмову в задоволені скарги. Зазначає, що скарга подана без додержання вимог, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а тому подальший її розгляд проведено у відповідності до Закону України «Про звернення громадян». На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що скарга ОСОБА_2 відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян». Також на думку апелянта, зобов'язуючи начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції вийшов за рамки наданих йому повноважень.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вважала, що ухвала суду є законною та обґрунтованою.

В судове засідання в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України Кузьменко О.С. та особисто ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_2 забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 вересня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-7473/11, яким зобов'язано Державне агентство рибного господарства поновити ОСОБА_2 на посаді виконуючого обов'язки начальника Головного державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Волинській області, з якої його було незаконно звільнено (а.с.7).

18 жовтня 2011 року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України Корнієнко О.О. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа № 29302513 (а.с.8).

29 грудня 2012 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України Роєнко Р.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-7473/11 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.9).

08 травня 2014 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року до начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України Клименко О.С., в якій просив винести постанову, якою скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України РоєнкоР.В., та відновити виконавче провадження № 29302513 (а.с.10-14).

Листом від 13 червня 2014 року № К-8027/5 в.о начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України Кузьменко О.С. зазначив, що скарга від 08 травня 2014 року не відповідає вимогам ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не містить норму закону, яку порушено державним виконавцем, а тому подальший розгляд буде проводитись у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» (а.с.15-16).

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України Кузьменка О.С., в якій просив визнати неправомірними його дії щодо не розгляду поданої ним 08 травня 2014 року скарги на постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а також зобов'язати начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України скасувати вказану постанову.

Суд першої інстанції дійшов висновку що скарга ОСОБА_2 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України Кузьменка О.С. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про, виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Таким чином, ОСОБА_2 використав своє право вибору органу для оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця, звернувшись до начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (ім'я) стягувача та боржника, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та норму закону, яку порушено; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Зі змісту скарги ОСОБА_2 від 08 травня 2014 року вбачається, що вона містить посилання на дії головного державного виконавця Роєнка Р.В., які на думку ОСОБА_2, не відповідають вимогам законодавства. При цьому, скаржником зазначено положення ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконання рішення суду про поновлення на роботі вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу власником установи, тільки після чого державний виконавець може винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, вказана скарга містить норму закону, яку, на його думку, порушено державним виконавцем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що скарга ОСОБА_2 від 08 травня 2014 року відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а дії в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України Кузьменка О.С. щодо її розгляду не в порядку встановленому вказаним законом є неправомірними.

Проте, колегія судів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про зобов'язання начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України Роєнком Р.В, у виконавчому провадженні № 29302513.

Так, відповідно до положень ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець виносить постанову про її задоволення чи відмову. Тобто, розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця є компетенцією посадової особи органу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. ст. 37 - 38 вказаного Закону, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (ч. 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

В ході судового розгляду було встановлено, що скарга ОСОБА_2 не була розглянута в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В той же час суд першої інстанції, не зобов'язав відповідальну посадову особу вчинити зазначену дію, а вирішив скаргу по суті, чим вийшов за межі наданих повноважень.

Крім того, слід звернути увагу і на те, що заявник зарано поставив питання щодо зобов'язання начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року, оскільки скарга ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону «Про виконавче провадження» розглянута не була, а тому висновки заявника про порушення його прав як стягувача у виконавчому провадженні є також передчасними.

Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення скарги ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменка Олексія Степановича задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року скасувати та постановити нову.

Скаргу ОСОБА_2 на дії начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменка Олексія Степановича задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменка Олексія Степановича щодо не розгляду скарги ОСОБА_2 від 08 травня 2014 року на постанову про закінчення виконавчого провадження від 29 грудня 2012 року в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Зобов'язати начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України розглянути скаргу ОСОБА_2 від 08 травня 2014 року в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко