АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Нагулка Р.Ю., зацікавлена особа: ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №759/12806/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4511/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Уляновська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
24 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Нагулка Р.Ю. ВДВС Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, у якій просив поновити пропущений строк на звернення із скаргою на дії державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва Нагулка Р.Ю. щодо винесення постанови від 18.06.2014 р. про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження незаконним, визнати дії державного виконавця стосовно вищезазначеної постанови незаконними, зобов'язати державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження №43704496 і скасувати постанову від 18.06.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Свої вимоги обґрунтовував, тим що в провадженні ВДВС Святошинського РУЮ м. Києва знаходиться виконавчий лист, виданий на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 733757 грн. 40 коп., судових витрат у розмірі 3219 грн. 00 коп. Станом на 13.06.2014 р. боргові зобов'язання боржником виконанні в повному обсязі, що підтверджується відповідними розписками та договором про врегулювання заборгованності. Ним 09.07.2014 р. подана заява до державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повним виконанням рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2013 р. До вказаної заяви були додані відповідні документи, що підтверджують сплату боргу, але постанову про закінчення виконавчого провадження не винесено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

16 лютого 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин у справі, порушення норм матеріального і процесуального права, просив її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказав, що державний виконавець зобов'язаний був спочатку винести постанову про відкриття виконавчого провадження і надіслати її на адресу боржника для добровільного виконання, а не накладати арешт на майно боржника. Також апелянт зазначив, що з 16 січня 2014 року державний виконавець не має права накладати арешт на майно боржника за заявою стягувача. На думку апелянта, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2013 року виконано у повному обсязі, що є підставою для закінчення виконавчого провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник за довіреністю - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 за довіреністю - ОСОБА_7 апеляційну скаргу просив відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2013 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 733757 грн. 40 коп., судові витрати у розмірі 3219 грн. 00 коп., а загалом 736976 грн. 40 коп. (а.с. 55).

16 червня 2014 року до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надійшла заява ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження разом із виконавчим документом. У заяві стягувач просила про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 50).

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Нагулко Р.О. від 18 червня 2014 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2/759/1465/13 виданим Святошинським районним судом м. Києва (а.с. 51, 52).

Того ж дня державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 53).

Постановляючи ухвалу, що оскаржується, суд першої інстанції керувався ст. 383 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 49 Закону України «Про виконавче провадження» та правильно виходив з того, що державний виконавець діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відхиляючи посилання апелянта на те, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 березня 2013 року виконано у повному обсязі добровільно, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист визнається таким, що не підлягає виконанню, якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником. Разом з тим, виконавчий лист не визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з його добровільним виконанням боржником, у примусовому порядку рішення суду також не виконано, а тому у державного виконавця відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що державний виконавець зобов'язаний був спочатку винести постанову про відкриття виконавчого провадження і надіслати її на адресу боржника для добровільного виконання, а не накладати арешт на майно боржника, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що з 16 січня 2014 року державний виконавець не має права накладати арешт на майно боржника за заявою стягувача, оскільки станом на день винесення постанови про накладення арешту на майно і оголошення заборони його відчуження положення ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», що надавало державному виконавцю право накласти арешт на майно боржника одночасно з відкриттям виконавчого провадження» було чинним.

Отже, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року є такою, що постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 2 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 314-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді