Справа № 163/140/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О.С.
Провадження № 22-ц/773/671/15 Категорія: 48 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Осіпука В. В., Матвійчук Л. В.,

при секретарі - Кирилюку О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Любомльської районної державної адміністрації Волинської області, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та на виготовлення дитячого проїздного документа без дозволу батька за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки і піклування Любомльської районної державної адміністрації Волинської області, про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та на виготовлення дитячого проїздного документа без дозволу батька відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача.

Інші особи в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.

Колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 206 від 12 липня 2006 року. Вказане підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 12 липня 2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області (а.с. 5 /зворот/).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 28 лютого 2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Дитина, ОСОБА_4, проживає разом з позивачем ОСОБА_1, що підтверджується довідкою КП "Бучанське управління житлово-комунального господарства" Бучанської міської ради Київської області від 30 грудня 2014 року (а.с. 6 /зворот/).

Представник позивача зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл для виїзду неповнолітнього ОСОБА_4 за кордон (а.с. 7).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права.

Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

В частині 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Звертаючись з позовом до суду позивач просила надати дозвіл на тимчасові виїзди сина за кордон без дозволу батька дитини до досягнення ним повноліття без зазначення держави прямування та терміну перебування за кордоном, а також просила дозволити оформляти документи для тимчасового виїзду сина за межі України, обгрунтовуючи такі вимоги тим, що відповідач участі у вихованні сина не бере, матеріальної допомоги не надає та необхідністю періодичних виїздів за кордон для участі у спортивних змаганнях, оскільки син є учнем спортивної школи. Проте, будь-яких належних та допустимих доказів того, що дитина є учнем спортивної школи, учні якої беруть участь у міжнародних змаганнях, про необхідність брати участь у спортивних змаганнях за кордоном позивач та її представник суду не надали.

Крім того, належних доказів, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на виїзд дитини за межі України матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене суд першої інстанції, давши вірну оцінку обставинам справи, обґрунтовано прийшов до висновку, що позовні вимоги про надання дозволу на тимчасові виїзди дитини за кордон та на виготовлення проїзного документу дитини без згоди батька до задоволення не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що вирішення питання надання дозволу на виїзд дитини за межі України без зазначення держави прямування та часового проміжку перебування в цій країні дає можливість дитині виїжджати за межі України в будь-який час без дозволу та супроводу батька, не заслуговують на увагу, оскільки не зазначення позивачем країни виїзду, часового проміжку перебування за кордоном, а вказання періоду - до досягнення дитиною повноліття, суперечить вимогам закону, а тому відсутні правові підстави для задоволення заявленого позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: