Справа № 148/3246/14-ц Провадження № 22-ц/772/1236/2015Головуючий в суді першої інстанції Карнаух А. П.
Категорія 27Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого: Чуприни В.О.

Суддів: Чорного В.І., Панасюка О.С.

При секретарі : Кирилюк Л.М.

За участю : представника позивача ОСОБА_2 по довіреності - ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року, встановила :

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 03.03.2015 р. позов задоволений - стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 14700,00 грн., а також 300,00 грн. судових витрат на правову допомогу, 243,60 грн. судового збору та 37,35 грн. витрат, пов'язаних із явкою представника до суду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати рішення, визнати договір позики не дійсним, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

У стислому вигляді доводи скарги зводяться до того, що суд помилково встановив факт існування договору позики, так як фактично жодних коштів апелянт від ОСОБА_2В не отримувала, а розписку, перебуваючи в цей час у тяжких обставинах у лікарні та в хворобливому стані, написала під психологічним тиском і умовляннями останньої щодо необхідності у такий спосіб запобігти закриттю за борги Тульчинського відділення Вінницького філіалу компанії «NSP», де з разом з позивачкою працювали по реалізації продукції (біологічні активні добавки) населенню.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в апеляційну інстанцію, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

У грудні 2014 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що 21.05.2014 р. відповідач ОСОБА_4 позичила у неї 14700,00 грн. зі строком повернення до 01.09.2014 р.

Оскільки відповідач у визначений розпискою строк борг не повернула, позивач просила стягнути з відповідача зазначену суму грошових коштів за договором позики та понесені судові витрати.

Судом установлено, що за власноручно виконаною розпискою від 21.05.2014 р. ОСОБА_4 позичила гроші в ОСОБА_2 на продукцію в сумі 14700,00 грн., які зобов'язалась повернути до 01.09.2014 р. (а.с.43).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК).

Задовольняючи позов, суд правильно і обґрунтовано виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, укладеному у письмовій формі.

Відповідач свої зобов'язання не виконала, борг не повернула, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У зв'язку з цим, доводи апеляційної скарги щодо безгрошевості договору залишаються поза увагою, так як, з огляду положень ч. ч. 2,3 ст. 10 ЦПК України, не передання грошових коштів мала б довести, але не довела відповідач, яка посилалась на таку обставину.

Разом з тим, письмова форма внаслідок реального характеру є доказом не лише укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суду України у постанові від 18.09.2013 р. (справа № 6-63ЦС13).

Не можна вважати прийнятними й доводи апелянта-відповідача стосовно написання нею розписки під впливом обману, насильства та тяжкої обставини, оскільки зустрічного позову про визнання правочину недійсним з даних підстав (ст. ст. 230 - 233 ЦК України) чи можливо з інших, ОСОБА_4 у передбачений законом спосіб не було заявлено.

Клопотання апеляційної скарги із зазначеного питання, зокрема щодо визнання договору позики недійсним, яке за змістовною і правовою суттю є фактично позовними вимогами, слід відхилити, оскільки завданням апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості рішень суду, як вищестоящим судом, а не розгляд справи по суті новоз'явлених вимог.

Таким чином апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм процесуального і матеріального права, висновків якого у вирішення виниклого спору доводи скарги не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.О. Чуприна

Судді: (підпис) В.І. Чорний

(підпис) О.С. Панасюк