РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/13827/14-ц

пр. № 2/759/404/15

14 квітня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.08.2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль.

В обґрунтування позову, позивачем зазначено, що в липні 2010 року, між позивачем та ОСОБА_2 досягнуто згоди зі всіх умов договору купівлі-продажу легкового автомобіля НОМЕР_1, 2003 року випуску.

Зміст досягнутої угоди полягав у тому, що ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_5 на підставі довіреності від 27.04.2009 року передає згаданий автомобіль у власність позивача, а позивач приймає автомобіль і сплачує за нього певну грошову суму.

На виконання умов досягнутої домовленості та з метою приховування іншого правочину - договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оформлено довіреність, щодо володіння і розпорядження предметом договору - автомобілем, що підтверджується довіреністю.

В цей же день позивач сплатив відповідачу - ОСОБА_2, який діяв в інтересах відповідача 2 - ОСОБА_3 повну вартість автомобіля в розмірі 32000 грн., а відповідач 1 - ОСОБА_2 в свою чергу, передав згаданий автомобіль у власність позивача, що підтверджується розпискою від 19.07.2010 року.

Однак, на даний час право власності позивача на автомобіль відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнається.

В свою чергу, відповідач 3 - ОСОБА_6 вчасно не виконав покладених на нього обов'язків по зняттю з реєстраційного обліку згаданого транспортного засобу, внаслідок чого позбавив позивача права зареєструвати за собою право власності на автомобіль.

Зазначені вище обставини змусили позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права з відповідним позовом, в якому позивач просив визнати, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 19.07.2010 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу та визнати за позивачем право власності на згаданий автомобіль.

У судовому засіданні 14.04.2015 року представник позивача ОСОБА_8 позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачі до суду вчетверте не з'явились, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого МРЕВ, м. Харкова 27.08.2003 року, власником автомобіля марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, 2003 року випуску є відповідач ОСОБА_3 (а.с. 5).

27.04.2009 року приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Кустовою Т.Є. посвідчила довіреність видану ОСОБА_3, якою вона уповноважила ОСОБА_10 та ОСОБА_2 користуватися та розпоряджатись належним їй на праві власності автомобілем марки «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, 2003 року випуску (а.с.4).

19.07.2010 року нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Андрух С.Д. посвідчено довіреність видану ОСОБА_2, якою він уповноважив ОСОБА_4 або ОСОБА_1 продати, обміняти, передати в оренду транспортний засіб «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1, 2003 року випуску (а.с. 6).

19.07.2010 року ОСОБА_1 написав розписку, про те, що він отримав від ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_1 та всвою чергу передав йому за придбання згаданого автомобіля 32000 грн. (а.с. 8).

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи зі змісту ст. 1000 ЦК України за своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя.

Згідно ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. №1388, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п. 8 зазначених Правил державна реєстрація транспортних засобів здійснюється за умови його попереднього зняття його з обліку в підрозділі ДАІ.

Згідно з п. 40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

Судом встановлено, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за ОСОБА_3 Заява від останньої про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

Пунктом 42 Правил передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації".

Відповідно до п. 8 зазначених Правил, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з до датком №1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля його власником ОСОБА_3 та позивачем укладений не був.

Доводи позивача про те, що підставою для визнання власності на автомобіль є довіреності від 27.04.2009 року та від 19.07.2010 року, а також розписка від 19.07.2010 року є безпідставним, оскільки суперечить вищезазначеним вимогам закону.

За таких обставин суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 238, 328 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання правочину удаваним та визнання права власності на автомобіль - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник