Провадження №2/761/440/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО.Лізинг», Приватне акціонерне товариство «НФСК «Добробут» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в становив:

У липні 2014 року до суду надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю (далі ТДВ) «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач зазначив, що 15.06.2011 року в м. Києві на вул. Службова 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2011 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Ніко Лізинг» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-04419-09 від 11.11.2009 року, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки у разі спричинення страхувальнику пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "AUDI Q7" дн. НОМЕР_1.

15.06.2011 р. страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав всі необхідні документи.

ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту 14783/206 від 19.08.2011 року, Страхового акту № 14782/206 від 15.08.2011 року, Рахунку № 09061/0000117 від 21.06.2011 року та розрахунків суми страхового відшкодування у розмірі 24.864 грн. 27 коп., виплатило ТОВ «Ніко Лізинг» що підтверджується платіжним дорученням № 29 від 31.10.2011 року та листом страхувальнику від 15.08.2011 року.

Як зазначив позивач, завдана матеріальна шкода складає суму у розмірі 28 788 грн. 02 коп. з врахуванням несплачених страхових премій у розмірі 3923,75 грн., які також має відшкодувати відповідач.

У зв'язку з тим, що на момент ДТП відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2, водій ОСОБА_1 була застрахована за полісом серія BE № 6108383, виданим Приватною акціонерною компанією «Народна фінансово-страхова компанія» (далі-ПрАТ «НФСК «Добробут») згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закону України про ОСЦПВНТЗ) позивач звернувся з вимогою до ПрАТ «НФСК «Добробут», яким було виплачено 10.641,76 грн. У листі від 05.12.2011 року (а.с. 16) Страховик ПрАТ «НФСК «Добробут» пояснив, що виплачена сума страховки нарахована згідно звіту № 1597 про незалежну оцінку з визначенням вартості спричиненого збитку у розмірі 11151,76 грн., за мінусом франшизи 510 грн., що складає суму - 10641,76 грн.

Посилаючись на те, що Позивачу, були недоплачені збитки у сумі 18.146 грн. 26 коп., страхового відшкодування, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 18 146 грн. 26 коп.

У додаткових до позовної заяви поясненнях (а.с. 75) представник позивача посилаючись ст.25 ЗУ «Про страхування», зазначив про виконання ним зобов'язання здійснення виплати страхового відшкодування на підставі укладеного 11.11.2009 року між ТДВ «СК «Індіго» договору добровільного страхування наземного транспорту № 206-04419-09. Згідно із заявою страхувальника сума 24.864,27 грн. перерахована позивачем на станцію технічного обслуговування (далі СТО), якою проводився ремонт автомобіля за виставленим ними рахунком вартості відновлювального ремонту. Окрім цього, недоплачену позивачем виконавцю суму у розмірі 3923 грн. зараховано у рахунок несплачених страхових премій.

У відзиві на позов представник ОСОБА_1 посилається на такі обставини:

- страхове відшкодування у порядку регресу було здійснено ПрАТ «НФСК «Добробут», як страхувальником ОСОБА_1 на підставі Закону України про ОСЦПВНТЗ;

- сплачена позивачем ТДВ «Індіго» страхувальнику ТОВ «Ніко-Україна» страхову суму та суму у розмірі 3923 грн., що зараховано у рахунок несплачених страхових премій, не підтверджена позивачем відповідними доказами щодо розміру визначеного ним страхового відшкодування у сумі 28 788 грн. 02 коп.,

- позивач прийняв регресну виплату у сумі 10641,76 грн., не оспорюючи висновки експертів Страхувальника ПрАТ «НФСК «Добробут»,

- не надано відповідних документів щодо підстав виплати відповідачем відшкодування страхувальнику матеріальної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на доведеність обставин для покладення відповідальності на підставі ст.993 ЦК України, згідно із якою водій ОСОБА_1, яку визнано винною у ДТП має нести відповідальність за шкоду, спричинену ДТП у розмірі частини збитків, які не відшкодовані страхувальником водія ОСОБА_1 за Полісом про цивільно-правову відповідальність.

Представник відповідача заперечив проти позову, зазначивши, що водій ОСОБА_1, дійсно визнана винною у ДТП. Згідно із договором про цивільно-правову відповідальність, на підставі ст.22 Закону України про ОСЦПВНТЗ відшкодування шкоди, заподіяної третій особі покладається на Страхувальника. Статтею 29 Закону України про ОСЦПВНТЗ передбачено, що Страхувальник відшкодовує витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Ліміт страхового полісу наданого відповідачу покриває матеріальні збитки у сумі 51 000,00 грн. Оскільки сума збитку не перевищує розмір максимально визначеної суми відшкодування, то позивач, який отримав від страхувальника відповідача неповне на його думку відшкодування витрат на відновлювальний ремонт, мав би звертатись для здійснення відшкодування до страхової компанії відповідача чи моторно транспортного бюро. За таких обставин вимоги пред'явлені до відповідача не ґрунтуються на положеннях ст.999 ЦК України та зазначеного Закону України про ОСЦПВНТЗ.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, 15.06.2011 року в м. Києві на вул. Службова, 8 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ «СК «Індіго» автомобіля з державним номером НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля з державним номером НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.06.2011 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за порушення п.13.1 Правил дорожнього руху та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у сумі 340 грн..

Між позивачем ТДВ «СК «Індіго», як страховиком та ТОВ «Ніко Лізинг», як страхувальником укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 11.11.2009 року № 206-04419-09, згідно якого позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки у разі спричинення страхувальнику пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу "AUDI Q7" днз. НОМЕР_1, за кермом якого під час ДТП був водій ОСОБА_2

На виконання умов договору страхування ТДВ «СК «Індіго» на підставі Страхового акту 14783/206 від 19.08.2011 року, Страхового акту № 14782/206 від 15.08.2011 року, Рахунку № 09061/0000117 від 21.06.2011 року та розрахунків суми страхового відшкодування у розмірі і 24.864 грн.27 коп. було виплачено ТОВ «Ніко Лізинг» за платіжним дорученням № 29 від 31.10.2011 року (а.с. 11)

Водночас другим учасником ДТП була застрахована ПрАТ «НФСК» Добробут» згідно із Полісом серії ВЕ № 6108383 цивільна відповідальність, ОСОБА_1, власника автомобіля з державним номером НОМЕР_2, визначено ліміт страхового відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 51.000 грн..

За заявою позивача про виплату у порядку регресу страхового відшкодування ПрАТ «НФСК» Добробут» на підставі Полісу серії ВЕ № 6108383 страхувальника ОСОБА_1 було виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 10.641,76 грн. з посиланням на Звіт № 1597, складений страховою компанією про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, від 01.07.2001 року, згідно із яким матеріальний збиток позивачу визначено у розмірі 11 151,76 грн. з ПДВ за мінусом франшизу у сумі 510 грн. за розрахунком суми страхового відшкодування у розмірі 10 641,76 грн. = 11 151,76 грн. - 510,00 грн..

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1, позивач посилався на ст.993 ЦК щодо переходу до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки у межах фактичних витрат, оскільки виплатою страхового відшкодування за договором добровільного страхування страхувальнику ТОВ «Ніко Лізинг» йому спричинено збиток у розмірі 28 788,02 грн. Отже виплачена ПрАТ «НФСК» Добробут», страхувальником відповідачки сума 10 641,76 грн., не відшкодували збитки у розмірі 18146,26 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Сума страхового відшкодування у порядку регресу у розмірі 10 641,76 грн., виплачена ПрАТ «НФСК» Добробут», як він пояснив у процесі розгляду справи пов'язана із розходженнями між розрахунками страхових виплат, передбачених різними законами.

За вказаних обставин позивач просив стягнути недоплачену страховиком відповідача суму у розмірі 18146,26 грн. безпосередньо з водія ОСОБА_3, з вини якої спричинено шкоду, посилаючись на право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, що дає право звернутись до винної особи у спричинення шкоду у порядку ст. 993 ЦК України.

Згідно із ст.993 ЦК України про перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як встановлено ст.999 ЦК України Законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). (ч.1) До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ч.2)

Так, згідно із ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Судом встановлено, що представник позивача, посилаючись ст.25 ЗУ «Про страхування», зазначив про зобов'язання здійснення позивачем виплати страхового відшкодування на підставі укладеного між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та ТОВ «Ніко Лізинг» (страхувальник) договору добровільного страхування наземного транспорту № 206-04419-09 від 11.11.2009 року, до якого позивачем долучено копію додатку № 1 про періоди страхування, страхові суми та тарифи.

Як вказано ним у позовній заяві (а.с. 2), ТДВ «СК «Індіго» визначено розмір страхового відшкодування страхувальнику ТОВ «Ніко Лізинг» на підставі Страхового акту 14783/206 від 19.08.2011 року, Страхового акту № 14782/206 від 15.08.2011 року, Рахунку № 09061/0000117 від 21.06.2011 року та виплачено ТОВ «Ніко Лізинг» страхове відшкодування у сумі 28.788, 02 грн. з посиланням на платіжне доручення. Однак, як вбачається із платіжного доручення № 20629 від 31.10.2011 року ТОВ «Ніко Лізинг» була перерахована сума 24864,27 грн. Що стосується різниці у сумі 3923,75 грн., то як згодом було встановлено зазначена сума є страховою премією за період страхування. (а.с. 5)

Оскільки відповідальність власника автомобіля з державним номером НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, застрахована за полісом серії ВЕ № 6108383 у ПрАТ «НФСК» Добробут» за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач через представника у серпні 2011 року звернувся до страхової компанії із заявою про відшкодування у порядку регресу зазначеною суми збитків. (а.с. 80).

Як зазначив представник відповідача, страхове відшкодування було здійснено ПрАТ «НФСК»Добробут» у сумі 10641,76 грн. виходячи із встановленої вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу у порядку, встановленому Уповноваженим органом відповідно до методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів № 142/5/2092 від 24.11.2003р. Отже, страхова компанія ПрАТ «НФСК» Добробут» сплатила матеріальний збиток з урахуванням експлуатаційного зносу, визначеного експертом. Між тим, як за наданим позивачем експертним висновком не було враховано при встановленні вартості відновлювального ремонту, що потерпілий автомобіль уже був в ДТП раніше, тому не може бути застосовано п.7.38 даної методики про застосування експлуатаційного зносу з рівнем нуль.

Як вже зазначалось, у позовній заяві представник позивача просив стягнути недоплачену страховиком відповідача суму у розмірі 18146,26 грн. безпосередньо з водія ОСОБА_3, з вини якої спричинено шкоду, посилаючись на право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод.

Позивач не оскаржував у господарському суді отриману ним від страхової компанії відповідача суму у розмірі 10641,76 грн., незважаючи на ч.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, яка передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Посилання представника позивача у поясненнях (а.с. 75) на те, що виплата ПрАТ «НФСК «Добробут» страхового відшкодування у порядку регресу в сумі 10 641 грн., пов'язана із розходженням між розрахунками страхових виплат страховими компаніями, що регулюється різними законами, зважаючи, що різниця виникла внаслідок застосування коефіцієнту фізичного зносу, не підтверджені відповідними доказами, а саме розрахунками та посиланням на методику застосування коефіцієнту фізичного зносу. При цьому посилання на детальні розрахунки на зворотах страхових актів, у яких містяться формули розрахунків, за якими встановити доведеність посилань позивача у судовому засіданні неможливо, а питання про призначення судової авто технічної експертизи з боку позивача не підтримано.

Повідомленням Моторного транспортного страхового бюро України від 01.04.2015 року, зазначено, що згідно з відомостями Єдиної централізованої бази даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 01.10.2010 року ПрАТ «НФСК «Добробут» видано ОСОБА_1 страховий поліс на умовах III типу зі строком дії з 01.10.2010 року до 30.09.2011 року, франшиза - 510,00 грн., забезпечений транспортний засіб «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_2. Також, значиться інформація про страхову справу (номер вимоги 12280д), нараховану суму відшкодування 10 641.76 грн., статус вимоги «врегульована шляхом сплати відшкодування».

У відповідності із ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Досліджуючи зібрані судом докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо покладення страхового відшкодування у сумі, яка була недоплачена позивачу за його зверненням до Страховика відповідача, на якого згідно із положеннями ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено виплату у межах ліміту страхового відшкодування, виходячи із витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

На час вчинення з вини відповідача ДТП відповідальність власника автомобіля з державним номером НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1 була застрахована за полісом серії ВЕ № 6108383 в ПрАТ «НФСК» Добробут». Станом на даний час у компанії відсутня ліцензія на здійснення послуг в сфері страхування, що спонукало позивача звернутись з позовом до відповідача, який у встановленому порядку застрахувала цивільну відповідальність у Страховика, з яким позивач, як і страховик відповідача могли вирішувати питання щодо правильності нарахування розміру страхового відшкодування у господарському суді.

З огляду на викладене, суд вважає, що у позові Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО.Лізинг», Приватне акціонерне товариство «НФСК» Добробут» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід відмовити.

Що стосується вирішення питання щодо пропуску строку позовної давності, то у даному випадку суд дійшов висновку про відмову у позові про захист права позивача.

Враховуючи наведені обставини та на підставі до ст.ст. 993, 999 ЦК України, ст.ст. 3, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»", керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 50, 57, 58, 60, 63, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У позові Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_1, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «НІКО.Лізинг», Приватне акціонерне товариство «НФСК «Добробут» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.