22-ц/775/427/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Ікорська Є.С.
Категорія 20 Доповідач Песоцька Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Песоцької Л.І.

Мальцевої Є.Є., Кочегарової Л.М.

при секретарі Брежневі Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу дійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання біржового контракту купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ним та відповідачкою 25 лютого 2002 року на Універсальній Ново-Олександрівській товарній біржі, дійсним. На обґрунтування вимог посилався на те, що укладеним контрактом передбачені всі істотні умови щодо угоди купівлі-продажу квартири, які ним, покупцем, виконані. Договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі. Проте відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, вибула за межі України і розшукати її неможливо.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилається на порушення судом норм процесуального права, розгляд справи за його відсутності і неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її розгляду, помилковість висновків щодо укладеного контракту та придбаної за ним квартири.

У судове засідання не з'явилась відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6, про розгляд справи повідомлені судовою повісткою та телефонограмою (а.с.84-85,89).

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України з урахуванням думки позивача справа розглянута за їх відсутності.

Згідно з даними свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 17 червня 2010 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 і має прізвище ОСОБА_8 (а.с. 21).

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3, який підтримав скаргу і посилався на те, що судом відмовлено у визнанні дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, проте за договором, який він просив визнати дійсним, ним придбана квартира АДРЕСА_1; пояснення представника третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_9, яка посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1, належить з 2006 року до теперішнього часу на праві власності ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 1991 року була ОСОБА_10 (а.с.55-56). Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 власником цієї квартири в порядку спадкування є її донька, ОСОБА_5, право власності якої зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 листопада 2006 року (а.с.15-16, 35-61).

Згідно з біржовим контрактом № АЦ-21 від 25 лютого 2002 року, укладеним на Універсальній Ново-Олександрівській товарній біржі, ОСОБА_3 придбав спірну квартиру у ОСОБА_4, якій квартира належала на підставі біржового контракту від 03 червня 2001 року.

Відмовляючи в задоволені позову про визнання біржового контракту купівлі-продажу дійсним, суд виходив із того, що законним власником спірної квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 і що укладення спірного біржового контракту є недоведеним

Проте повністю погодитись з висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши справу за відсутності сторін, суд не повно з'ясував обставини справи, що мають суттєве значення для її розгляду, зокрема, щодо укладання спірного біржового контракту та щодо квартири, про купівлю-продаж якої заявлено позов.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказував на те, що за договором купівлі-продажу, укладеним 25 лютого 2002 року на товарній біржі, він придбав у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1

З біржового контракту від 25 лютого 2002 року вбачається, що предметом купівлі-продажу була двокімнатна квартира, житловою площею 33,7 кв. м, загальною площею 51 кв. м, яка становить 23/1000 частки будинку (а.с. 4).

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що об'єктом купівлі-продажу за біржовим контрактом була квартира АДРЕСА_1, яка належала з 1991 року ОСОБА_10, а з 2006 року в порядку спадкування належить ОСОБА_5

З договору купівлі-продажу від 4 жовтня 1991 року вбачається, що ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат, житловою площею 28,1 кв. м і загальною 48,7 кв. м, та становить 21/1000 частки будинку (а.с. 55) і знаходиться на третьому поверсі чотирьохповерхового будинку.

Заперечуючи проти рішення суду, позивач посилався на те, що за біржовим контрактом від 25 лютого 2002 року ним була придбана квартира не та що належить ОСОБА_5 і знаходиться на третьому поверсі чотирьохповерхового будинку, а квартира АДРЕСА_1, яка має самостійний вихід на вулицю і становить 23/1000 частки будинку.

Згідно з даними технічного паспорту та повідомленням житлово-комунального підприємства «Жилкомплекс» УЖКГ Маріупольської міської ради Донецької області на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_1 розташовані житлові будинки під літерами: О-4 (чотирьохповерховий), А-1, Б-1, Б-1-1 та Б-2-1 (одноповерхові).

З пояснень позивача, представника третьої особи ОСОБА_9 вбачається, що квартира № 6, яка належить на праві власності ОСОБА_5, знаходиться в житловому будинку під літерою О-4; квартира, про придбання якої заявляє ОСОБА_3 - в житловому будинку під літерою Б-2-1.

Таким чином, не можна не погодитись з доводами заявника ОСОБА_3 про те, що суд помилково дійшов висновку, що спір заявлено про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири № 6, яка належить на праві власності ОСОБА_5

Не встановивши квартиру, про купівлю-продаж якої заявлено спір, суд необґрунтовано дійшов висновку про недоведеність спірного біржового контракту та факту його укладання.

В установленому законом порядку судом не було вирішено питання про залучення до участі в справі Універсальної Ново-Олександрівської товарної біржі, про надання документів щодо укладання спірного біржового контракту від 25 лютого 2002 року, не перевірено згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», чи були учасники угоди членами біржі або брокерами і у зв'язку з цим, чи може бути визнана спірна угода біржовою операцією.

Проте звернення до суду з даним позовом ОСОБА_3 обґрунтував тим, що відповідач ОСОБА_4 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, виїхала за межі України і розшукати її неможливо.

Між тим, у справі приймала участь представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_6 за довіреністю нотаріально посвідченою 19 липня 2013 року приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області (а.с. 17). У довіреності зазначено місце проживання ОСОБА_4 і повноваження ОСОБА_6, у тому числі, представляти її інтереси в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування (їх структурних підрозділах), підприємствах, установах і організаціях, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання (в тому числі правоохоронних), у відділі Держкомзему м. Маріуполя, в органах нотаріату тощо з усіх без винятку питань, що стосуватимуться її прав та інтересів (а.с.19).

У письмовій заяві на адресу суду представник відповідачки ОСОБА_6 визнала позов і просила визнати дійсним біржовий контракт від 25 лютого 2002 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с. 17).

Оскільки оспорювана угода підлягала нотаріальному посвідченню, докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_4 ухилялась від нотаріального оформлення угоди відсутні, більше того встановлено, що вона визнала позов і уповноважила ОСОБА_6 представляти її інтереси, у тому числі, в органах нотаріату, підстав, передбачених ч. 2 ст. 47 цього Кодексу, для визнання біржового контракту дійсним в судовому порядку, немає.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання дійсним біржового контракту від 25 лютого 2002 року.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 лютого 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного 25 лютого 2002 року на Універсальній Ново-Олександрівській товарній біржі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді