Справа № 450/2085/14 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/845/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Мельничук О.Я., Монастирецького Д.І.,

секретар - Матяш С.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

представника апелянта - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

та представника відповідачів - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третьої особи: Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про усунення перешкод в побаченні з дитиною та визначення умов участі у її вихованні,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третьої особи: Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області про зобов»язання відповідачів не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні дочки, встановлення порядку для спілкування з дитиною, спільного відпочинку та оздоровлення, зобов»язання не чинити перешкод у побаченнях з дитиною відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, судом порушено приписи ч. ч. 4, 5 ст. 19, ст. ст.158,159 СК України та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, а також висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування, який є обов»язковим для розгляду даної категорії справ, натомість суд першої інстанції при постановленні рішення взяв до уваги усні пояснення представника органу опіки та піклування, однак таке не є висновком та не відповідає вимогам ст. 158 СК України.

З огляду на наведене, просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, представника апелянта ОСОБА_3 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є батьками малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження серія НОМЕР_1, виданим Міським відділом РАЦС реєстраційної служби Львівського МУЮ.

Згідно розпорядження Пустомитівської районної адміністрації № 620 від 04.12.2013 року місце проживання ОСОБА_8 визначено з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено графік побачень з донькою в першу і третю суботу місяця, другу і четверту неділю місяця в присутності матері ОСОБА_4 В подальшому на заяву позивача питання щодо його побачень з донькою повторно розглянуто опікунською радою і розпорядженням Пустомитівської районної адміністрації № 125 від 12.03.2014 року повторно встановлено графік побачень ОСОБА_2 з його донькою в першу і третю суботу місяця, другу і четверту неділю місяця в присутності матері ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що за приписами ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та їх мотивів, позивач не оскаржував розпоряджень Пустомитівської районної адміністрації щодо графіку його побачень з дитиною, а просив визначити інший порядок, не наводячи мотивів для зміни існуючого режиму побачень, оскільки посилається на чинення відповідачами йому перешкод у виконанні існуючого графіку.

Так, заявляючи вимогу про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, позивач фактично просить встановити йому новий порядок для спілкування з дитиною, спільного відпочинку та оздоровлення - з 10 год.00 хв. першої суботи до 20 год.00 хв. першої неділі місяця, з 10 год.00 хв. до 20 год.00 хв. другої неділі місяця, з 10 год.00 хв. третьої суботи до 20 год.00 хв. третьої неділі місяця, з 10 год.00 хв. до 20 год.00 хв. четвертої неділі місяця, на час літніх канікул 15 днів для відпочинку та оздоровлення дитини за попереднім погодженням з матір'ю, спільне побачення з дитиною в присутності матері в день її народження ІНФОРМАЦІЯ_5 щороку, не чинити перешкоди у побаченні з донькою ІНФОРМАЦІЯ_4 щороку, ІНФОРМАЦІЯ_3 щороку в день народження її брата ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 щороку в день народження її бабці ОСОБА_10.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, виходив з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей визначений Сімейним кодексом України. Зокрема, особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей визначені главою 13 цього Кодексу.

Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини та право приймати участь у її вихованні.

Окрім того, батьків законодавством зобов'язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до ст. 141 СК України , ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до частини другої ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

У відповідності до ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Визначаючи спосіб участі позивача у вихованні дитини, суд повинен враховувати визначені ч. 2 ст. 159 СК України обставини, а саме: ставлення позивача до виконання обов'язку з утримання дитини, вік дитини; характеристику особи позивача.

Згідно зі ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини Орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (стаття 158 СК України).

У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При встановленні судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до ч. ч. 4 та 5 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки і піклування надав свій висновок у цій справі щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті вивчення справи, зокрема, умов проживання дитини, її віку, зайнятості батьків. Висновок щодо часу надання позивачеві можливості зустрічатися з дитиною є конкретним, правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 153, 157, 159 СК України.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені фактичні обставини, суд першої інстанції, з яким погодилась і колегія суддів, вважає, що підстав для зміни існуючого графіку побачень з дитиною - немає, оскільки встановлений графік побачень батька з дитиною буде на даний час достатнім для спілкування.

Докази про те, що позивачу чиняться перешкоди у спілкування з дитиною, зокрема у визначений органом опіки та піклування час, в матеріалах справи відсутні. Позивач в суді апеляційної інстанції визнав, що таке спілкування відбувається, однак він не бажає, щоб це проходило у присутності бувшої дружини, чи її матері.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не доведено вчинення відповідачами перешкод у його спілкуванні з донькою ОСОБА_8 за визначеним графіком, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити, є вірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Монастирецький Д.І.