Справа № 202/5551/15-ц
Провадження № 2/202/3871/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

представник позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровськацивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Шоста дніпропетровська держана нотаріальна контора, Дніпропетровське міське управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Шоста дніпропетровська держана нотаріальна контора, Дніпропетровське міське управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що з 22 квітня 1983 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 Згідно договору дарування від 01.09.1995, посвідчений нотаріусом шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстр №3-9915, ОСОБА_4 отримав у дар від своєї матері ОСОБА_6 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_6 померла 19 жовтня 1998 року. Позивач разом з чоловіком мешкала в даній квартирі та була зареєстрована з 1986 року, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті. 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 помер. Після смерті чоловіка позивач фактично прийняла спадщину. Звернувшись із заявою для оформлення спадщини до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори, була заведена спадкова справа № 127/2015. Проте, 21 травня 2015 року державний нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивуючи це тим, що покійний чоловік позивача своєчасно не зареєстрував договір дарування.

Позивач з представником в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити, в обґрунтування посилались на обставини викладені у позовній заяві.

Представник Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні позов не визнав та просив у задоволені позову відмовити, посилаючись на обставини викладені у письмових запереченнях проти позову.

Представник Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце та час судового засідання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимогам ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що з 22 квітня 1983 року ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_4П у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 22 квітня 1983 року ЗАГС Індустріального району м. Дніпропетровська.

20 жовтня 2014 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №597690, видане Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_4 не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Вищезазначена квартира належала ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 01 вересня 1995 року, укладеного на його користь його матір'ю ОСОБА_6, яка померла 19 жовтня 1998 року, посвідченого нотаріусом шостої Дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі під № 3-9915.

24 лютого 2015 року ОСОБА_2 подала заяву до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після померлого 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 Проте, відповідно до постанови Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 21 квітня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 після померлого 20.10.2014 ОСОБА_4, оскільки договір дарування квартири від імені ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_4 не зареєстрований в бюро технічної інвентаризації. Згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» право власності на вищезазначену квартиру значиться на ім'я ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи, вищезазначений договір дарування був укладений 01 вересня 1995 року, тобто з цього ж моменту ОСОБА_4 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2. На момент укладання даного договору діяв Цивільний Кодекс УРСР, в редакції 1963 року та Закон України «Про власність», які не передбачали обов'язкової державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Така ж позиція викладена в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13.

Враховуючи викладене суд вважає, що на момент смерті ОСОБА_4 належало право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 роз'яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

З аналізу вказаних норм вбачається, що необхідними умовами набуття права власності в порядку спадкування за законом є належність у відповідності з діючим законодавством даного майна на момент смерті спадкодавцю.

Оскільки, ОСОБА_2 Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 після померлого 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після померлого 20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Шоста дніпропетровська держана нотаріальна контора, Дніпропетровське міське управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання права власності на майно в порядку спадкування- задовольнити.

Визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 20 жовтня 2014 року за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 57, 1 кв. м., житловою площею 41, 6 кв. м.

Повний текст рішення буде виготовлений до 13 жовтня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя Є.В.Волошин