Ухвала

іменем україни

04 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Фабричненського сільського комунального підприємства «Фабжилсервіс» (далі - ФСКП «Фабжилсервіс») про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лутугинського районного суду Луганської області від 25 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідно до наказу № 25/ок від 05 листопада 2012 року її було прийнято на роботу на посаду касира ФСКП «Фабжилсервіс» на 0,5 ставки. Наказом № 6-к від 26 квітня 2013 року її було звільнено з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Посилаючись на те, що в день звільнення їй не були виплачені належні суми, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати у сумі 1 657 грн 53 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5 623 грн 09 коп., 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Лутугинського районного суду Луганської області від 25 листопада 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ФСКП «Фабжилсервіс» на користь ОСОБА_3 3 150 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 15 січня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача з позивачем не був проведений розрахунок при звільненні, а саме: не була виплачена заробітна плата, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що при звільненні позивачем написано заяву про перерахунок усіх належних їй сум на рахунок відповідача в якості безповоротної фінансової допомоги, а тому підстав для задоволення позову немає. Крім того, позивач не має права на компенсацію за невикористану щорічну відпустку, оскільки вона працювала на умовах неповного робочого дня, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Судами установлено, що відповідно до наказу № 25/ок від 05 листопада 2012 року ОСОБА_3 прийнято на роботу на посаду касира на 0,5 ставки з посадовим окладом 1 600 грн (а.с. 31).

Наказом № 3-к від 26 квітня 2013 року ОСОБА_3 звільнено з посади касира на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Відповідач не здійснив з позивачем повного розрахунку при звільненні, сплативши заборгованість по заробітній платі у сумі 943 грн лише 30 серпня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести із звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не застосував до спірних правовідносин ст. 116, 117 КЗпП України, згідно з якими на роботодавця покладається обов'язок провести в день звільнення з працівником повний розрахунок, а наявність заяви працівника про перерахування усіх належних їй сум на рахунок відповідача в якості безповоротної фінансової допомоги не звільняє роботодавця від зазначеного обов'язку.

Відповідно до ч. 8 ст. 179 КзПП України за бажанням жінки або осіб, зазначених у частині сьомій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. При цьому за ними зберігається право на одержання допомоги в період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

За змістом ч. 3 ст. 56 КЗпП України робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

З огляду на зазначене, висновок апеляційного суду стосовно відсутності у позивача права на компенсацію за невикористану щорічну відпустку, оскільки вона була прийнята на роботу на умовах неповного робочого дня, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, є необґрунтованим.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 15 січня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. КасьянГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О.СавченкоСудді:В.І. Амелін