Категорія 50Доповідач Пащенко Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Пащенко Л.В.

Суддів: Жданкіна В.В., Ковальчука О.В.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року

по справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В заяві зазначала, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них народилися доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею, знаходяться на її утриманні. Діти навчаються, відвідують гуртки, спортивний клуб, що тягне матеріальні витрати. Також діти потребують лікування в санаторіях, занять водним спортом, періодичних курсів масажу. Лише вона витрачається на придбання для дітей шкільного інвентарю, підручників, шкільної та спортивної форми, одягу, продукти харчування тощо.

Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча працює підприємцем, має значні доходи, в тому числі у валюті. Інших утриманців він не має, стягнень за виконавчими листами не здійснює.

Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 5000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 3000 грн. (а.с.1-2, 165, 167).

В лютому 2015 року ОСОБА_3, в свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Вимоги мотивував тим, що разом з ОСОБА_2 та дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_5 проживають в будинку по АДРЕСА_1. Він утримує своїх дітей в достатку. Так, в період 2013-2014 років купував їм одяг, возив на відпочинок за кордон, оплачував навчання у гуртках, здійснював добровільні внески на потреби шкіл, де навчаються діти, купував продукти харчування для всієї родини. Крім того, він із своєї платіжної картки в період з жовтня 2013 року по січень 2015 року здійснював оплату за утримання будинку у м. Вінниці та сплачував житлово-комунальні послуги за квартиру у м. Києві. З 12.06.2014 року він не має постійного заробітку і з вересня 2014 року перебуває на загальній формі оподаткування як приватний підприємець, а з лютого 2015 року припинив діяльність як приватний підприємець. Разом з тим, здійснює витрати на утримання родини, дітей і спільного майна.

Оскільки ОСОБА_2 зареєстрована як приватний підприємець, має дохід, то просив стягувати з неї аліменти на його користь на утримання їх доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 400 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с.28-30).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року в задоволенні як позовних вимог ОСОБА_2 так і зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови їй в позові, як постановлене з порушенням вимог закону, скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, тобто стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 5000 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття і стягнути з ОСОБА_3 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення по слідуючих підставах.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.3), від якого мають двох доньок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Згідно довідки, виданої квартальним комітетом «Центральний» 03.03.2015 року за №169 ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1, з нею проживають дочки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.168).

Також суд встановив, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітні діти, тобто всі разом, фактично проживають сім`єю в одному будинку по АДРЕСА_1, ведуть господарство, спільно харчуються і несуть витрати на сім`ю.

Ці обставини підтверджуються доказами, які є в матеріалах справи (а.с.5,44,46,47,49,50-53,89-105,107-113,161-163,174,179-180,183), та були в судовому засіданні визнані сторонами і підтверджені неповнолітніми свідками ОСОБА_4 і ОСОБА_5.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного суду України в п.17 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зокрема і ОСОБА_2, за необґрунтованістю та недоведеністю, суд виходив з вищевказаних вимог закону і з того, що сторони проживають разом з дітьми і не надали беззаперечних доказів того, що лише один із них утримує доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а інший ухиляється від свого батьківського обов'язку і не приймає участі в їх утриманні і вихованні. А взявши до уваги пояснення в судовому засіданні неповнолітніх дітей про те, що вони живуть у достатку і всім забезпечені, суд дійшов вірного висновку, що обоє батьків задовольняють розумні потреби своїх дітей.

При цьому суд врахував, що сторони знаходяться у конфлікті, оскільки в провадженні суду перебуває справа про поділ між ними спільного майна подружжя (а.с.34). Разом з тим, примусове стягнення аліментів є способом захисту прав і інтересів дітей, а не способом з`ясування особистих стосунків між батьками.

Рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_2 відповідає матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_3 фактично ніким із сторін не оскаржується, а тому в цій частині, відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції.

Крім того, дане рішення суду не перешкоджає будь-кому із сторін в подальшому звернутися до суду з таким же позовом в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Судді:

З оригіналом вірно: /підпис/