КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6149/14-ц
Провадження № 2/552/48/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2015 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Кузіної Ж.В.

при секретарі - Павленко Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 , представника третьої особи Пеляк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визначення меж та порядку земельної ділянки, треті особи територіальна громада в особі Полтавської міської ради, Київська районна у м. Полтаві рада та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визначення меж та порядку користування земельною ділянкою, суд ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача про визначення меж та порядку користування земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є власником АДРЕСА_1, що становить 7/10 частини житлового будинку з надвірними побудовами. Домоволодіння сторін розташоване на неприватизованій земельній ділянці площею 364 м2. Між сторонами існує спір з приводу визначення меж та порядку користування земельною ділянкою. У результаті таких дій відповідача, позивач має перешкоди у користуванні та обслуговуванні належної їй частини домоволодіння , можливості здійснювати будь-які прибудови чи добудови з метою покращення житлових умов сім'ї. Просила визначити межі та порядок користування земельною ділянкою між сторонами відповідно до 2 варіанту висновку будівельно-технічного дослідження № 150 від 15.09.2014 року.

Відповідач ОСОБА_5 звернувся з зустрічним позовом в якому просив встановити порядок користування земельною ділянкою між сторонами відповідно до висновку № 1081 судової земельно-технічної експертизи від 30.01.2015 року та визначити межі .

Ухвалою суду від 21 листопада 2014 року зустрічний позов об'єднаний в одне провадження з первісним.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що варіант 2 згідно висновку № 150 від 15.09.2014 року є оптимальним для сторін. Запропонований відповідачем варіант, порушує вимоги ДБН в частині неможливості облаштування проїзду, загрожує цілісності будинку, призведе до руйнування вимощення. Позивач потребує здійснення добудови до будинку, оскільки має намір усиновити дитину, а тому бажає забезпечити належні житлово-побутові умови. Зустрічні позовні вимоги не визнали, вважають їх безпідставними, оскільки враховуючи частку у праві власності відповідача на домоволодіння, він може претендувати на земельну ділянку площею 104,4 м2, хоча судовою експертизою це не враховано. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5

Представник відповідача за первісним позовом позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що позивачем ОСОБА_1 не зазначено, що на земельній ділянці, яку вона просить виділити їй у користування знаходиться водогін побудований за власні кошти ОСОБА_5, а тому останній повинен мати доступ до нього. ОСОБА_1 є власником квартири, а діючим законодавством не передбачено виділення земельної ділянки у даному випадку. У висновку будівельно-технічного дослідження № 150 від 15.09.2014 року експертом прийнято до уваги самочинне будівництво здійснене позивачем - фундамент та проведений не той вид дослідження. Просив відмовити у задоволенні позову. Зустрічний позов підтримав та пояснив, що висновок № 1081 судової земельно-технічної експертизи від 30.01.2015 року врахував побудований водогін, визначив можливість встановлення сервітуту . Просив встановити порядок користування земельною ділянкою та визначити межі згідно 1 варіанту.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради покладається на розсуд суду з приводу заявленого первісного та зустрічного позову.

Суд, заслухавши сторони, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_5 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 31 липня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. Опис об'єкта: квартира № 2 знаходиться в житловому будинку літ «А-1», жила площа квартири: 24 м2, господарські будівлі: водогін №3, огорожа «№2». Право власності зареєстровано в ПП ПБТІ «Інвентаризатор», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідач ОСОБА_5 згідно договору дарування від 22 жовтня 2004 року є власником 3/10 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних побудов, що знаходяться в АДРЕСА_1, що розташовані на земельній ділянці Держфонду. Договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавськогоміського нотаріального округу Карнарук Н.В. та право власності зареєстровано в КП ПБТІ «Інвентаризатор».

Позивачем за первісним позовом надано суду копію рішення третейського суду при Полтавській торгово-промисловій палаті від 04 травня 2006 року, відповідно до якого ОСОБА_5 є власником кв.1 за цією адресою, проте останній не зареєстрував за собою право власності , як того вимагає ч. 4 ст. 334 ЦК України.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Аналогічна норма закріплена і в частині 1 ст. 120 ЗК України , а саме що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, переходить, якщо вона була у власності відчужувача, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.

Проте , як вбачається з договору купівлі-продажу від 31 липня 2006 року , до позивача ОСОБА_1 не перейшло права користування чи володіння земельною ділянкою на якій розташована АДРЕСА_1. Правоустановчий документ взагалі не містить жодного посилання на земельну ділянку, на якій розміщена квартира, її цільове призначення та розмір.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Суду не надано жодного доказу, що позивачу ОСОБА_1 рішенням компетентного органу надавалась у користування земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 як власник зазначеної квартири не набула права користування земельною ділянкою за спірною адресою, а тому її позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Оскільки суд прийшов до зазначених висновків, а саме відсутності права ОСОБА_1 на звернення до суду з позовними вимогами про встановлення порядку користування земельною ділянкою та встановлення меж, тому як наслідок позовні вимоги ОСОБА_5 також не підлягають задоволенню , оскільки відсутня сторона правовідносин.

Керуючись ст..ст.10,11,60, 209, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_5 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Київський районний суд м. Полтави до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що не були присутніми в судовому засіданні протягом цього ж строку з дня отримання копії рішення .

Головуючий Ж.В.Кузіна