№2-1352/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Слепусі О.П., Глушко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в грудні 2014 р. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 19698 доларів США, (що складає у національній валюті на день подання позову, відповідно до курсу НБУ 303654,52 грн.), із них сума основного боргу 18155 доларів США (279868,4 грн.) та 3% річних 1543 доларів США (23786,12 грн.).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 05.01.2012 р. з відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу передано грошову суму в розмірі 18155 доларів США.

Згідно умов договору позики відповідач зобов»язався повернути суму позики через один місяць. Зазначений факт підтверджується власноруч написаною розпискою ОСОБА_2

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних.

Позивач просив стягнути з відповідача суму боргу 18155 доларів США та 3% річних за два роки 10 місяців в сумі 1543 долари США. Загальна сума боргу становить 19698 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та просив стягнути з відповідача суму боргу 18155 доларів США та 3% річних за два роки 10 місяців в сумі 1543 доліри США, а всього заборгованість 19698 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що ним власноручно було написано розписку про отримання від позивача в борг 18155 доларів США, але в день написання розписки 05.01.2012 р. гроші не отримував, кошти надавались значно раніше та вже повернуті позивачу.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 05.01.2012 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено у письмовій формі договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 18155 доларів США, строком на 1 місяць.

Про отримання грошових коштів в сумі 18155 доларів США відповідач ОСОБА_2 власноруч написав розписку.

Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-63цс13 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Враховуючи те, що 05.01.2012 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено у письмовій формі договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договорів та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Отже, наявний у матеріалах справи договір позики свідчить про те, що гроші були передані ОСОБА_2 у борг, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України розписка лише може надаватись на підтвердження укладення договору позики і його умов.

Крім того, відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Разом із тим, позичальником не надано суду належних і допустимих доказів того, що гроші за договором позики йому не передавалась чи були передані у меншій кількості, а також доказів про повернення боргу. Наявність у ОСОБА_1 оригіналу договору позики свідчить про те, що зобов'язання відповідачем з повернення позичених коштів не виконано.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 18155 доларів США та 3% річних за період з 05.02.2012 р. по 05.12.2014 р. в сумі 1543 доларів США.

Підставою для задоволення позовних вимог в сумі 19698 доларів США є невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо повернення суми позики.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати, пов"язані з оплатою судового збору в сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212 -215, 223, 294 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 530, 533, 526, 527, 625, 638 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 18155 доларів США, 3% річних 1543 доларів США, а всього стягнути 19698 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3654 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Кушнір С.І.