Справа № 500/1265/13-ц
Провадження № 4-с/500/3/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Гончаренко М.Ю.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

начальника державної виконавчої служби ОСОБА_2,

державного виконавця Марінова А.А.,

представника зацікавленої особи ОСОБА_3,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_5, начальника відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_6,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області (далі: ДВС) ОСОБА_5, начальника ДВС ОСОБА_2, 26 січня 2015 року уточнив свою скаргу та просив: поновити строк звернення зі скаргою на постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року; постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року; постанови про виправлення помилки ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року, постанови від 30 січня 2014 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 25 березня 2013 року.; визнати дії старшого державного виконавця ДВС ОСОБА_7 та його постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року незаконною та відмінити; визнати постанову старшого державного виконавця ДВС ОСОБА_7 про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року незаконною та відмінити; визнати постанову старшого державного виконавця ДВС ОСОБА_7 про виправлення помилки ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року незаконною та відмінити; визнати постанову від 30 січня 2014 року начальника ДВС ОСОБА_2 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 25 березня 2013 року незаконною та відмінити.

Заявник мотивував свою скаргу тим, що 13 листопада 2014 року йому стало відомо про те, що 30 січня 2014 року старший державний виконавець Маринов А.А. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 та припинив чинність акту опису й арешту майна боржника від 18 березня 20!3 року, 4 березня 2013 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області по справі № 500/1265/13-ц наклав арешт на пасажирський автобус «ХАЗ 3250.0» 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_1. д/н НОМЕР_2, ухвала виконана шляхом опису та арешту від 18 березня 2013 року. 30 січня 2014 року державний виконавець виніс постанову про відновлення виконавчого провадження в порядку ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», до виконавчої служби не надавалась ухвала про скасування такого рішення, тобто законних підстав для прийняття постанови про відновлення провадження від 30 січня 2014 року не було. Підстав для повторного закінчення виконавчого провадження по постанові від 30 січня 2014 року в порядку ч.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не було. В постанові про закриття виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року державний виконавець вийшов за встановлені законом свої права та обов'язки припинив чинність акту опису й арешту майна боржника від 18 березня 2013 року, скасував інші заходи примусового виконання рішення, чим порушив ст.ст. З, 55, 57 Конституції України, ст.ст. 1,6,11,49,50 Закону України «Про виконавче провадження». 30 січня 2014 року старший державний виконавець ДВС виніс постанову про виправлення помилки ВП № 37080009, в якої вказано, що у мотивувальній частині вказаної постанови помилково вказано «п.8 ч. 1 ст.49» замість вірного «п.4 ч.1 ст.49». Державний виконавець посилається на ст.83 ЗУ «Про виконавче провадження», ч.3 ст.83 встановлено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Підстав для винесення такою ухвали, з урахуванням вищеназваних постанов державного виконавця не було. Крім цього ніяких порушень з боку державного виконавця Тодорової І.Г. при виконанні даного виконавчого провадження не було, тому підстав для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 25 березня 2013 року не було.

В судовому засіданні представник заявника підтримала скаргу та просила її задовольнити.

Начальник ДВС ОСОБА_2 та державний виконавець ДВС ОСОБА_7 заперечували проти задоволення скарги та просили відмовити у її задоволенні, мотивуючи тим, що вважають всі дії та постанови по виконавчому провадженню відповідаючими закону.

Представник зацікавленої особи - ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи суд вважає, що скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

В провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебувала справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_8, про визнання права власності на частину автомобіля. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 4 березня 2013 року була задоволена заява ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено арешт заборона на відчуження на пасажирський автобус «ХАЗ 3250.02» 2009 року випуску, кузов № НОМЕР_1, д/н НОМЕР_3. Постановою про закінчення виконавчого провадження державного виконавця ДВС ОСОБА_9 від 25 березня 2013 року (ВП № 37080009) на вказаний автобус накладений арешт та виконавче провадження було закрито.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 березня 2013 року позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_8 про визнання права власності на частину автомобілю була залишена без розгляду, ухвала набрала законну чинність 27 березня 2013 року.

28 січня 2014 року представник ОСОБА_6 звернувся до ДВС із заявою про звільнення з під арешту належного йому автомобілю.

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Тобто, заходи забезпечення позову застосовувалися до 27 березня 2013 року і тому після цієї дати, не було потреби сторонам звертатися до суду із заявою про їх скасування.

Згідно ч.2 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Постановою начальника ДВС ОСОБА_2 від 30 січня 2014 року (ВП № 37080009) була скасована постанова про закінчення виконавчого провадження державного виконавця ДВС ОСОБА_9 від 25 березня 2013 року та зобовязано державного виконавця ДВС ОСОБА_5 провести виконавчі дії по виконавчому провадженню ВП № 37080009 в порядку передбаченому чинним законодавством. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Частина 1 ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що станом на 30 січня 2014 року дія заходів забезпечення позову завершилась, а знаходження майна ОСОБА_6 під арештом порушувала його право власності на пасажирський автобус «ХАЗ 3250.02», д/н НОМЕР_3, суд вважає, що постанова начальника ДВС ОСОБА_2 від 30 січня 2014 року прийнята відповідно до ч.2 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження», в межах повноважень та не порушувала права чи свободи заявника. Згідно ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. Враховуючи, що постановою начальника ДВС ОСОБА_2 від 30 січня 2014 року була скасована постанова про закінчення виконавчого провадження державного виконавця ДВС ОСОБА_9 від 25 березня 2013 року, суд вважає, що державний виконавець був зобовязаний відновити виконавче провадження і тому постанова про відновлення виконавчого провадження державного виконавця ДВС ОСОБА_5 від 30 січня 2014 року була прийнята відповідно до закону, в межах повноважень та не порушувала права чи свободи заявника. Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_4 була залишена без розгляду і станом на 30 січня 2014 року дія заходів забезпечення позову завершилась, суд вважає, що державний виконавець правомірно закінчив виконавче провадження та скасував заходи примусового виконання ухвали суду. Таким чином, постанова про закінчення виконавчого провадження державного виконавця ДВС ОСОБА_5 від 30 січня 2014 року (ВП № 37080009) була прийнята відповідно до закону, в межах повноважень та не порушувала права чи свободи заявників. Згідно частини 3 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець з власної ініціативи може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Тобто, державний виконавець ДВС ОСОБА_5 мав право виправити граматичну помилку та внести виправлення у постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2014 року (ВП № 37080009), вказавши замість посилання на п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» - вірне посилання на п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, постанова про виправлення помилки виконавчого провадження державного виконавця ДВС ОСОБА_5 від 30 січня 2014 року була прийнята відповідно до закону, в межах повноважень та не порушувала права чи свободи заявників.

В даний час спір про пасажирський автобус між заявником та ОСОБА_6, ще не розглянутий та знаходиться в провадженні суду, тому суд не погоджується із твердженням заявника, що в результаті дій державного виконавця спірний автобус був знятий з обліку та проданий, що в подальшому ускладнює виконання рішення суду, в звязку з тим, що заявники не були позбавлені права заявити клопотання про забезпечення позову в процесі розгляду іншої справи, крім того, таке зроблено, на автобус накладений арешт.

За таких обставин, в задоволенні скарги ОСОБА_4 в частині визнання дій старшого державного виконавця ДВС ОСОБА_7 та його постанови про відновлення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014р. незаконними та відмінити; визнання постанови старшого державного виконавця ДВС ОСОБА_7 про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року незаконною та відмінити; визнання постанови старшого державного виконавця ДВС ОСОБА_7 про виправлення помилки ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року незаконною та відмінити; визнання постанови від 30 січня 2014 року начальника ДВС ОСОБА_2 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 25 березня 2013 року незаконною та відмінити, необхідно відмовити.

Враховуючи, що державним виконавцем ДВС ОСОБА_5 не було надано доказів того, що заявнику направлялися оскаржувані постанови, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу частково в частині поновлення ОСОБА_4 строку звернення зі скаргою на постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року; постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року; постанови про виправлення помилки ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року, постанови від 30 січня 2014 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 25 березня 2013 року.

Керуючись ст.ст.210,386,387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_4 строк звернення зі скаргою на постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року; постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року; постанови про виправлення помилки ВП № 37080009 від 30 січня 2014 року, постанови від 30 січня 2014 року про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 37080009 від 25 березня 2013 року.

У задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_5, начальника відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_10