АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3862/15 Справа № 205/9951/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Колодяжна Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Макарова М.О., Лисичної Н.М.

при секретарі - Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ТОВ "Леком-агро", зацікавлені особи: Відділ державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області - на дії заступника начальника ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ТОВ "Леком-агро" просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 18 лютого 2015 року, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, усі доводи скарги, вважає скаргу необґрунтованою, а ухвалу законною, такою, що повинна бути залишена без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 26.02.2013. з ТОВ "Леком-агро" та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа - банк" в солідарному порядку стягнута заборгованість за Кредитним договором у розмірі 2 989 073 грн. 25 коп. та судові витрати.

13.08.2014 року на підставі ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон) та п.3.6.2 Інструкції про проведення виконавчих дій -відділом державної виконавчої служби (ВДВС) Синельниківського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

18.12.2014 року означене виконавче провадження було передано для подальшого виконання до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відмовляючи у вимогах про скасування даної постанови з підстав ненаправлення її скаржнику, тобто, боржнику у виконавчому провадженні,- райсуд обгрунтовано вважав, що ця причина не є підставою для скасування (визнання неправомірною) постанови, оскільки скаржник не був позбавлений можливості ставити питання про зобов'язання видати постанову та поновити йому строк на добровільне виконання рішення суду, однак наведених вимог не заявив. Разом з тим, посилаючись на те, що був позбавлений можливості добровільно виконати судове рішення,- у продовж тривалого часу, а саме, з жовтня 2014року до винесення судом оскаржуваної ухвали добровільно рішення не виконав.

Наведене стосується також і оскаржуваної заявником постанови ВДВС від 13.10.2014. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Так, у цій постанові посадова особа виконавчої служби зазначила про накладення арешту на все майно боржника у межах стягнення суми 3 289 088.59грн.

Статтею 32 Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника. Таким чином, і постанова виконавчої служби про арешт, і норма Закону передбачають включення до майнових прав, в тому числі, і грошових коштів. Обставин, які б перешкоджали боржнику на виконання вимог Закону внести добровільно грошові кошти- не встановлено. Між тим, до часу розгляду справи та її перегляду в апеляційній інстанції кошти не внесені. При таких обставинах, враховуючи вимоги ст.57 Закону, суд 1-ї інстанції обгрунтовано не взяв до уваги твердження заявника про позбавлення його можливості внести кошти на виконання судового рішення та вважав правомірними дії виконавчої служби, що спрямовані на виконання рішення суду, яке у відповідності до ч.5 ст.124 Конституції України підлягає обов'язковому виконанню на всій території України, врахування виконавчою службою майнового характеру вимог стягувача.

Крім зазначеного вище, матеріалами справи та райсудом вірно встановлено, що до суду із скаргою на дії державного виконавця ТОВ "Леком-агро" звернулося 27.11.2014., тобто майже через місяць після ознайомлення із оскаржуваними постановами, із порушенням 10-денного строку, передбаченого ст. 385 ЦПК України. При цьому суд вірно з*ясував, що про матеріали виконавчого провадження Товариство дізналось 22.10.2014., що підтверджено його заявою на адресу ВДВС Синельниківського МУЮ від 23.10.2014. (а.с.60), що спростовує доводи скаржника про, начебто, ознайомлення боржника із постановою про відкриття провадження лише 26.11.2014 року.

В зв*язку з цим суд не прийняв до уваги твердження Товариства у скарзі, що про першу постанову взнав 13.08.2014., та прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність письмового обґрунтування поважності причин пропуску 10-денного строку з 23.10.2014., а тому вважав встановлений законом строк для оскарження постанови про відкриття провадження по справі пропущеним без поважних причин

У відповідності з вимогами ст. 72 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

В той же час, слід зазначити, що вимоги про скасування постанов не передбачені законом і протирічать правилам ст.387 ЦПК, яка передбачає визнання рішень, дій, бездіяльності ДВС неправомірними.

На підставі вірно встановлених райсудом обставин справи, норм Закону, - ухвала визнається такою, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, а також на те, що у заяві до Відділу ДВС від 23.10.2014. сам боржник просив відкласти виконавчі дії з наданням йому часу для добровільного урегулювання відносин із стягувачем, однак здійснити зазначене навіть не намагався (оскільки ні обґрунтувань, ні доказів цьому не надав), підстав вважати обґрунтованими доводи апеляційної скарги - немає.

Посилання у скарзі на відсутність документа про повноваження ОСОБА_3, яким підписана заява від 23.10.2014., - є безпідставним, голослівним, оскільки підпис останнього, як заступника директора Товариства "Леком-Агро", був скріплений печаткою. В той же час, категоричних тверджень та доказів того, що такого працівника у Товаристві не значиться, - апеляційна скарга не містить.

Враховуючи, що є доведеним факт пропуску заявником без поважних причин строку на звернення до суду, не можуть бути підставою для скасування ухвали доводи щодо пропуску строків для пред*явлення виконавчого документу до виконання.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ТОВ "Леком-агро" - відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: М.О. Макаров

Н.М. Лисична