Справа № 381/111/15-ц Головуючий у І інстанції Зуй Т. С.
Провадження № 22-ц/780/2249/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 19 16.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.

при секретарі: Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансу, збитків, трьох процентів річних та боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із цим позовом та збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь:

сплачений аванс за попереднім договором у сумі 406 497,62грн.;

три проценти річних з простроченої суми за період з 9.11.2014 року по 12.02.2015 року у сумі 3 207,43грн.;

інфляційні збільшення за цей-же період в сумі 33 332,80 грн.;

збитки у розмірі 5803,97грн.;

витрати на правову допомогу у сумі 13 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 8 жовтня 2013 року між нею і ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого сторони зобов»язались за умови належного виконання Покупцем зобов»язань, встановлених цим Договором, на визначених умовах укласти і належним чином оформити в строк не пізніше 8.10.2014 року договір купівлі-продажу 1 - однокімнатної квартири, АДРЕСА_1

Сторони домовились, що на підтвердження власного наміру та з метою забезпечення зобов»язань Позивач як Покупець передає Продавцю авансовий платіж в сумі 203 608грн., що і було виконано позивачем 8 жовтня 2013 року.

В подальшому на виконання взятих на себе зобов»язань 19 грудня 2013 року позивач сплатила відповідачу частину орієнтовної вартості квартири в сумі 84 305,50гривень та 26 червня 2014 року сплатила 118 584,12 гривень, тим самим виконавши взяті на себе зобов»язання за Попереднім договором.

Посилалась на те, що в строк до 8.10.2014 року основний договір купівлі-продажу з вини відповідача укладено не було, а тому позивач має права вимагати повернення сплачених грошових коштів в якості авансового платежу, збитків, які полягають у сплаті Банку за розрахунково-касове обслуговування при перерахуванні грошових коштів відповідачу, сплаті державного мита, сплаті збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оплатою послуг нотаріуса, стягнення трьох відсотків річних з простроченої суми, інфляційних збільшень з простроченої суми за період 9.11.2014 року по 12.02.2015 року.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений аванс по попередньому договору купівлі-продажу у сумі 406 497,62гривень, додаткові збитки у сумі 5 803,97гривень, витрати на правову допомогу у сумі 13 000 гривень та судовий збір в сумі 3775,80гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на свою користь за період з 9.11.2014 року по 12.02.2015 року три проценти річних з простроченої суми у сумі 3 207,43грн. і інфляційні збільшення за цей-же період в сумі 33 332,80 грн., посилаючись на неповне з»ясування обставин справи, неправильне застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України, незаконність і необґрунтованість рішення суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в частині позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних збільшень, суд першої інстанції виходив з того, що положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню, так як між сторонами склались інші правовідносини, не як кредитора і боржника.

Суд вказав у рішенні, що позивач перерахувала відповідачу гроші за попереднім договором купівлі-продажу і у позивача виникло право вимоги повернення сплачених нею коштів, а саме 406 497грн.62коп.

З такою вимогою позивач до відповідача не звернулась і суд вважав, що час прострочення сплаченої суми і виникнення боргу у відповідача виникає після направлення позивачем вимоги про повернення коштів та відмови відповідача від повернення коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..635 ЦК України 1. Попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

2. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

3. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Згідно із ч.2 ст.570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Судом першої інстанції встановлено, що 8 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 (ПОКУПЕЦЬ) і ОСОБА_3 (ПРОДАВЕЦЬ) було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, згідно якого сторони зобов»язались до 8 жовтня 2014 року укласти основний договір купівлі- продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.9-14).

Пунктом 2.1 Попереднього договору передбачено сплата Покупцем Продавцю авансового платежу в розмірі 203 608грн., орієнтовна вартість квартири на день укладення цього Договору 406 497, 61грн. та сплата Покупцем Продавцю ціни квартири залишкової частини орієнтовної вартості квартири рівними частинами поквартально або одноразово протягом трьох місяців з моменту підписання попереднього Договору.

8 жовтня 2013 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок ОСОБА_3 авансовий платіж в сумі 203 608грн. (а.с.15).

19 грудня 2013 та 26 червня 2014 року позивач сплатила на рахунок ОСОБА_3 залишок орієнтовної вартості квартири сумами 84 305, 50грн. та 118 584,12грн. (а.с.16-17).

В абзаці 1 пункту 5.2 Попереднього договору визначено, що граничним строком (терміном) укладання Основного Договору є перевищення строку (терміну), передбаченого в п.1.1 цього Договору, понад 30 календарних днів.

Тому граничним терміном виконання зобов»язання - укладення основоного Договору судом визначено 8 листопада 2014 року.

У вказаний строк сторони основний Договір купівлі-продажу квартири не уклали.

Суд вірно вказав, що за цих обставин зобов'язання, встановлене попереднім договором, відповідно до ч.3 ст..635 ЦК України та п.6.2 Попереднього договору, є припиненим.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до ч.2 ст.570 ЦК України визначив, що отримана ОСОБА_3 від ОСОБА_2 грошова сума в загальному розмірі 406 497,62грн. є авансовим платежем і правильно стягнув з відповідача на користь позивача як аванс грошові кошти в сумі 406 497,62грн.

Вірними також є висновки суду про безпідставність вимог про стягнення трьох відсотків річних та боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, визначеного позивачем як інфляційні збільшення.

Так, стаття 625 ЦК України регулює відповідальність за порушення грошового зобов»язання

1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини між сторонами є договірними і ґрунтуються на попередньому договорі, укладеному сторонами 8 жовтня 2013 року.

За вказаним договором кожна із сторін взяла на себе відповідне зобов»язання протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Тому між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відсутнє грошове зобов»язання, вони не є кредитором і боржником, як вірно визначено судом першої інстанції.

За таких обставин правові підстави для стягнення трьох відсотків річних та боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції відсутні.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду про необхідність направлення позивачем до відповідача письмової вимоги як обов»язкової умови для стягнення трьох відсотків річних та боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції є необґрунтованими.

Відповідно до п.5.2.2. Попереднього договору продавець протягом 45 (сорок п»ять календарних днів, з дати, визначеної п.6.4.1 цього Договору, зобов»язаний повернути Покупцю всі грошові кошти, що були сплачені Покупцем Продавцю за цим Договором.

Пунктом 6.4.1 Попереднього договору сторони досягли згоди, що з 31 (тридцять першого) календарного дня, з дня відправлення зацікавленою Стороною поштового листа, відповідно до п.6.4 цього Договору, зобов»язання сторін щодо виконання цього Договору та укладання основного договору, вважаються такими, що припинились.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з письмовою вимогою до ОСОБА_3 про повернення грошових коштів не зверталась.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення суду не заслуговують на увагу і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: