АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1259/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Данилів О.М.
Провадження № 22-ц/789/164/15 Доповідач - Гірський Б.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Бахметова В. Х., Ткач О. І.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю - сторін, їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року про забезпечення позову та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2014 року і додаткове рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 04.12.2014 року накладено арешт на приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_3", що знаходиться в АДРЕСА_3 та на незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2, що на праві приватної власності належить сину відповідачки ОСОБА_5, жителю АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 05.12.2014 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

"Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, жительки АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_3:

· 15 000 (п'ятнадцять тисяч) доларів США - боргу по договору позики, що на день винесення рішення еквівалентно 231 232 (двісті тридцять одній тисячі двісті тридцять двом) гривням 48 коп.;

· 243 (двісті сорок три)гривні 60 коп. сплаченого позивачкою судового збору."

Додатковим рішенням цього ж суду від 18.12.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір у розмірі 2068 (дві тисячі шістдесят вісім) гривень 72 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Бережанського районного суду від 04.12.2014 року про забезпечення позову скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вважає, що вказаною ухвалою порушуються його права, як власника арештованого майна, оскільки він не є стороною спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Бережанського районного суду від 04.12.2014 року скасувати, посилаючись на її незаконність. Зазначає, що майно, на яке накладено арешт, належить на праві приватної власності її сину - ОСОБА_2

Також ОСОБА_1 оскаржила рішення Бережанського районного суду від 05.12.2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 18.12.2014 року, яким достягнуто з неї судовий збір, посилаючись на відсутність підстав для винесення такого рішення.

Під час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_1 відмовилась від апеляційної скарги на рішення Бережанського районного суду від 05.12.2014 року, про що її представником була подана відповідна заява.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слід прийняти відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги, а апеляційне провадження в цій частині закрити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Бережанського районного суду від 04.12.2014 року підлягають до задоволення, а скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення цього ж суду від 18.12.2014 року до задоволення не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (згодом уточнивши свої позовні вимоги) про стягнення 15 000 доларів США боргу за договором позики, посилаючись на невиконання останньою взятих на себе боргових зобов'язань.

Рішенням Бережанського районного суду від 05.12.2014 року вказаний спір вирішено по суті.

Однак, при ухваленні даного рішення судом не було вирішено питання стягнення в дохід держави судового збору, який був в неповному розмірі сплачений позивачкою при зверненні з позовом до суду.

Тому, відповідно до статей 88, 220 ЦПК України дане питання було вирішено судом з власної ініціативи, шляхом ухвалення додаткового рішення і таке рішення є законним та обґрунтованим.

Також, з матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду, ОСОБА_3 подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належний відповідачці ОСОБА_1 на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 16.09.2014 року вжито заходи забезпечення позову.

02.12.2014 року ОСОБА_3 повторно звернулася з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що житловий будинок, на який було накладено арешт, є заставним майном банку і до погашення кредиту стягнення на нього не може бути звернуто.

Тому, просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на інше майно, яке належить на праві приватної власності сину відповідачки - ОСОБА_2, а саме на незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_2 та магазин "ІНФОРМАЦІЯ_3", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

При цьому вказала, що на момент її звернення до суду з позовом незавершений будівництвом житловий будинок та магазин належали відповідачці ОСОБА_1, а з метою невиконання рішення суду вона фіктивно відчужила вказане майно своєму синові - ОСОБА_2

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд виходив з доводів заявниці і з того, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону.

Згідно договорів дарування від 23.09.2014 року та 29.09.2014 року, які є дійсними, ОСОБА_2, на праві приватної власності належить нежитлове приміщення: магазин, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та незавершений будівництвом житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.55-57).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.3 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог позивачки є грошові кошти, які заборгувала ОСОБА_1 за договором позики.

Власником майна, на яке накладено арешт є син відповідачки - ОСОБА_2, який не є стороною в справі про стягнення боргу за договором позики, а тому суд не вправі був накладати арешт на таке майно.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 300, 307, 308, 312, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області, -

УХВАЛИЛА:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від апеляційної скарги на рішення Бережанського районного суду від 05 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, а апеляційне провадження в цій частині закрити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року - відхилити.

Залишити без змін додаткове рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 18 грудня 2014 року.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року- задовольнити.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_3", що знаходиться в АДРЕСА_3 та незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з того дня може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Б.О. Гірський