Справа № 527/2376/14-ц
провадження 2/527/22/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 року Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Марущак Р.М.,

при секретареві - Таранець Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2, відділ державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, як іпотекодавця, в якому (з урахуванням збільшених позовних вимог) прохає:

-в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за Договором відновлювальної кредитної лінії № 726/1Ф-136 від 13.06.2007 року, яка станом на 8.06.2015 року становить 244473,64 грн., з якої: сума заборгованості за кредитом -86011,25, сума заборгованості за відсотками 57090,44 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 21973,04 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 16158,48 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 37271, 78 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 25968, 64 грн., та окремо сума судового збору - 2444,73 грн., звернути стягнення на нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями , що знаходиться в м. Глобине Полтавської області по вул. О.Кошового, 44, і належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Глобинською державною нотаріальною конторою 6 червня 2006 року за реєстром № 1-1328, зареєстрованому 19 червня 2006 року в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», шляхом реалізації предмета іпотеки на електронних торгах, з початковою ціною реалізації встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

13.06.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 726/1Ф-136 за умовами якого Банк зобов»язався надати ОСОБА_2 окремими частинами (траншами) грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 100000 грн. , зі сплатою 16,5 % річних з кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом до 12 червня 2017 року. Додатковою угодою були внесені зміни до договору.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір № 726/3-178 від 13.06.2007 року.

Позичальник ОСОБА_2 всупереч умовам кредитного Договору та вимогам діючого законодавста порушив взяті на себе зобов»язання по сплаті відсотків та внесенню чергових частин отриманих кредитних коштів, що призвело до виникнення заборгованості. В зв»язку з наявністю простроченої заборгованості по поверненню чергової частини кредиту Банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів шляхом звернення стягнення за рахунок іпотечного майна, належного на праві власності відповідачу.

В останнє судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності , в якій вказав, що позов підтримує в редакції заяви про зміну (збільшення) позовних вимог від 9.06.2015 року за вих. № 08.406-297/85-2230 від 9.06.2015 року. У засіданні, що відбувалося раніше, надав пояснення, які ґрунтувалися на обставинах та підставах, описаних в тексті позову.

В останнє судове засідання відповідач ОСОБА_1, його представник адвокат ОСОБА_4, не з»явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій вказали, що позовні вимоги не визнають. В засіданнях, що відбувалися раніше, а також в письмовому запереченні на позов свою позицію мотивували тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» з 1.07.2008 року незаконно нарахував ОСОБА_1, як майновому поручителю, заборгованість за кредитом, виходячи з розміру процентної ставки 18% , в той час, як договором іпотеки передбачено процентну ставку у розмірі 16,5 % і зміни до вказаного договору в установленому законом порядку не вносилися. Крім цього, прохали застосувати позовну давність і надали суду відповідну заяву. Посилалися при цьому на правову позицію , викладену в постанові ВСУ від 6.11.2013 року у справі № 6-116цс13, вказували, що позовну давність слід обчислювати по кожному простроченому платежу, а несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. На їх думку суд може розглядати вимоги позивача лише в межах трьохрічного строку, що передував зверненню до суду, а саме, починаючи з 19.09.2011 року.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. В заяві до суду прохав розглядати справу у його відсутності. В засіданні, що відбувалося раніше визнав, що перестав виконувати зобов»язання по кредитному договору, пояснив це втратою роботи.

Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - відділу державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції, у судове засідання не з»явився. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

13.06.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Глобинського відділення Полтавської обласної філії, та ОСОБА_2 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 726/1Ф-136 відповідно до умов якого Банк зобов»язався надати ОСОБА_2 окремими частинами (траншами) кредит в межах максимального ліміту заборгованості до 100000 грн. , зі сплатою 16,5 % річних з кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом до 12 червня 2017 року. За умовами договору щомісячні платежі по кредиту мали здійснюватися відповідно до графіку 834.00 грн. щомісяця. П.7.3 договору передбачено, що він набирає чинності з дати його укладення і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов»язань.

11.07.2008 року названі сторони уклали між собою Додаткову угоду № 726/1Ф-136/1 про внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 726/1Ф-136 від 13 червня 2007 року, відповідно до якої змінили умови кредитування в частині процентної ставки. З 1 липня 2008 року встановили процентну ставку за користування кредитом на рівні 18 процентів річних.

13.06.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_1, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір №726/3-178, за умовами якого, у якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №726/1Ф-136 від 13.06.07 року, ОСОБА_1 передав в іпотеку банку житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: м. Глобине Полтавської області, вул. О.Кошового, 44, належний йому праві власності згідно договору дарування, посвідченого Глобинською державною нотаріальною конторою 6 червня 2006 року за реєстром № 1-1328, право власності на який зареєстроване 19 червня 2006 року КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», номер запису 2643 в книзі 16, реєстраційний № в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно - 14909047 .

Названий іпотечний договір 13.06.2007 року було посвідчено нотаріально державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 2-1110. Запис про заборону відчудження названого нерухомого майна на підставі Іпотечного договору внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 13.06.2007 року за реєстраційним номером 5126513 та пізніше перенесено до Державного реєстру іпотек.

Пунктами 1.4, 1.4.1, 1.4.2 Іпотечного договору визначено зміст та розмір основного основного зобов»язання, строк і порядок його виконання, а саме: повернення кредиту з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 100000 грн. згідно графіку, з кінцевим строком повернення 12 червня 2017 року, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 16,5 % річних та комісій.

Зміни до Іпотечного договору після внесення змін до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 726/1Ф-136 від 13 червня 2007 року в частині збільшення процентної ставки до 18% - не вносилася. Такі докази сторони не надали.

П.4.1 Іпотечного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником основного зобов»язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно пунктів 4.5, 4.5.1., 4.5.2, 4.5.3, 4.5.4., 4.5.5. Іпотечного договору Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», шляхом організації Іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Відповідно до п.6.3 даний Іпотечний договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення зобов»язання. Його дія також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку».

Згідно виконавчого листа , виданого Дніпровським районним судом м. Києва 31 серпня 2011 року, стягнуто як із солідарних боржників з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 102499 грн. 55 коп. Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миргородського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 від 28.11.2014 року виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2 повернуто стягувачеві в зв»язку з відсутністю у останнього майна , на яке відповідно до закону можливо звернути стягнення. Дані щодо виконавчого листа стосовно ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні (чи провадження відкрито або закінчено, який розмір стягнення проведено і т. і ).

Вищеназваний виконавчий лист не містить даних про те, яким судом було ухвалено вказане судове рішення. Сам текст цього судового рішення позивачем суду не надано. З заяви позивача про зміну (збільшення) позовних вимог від 9.06.2015 року вбачається, що це було рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 1.03.2011 року, і ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту сплачено 38653 грн. 20 коп. Належне документальне підтвердження вказаного факту (копії платіжних документів чи довідка державного виконавця) позивачем не надані.

22.10.2013 року за вих. № 01-24/96-13481 на ім»я позичальника ОСОБА_2, фінансового поручителя ОСОБА_5, майнового поручителя ОСОБА_1 ПАТ «Укрсоцбанк» направив повідомлення - вимогу про усунення порушень по виконанню зобов»язань за кредитним договором та сплату заборгованості у повному обсязі та попередив, що в разі невиконання вимоги у вказаний строк, банк вправі здійснити стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено договором іпотеки. Згідно відмітки на поштовому повідомленні відповідач ОСОБА_1 отримав вказану вимогу 25.10.2013 року.

Повідомлення-вимога аналогічного змісту направлялася цим же особам 5.09.2014 року за № 08.406 297/06-12212 і була отримана ОСОБА_1 12.09.2014 року.

17.03.2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 вчинено виконавчий напис, реєстровий №369, про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно вищевказаного Іпотечного договору, а саме, на житловий будинок літ. «А, а, а1», житловою площею 29,9 кв. м, загальною площею 76,1 кв. м, з господарськими будівлями: сарай - «Б», вбиральня - «В», гараж - «Г», розташовані в м. Глобине Полтавської області по вул. О.Кошового, 44 , належні на праві власності ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №726/1Ф-136 від 13.06.07 року, яка станом на 14.10.13 року становить 156 857,53 грн., з якої : сума заборгованості за кредитом - 86 011,25 грн., сума заборгованості за відсотками - 55 978,52 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 6 223,10 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 8 090,13 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 225,72 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками - 328,80 грн., а також окремо витрати у сумі 2 500,00 грн., понесені по вчиненню виконавчого напису нотаріусом, а разом - у сумі 159 357,53 грн., на користь ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, з початковою ціною реалізації встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/ незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15.10.2014 року у справі № 527/2140/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 4.12.2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Полтавської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7 із залученням третьої особи - відділу ДВС Глобинського РУЮ Полтавської області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - відмовлено. Таким чином, виконавчий напис нотаріуса на даний час є чинним.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтею 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання зобовязання.

Згідно зі статтею 530 цього Кодексу, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписом частини першої статті 549 цього Кодексу в разі порушення зобовязання боржник зобовязаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Відповідно до вимог статті 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов?язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно дефініції сформульованої в ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов»язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Так, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від Іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем зобов'язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань боржником, а в разі невиконання вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 Закону України «Про іпотеку», в якій зазначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Таким чином, з вищеназваних статей Закону України «Про іпотеку» вбачається, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, забезпечених іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В пункті 17 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин» роз»яснено, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом достовірно встановлено, що позичальник ОСОБА_2 має заборгованість по наданому кредиту, а Іпотечний договір, укладений з відповідачем не є припиненим в зв»язку з невиконанням зобов»язання. Позивач, маючи альтернативу, обрав позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - на підставі виконавчого напису нотаріуса, що підтверджено відповідним письмовим доказом, дослідженим під час судового засідання. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачеві можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов»язання боржником.

Названий виконавчий документ на даний час є таким, що підлягає виконанню. Разом з цим, констатуючи в позовній заяві , що звернення стягнення на предмет іпотеки по виконавчому напису не є здійсненим фактично, позивач не надав жодного доказу на підтвердження вказаної обставини (наприклад, постанову державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження, чи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу і ін..), також не надано доказів, що звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса в даний час є неможливим.

З огляду на викладене, суд вважає , що звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку є передчасним, оскільки не може допустити подвійного стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Крім цього, важливим є питання встановлення достовірного розміру заборгованості позичальника, оскільки вона має зазначатися в резолютивній частині судового рішення. Неухильно дотримуючись принципу змагальності сторін, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Позивач же необхідні докази для перевірки судом правильності розрахунку заборгованості не надав. Зокрема, не надано текст рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 1.03.2011 року, з якого можна було б встановити станом на яку дату було визначено та стягнуто заборгованість солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_5, не надано належних доказів (копій платіжних документів чи довідки державного виконавця) про розмір проведеного стягнення за виконавчим листом щодо ОСОБА_5В… В розрахунку заборгованості по кредиту вказані суми не ідентифіковані, тому не зрозуміло чи вони враховані. В зв»язку з викладеним, суд не дає оцінку доводам відповідача та його представника щодо неправильності розрахунку та необхідності визначення суми заборгованості з врахуванням позовної давності по кожному платежу.

Врахувавши встановлені факти та норми чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд відмовляє у задоволенні позову в зв»язку з його недоведеністю. При цьому позивач не позбавлений можливості повторного звернення до суду з інших підстав.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Керуючись ст. ст. 509, 527, 530, 549, 599, 610, 612, 623, 1048, 1050 ЦК України, ст. ст. 1, 5,12, 17, 33, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», ст. 87 Закону України «Про нотаріат», ст.10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2, відділ державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції , - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. М. Марущак