УХВАЛАІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом виконувача обов'язків прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про витребування майна за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року виконувач обов'язків прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах Київської міської ради звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 5 грудня 2001 року Відділом приватизації житлового фонду Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації на ім'я ОСОБА_7 видано свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування зазначеної квартири, ОСОБА_7 подарував її ОСОБА_8, а в подальшому останнім її було продано за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 за 6 200 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2005 року, зміненим вироком апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2005 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 358 КК України.

У вироках указано, що невстановлена слідством особа шляхом підроблення паспорта ОСОБА_7, подала до Відділу приватизації житлового фонду Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації заяву від його імені про передачу у приватну власність квартири АДРЕСА_1.

Внаслідок шахрайських дій невстановленої слідством особи та ОСОБА_8 вчинено ряд правочинів, у т.ч. і договорів дарування та купівлі-продажу спірної квартири.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2012 року позов прокуратури Шевченківського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, Головного управління комунальної власності до ОСОБА_4, ОСОБА_8, Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання недійсним договорів відчуження квартири, визнання недійсним розпорядження (наказу) про передачу квартири у приватну власність, повернення квартири в комунальну власність, стягнення грошових коштів задоволено частково.

Визнано недійсним розпорядження від 5 грудня 2001 року № 30383 Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, на підставі якого Відділом приватизації житлового фонду Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації на ім'я ОСОБА_7 було видане свідоцтво про право власності на житло від 5 грудня 2001 року, на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано недійсним договір дарування вказаної квартири, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4

Повернуто у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 6 200 грн.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 серпня 2013 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2012 року скасовано в частині позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 11 листопада 2002 року та ухвалено нове рішення про відмову у позові в цій частині.

Враховуючи те, що Київська міська рада, як власник, позбавлена свого майна, позивач просив витребувати від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, позов виконувача обов'язків прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задоволено.

Витребувано у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із доведеності позивачем обставин вибуття із власності міської ради спірної квартири поза її волею та наявності підстав, передбачених ст.ст. 330, 388 ЦК України, для витребування спірної квартири у ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими висновками.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції, та не спростовують висновків судів і не дають підстав вважати, що ними при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, та заявлених позовних вимог, рішення судів попередніх інстанцій є правильними та законними, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді:А.О. Лесько
В.А. Черненко