Справа № 761/1126/15-ц
Провадження № 2/761/2666/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Всеукраїнського об'єднання «Свобода» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна», про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В :

Всеукраїнське об`єднання «Свобода» (далі - Позивач), в особі свого представника, 15 січня 2015 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - Відповідач № 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агенство «112 Україна» (далі - Відповідач № 2), про захист честі, гідності і ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телевізійного каналу «112 Україна» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» Відповідач № 1 висловив ряд негативних, недостовірних та образливих тверджень, що безпосередньо стосується Політичної партії Всеукраїнського об`єднання «Свобода», чим порушив немайнові права Позивача. У вищезазначеному випуску містилися, зокрема, висловлювання наступного змісту: «То, что я слышал от участников политического процесса, то там деньги были и тех, кто убежал, господина ОСОБА_2, насколько я знаю, и говорили о том, что часть и ОСОБА_3 в свое время прикладывал усилия, и часть российских средств шло на подпитку, на финансирование. Когда стояла задача не допустить дальнейшее распространение влияния БЮТ, нужно было найти «Противоядие БЮТу. И вот в «Свободе» нашли это «противоядие». И все, кому мешал БЮТ, те финансировали, естественно, создание. Но это был начальный этап». Позивач зауважив, що у черговому випуску цієї програми Відповідач № 1 не навів жодних доказів, які б доводили, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, громадяни Російської Федерації та «всі, кому заважав БЮТ» причетні до фінансування Політичної партії Всеукраїнського об`єднання «Свобода». На думку Позивача, Відповідач № 1 навмисно поширив негативну інформацію про Позивача необмеженому колу осіб, з метою створення у суспільстві негативного враження та ставлення до Всеукраїнського об`єднання «Свобода», задля дискредитації цієї політичної сили, що порушує особисті немайнові права Всеукраїнського об`єднання «Свобода», тобто завдає шкоди його особистим немайновим правам (честі, гідності та ділової репутації). Позивач зазначив, що інформація, яка була поширена у прямому ефірі телевізійного каналу «112 Україна» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» про Всеукраїнське об`єднання «Свобода» викладена у формі фактичних даних, оскільки вказану інформацію можна перевірити на предмет її відповідності дійсності, і має характер наклепу, оскільки не є оціночним судженням, то вказана інформація підлягає спростуванню. Просить суд ухвалити судове рішення, яким: визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію Всеукраїнського об`єднання «Свобода» інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телевізійного каналу «112 Україна» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, громадяни Російської Федерації та «всі, кому заважав БЮТ» причетні до фінансування Політичної партії Всеукраїнського об`єднання «Свобода», а саме: «То, что я слышал от участников политического процесса, то там деньги были и тех, кто убежал, господина ОСОБА_2, насколько я знаю, и говорили о том, что часть и ОСОБА_3 в свое время прикладывал усилия, и часть российских средств шло на подпитку, на финансирование. Когда стояла задача не допустить дальнейшее распространение влияния БЮТ, нужно было найти «Противоядие БЮТу. И вот в «Свободе» нашли это «противоядие». И все, кому мешал БЮТ, те финансировали, естественно, создание. Но это был начальный этап»; з метою спростування недостовірної інформації у спосіб, найбільш близький до способу її поширення, зобов'язати Відповідача № 1 в найближчому ефірі програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» на телеканалі «112 Україна», шляхом здійснення ним особисто повідомлення у прямому ефірі програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» та офіційного вибачення перед Всеукраїнським об`єднанням «Свобода» про те, що ним ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телевізійного каналу «112 Україна» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» було поширено недостовірну, таку, що не відповідає дійсності, інформацію про Всеукраїнське об`єднання «Свобода», яка шкодить діловій репутації Всеукраїнського об`єднання «Свобода», а саме інформацію про те, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, громадяни Російської Федерації та «всі, кому заважав БЮТ» причетні до фінансування Політичної партії Всеукраїнського об`єднання «Свобода»; з метою спростування недостовірної інформації зобов'язати Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агенство «112 Україна» повідомити в ефірі програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» шляхом зачитування про ухвалення у справі за позовом Всеукраїнського об`єднання «Свобода» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агенство «112 Україна» про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації рішення суду протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із судовим розглядом справи.

У судовому засіданні представник Позивача позов підтримав, позовні вимоги просив суд задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача № 1 у судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити у повному обсязі. Свою позицію аргументувала тим, що висловлювання Відповідача № 1 у прямому ефірі телевізійного каналу «112 Україна» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» не містять жодних конкретних фактів, є виключно його переконанням та власною думкою (оціночним судженням), і тому згідно з частиною 2 статті 30 Закону України «Про інформацію», не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Крім того, представник Відповідача № 1 зауважила, що питання стосовно визнання недостовірною та спростування інформації про фінансування політичної партії Всеукраїнське об`єднання «Свобода» олігархами вже було предметом судового розгляду, до того ж, на багатьох інтернет-ресурсах доступних широкому колу читачів задовго до виступу Відповідача № 1 була розміщена інформація змісту аналогічного тій, яку просить спростувати Позивач. Зазначила, що вищевказані джерела інформації і сприяли формуванню думки Відповідача № 1 з приводу висвітленого питання. З цих підстав вважає, що вимога Позивача про спростування оціночних суджень Відповідача № 1 задоволенню судом не підлягає.

У судовому засіданні представник Відповідача № 2 позов не визнала, у його задоволенні просила суд відмовити у повному обсязі. Наголосила на тому, що у висловлюваннях Відповідача № 1, які просить спростувати Позивач, відсутні будь-які фактичні твердження щодо Позивача, які можна перевірити на предмет їх правдивості. Озвучена Відповідачем № 1 інформація є лише його особистою думкою та суб'єктивним поглядом. Зазначила, що спірна інформація являє собою оціночні судження і не може бути спростована відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію». Крім того, зауважила, що стаття 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» визначає право громадянина або юридичної особи вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна» не має статусу телерадіоорганізації, не здійснює поширення телерадіопрограм за допомогою технічних засобів мовлення, в тому числі на телеканалі «112 Україна» та не має відповідної ліцензії на такий вид діяльності. Представник Відповідача № 2 зазначила, що на підставі частини 3 статті 35 Закону України «Про інформаційні агенства» Відповідач № 2 не несе відповідальність за розповсюдження інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь і гідність громадян та організацій, порушує їх права і законні інтереси або являє собою зловживання свободою діяльності інформаційних агентств і правами журналіста, якщо ця інформація є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб, як це мало місце у випадку дослівного відтворення висловів Відповідача № 1, поширених ним публічному прямому ефірі телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» ІНФОРМАЦІЯ_1. Представник Відповідача № 2 додала, що за змістом пункту в) частини 1 статті 67 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», телерадіоорганізація та її представники не несуть відповідальність за поширення інформації, що не відповідає дійсності, у разі, якщо ця інформація розповсюджувалася без попереднього запису та містилася у виступах осіб, які не є працівниками телерадіоорганізації. На думку представника Відповідача № 2, усе вищезазначене виключає будь-яку відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна» перед Позивачем та унеможливлюють задоволення позову в частині позовних вимог до Відповідача № 2 у зв'язку з відсутністю правових підстав.

Заслухавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача № 1 та представника Відповідача № 2, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до статті 201 Цивільного кодексу України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

За змістом частини першої статті 200 Цивільного кодексу України, інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з частинами першою, четвертою та сьомою статті 277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до абзацу 1 пункту 9, абзаців 1-2, 5, 6 пункту 15, пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК (435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК (435-15) і статті 10 ЦПК (1618-15) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно з частинами 1-3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом частин 1 та 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Беручи до уваги вищенаведене, аналізуючи фактичні обставини справи, оцінюючи доводи сторін в обґрунтування своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що поширення інформації Відповідачем № 1 в прямому ефірі Відповідача № 2 мало місце, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, адже з матеріалів справи вбачається, що Позивач офіційно не звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна» відносно запису програми «ІНФОРМАЦІЯ_2», що транслювалася у прямому ефірі ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, наданий Позивачем суду компакт-диск із записом програми не є належним доказом у вказаній справі та не може бути врахований судом в обґрунтування Позивачем своїх позовних вимог.

Крім того, варто зазначити, що Відповідачем № 1 надано суду ряд доказів, які свідчать про те, що інформація, котру просить спростувати Позивач, неодноразово була поширена в мережі Інтернет задовго до виступу Відповідача № 1 у прямому ефірі телевізійного каналу «112 Україна» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_2» ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с., а.с. 128-159).

З огляду на вищевикладене, позов є необґрунтований та в цілому задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі статті 34 Конституції України, статей 200, 201, 277 Цивільного кодексу України, абзацу 1 пункту 9, абзаців 1-2, 5, 6 пункту 15, пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 61, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Всеукраїнського об'єднання «Свобода» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство «112 Україна», про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації - відмовити у повному обсязі

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :