Справа № 203/3478/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю : представник позивача - ОСОБА_1,

представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2,

представник позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, треті особи - Державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун Ольга Олександрівна, ОСОБА_6 про встановлення факту, визнання права на спадкування за законом, за позовом ОСОБА_4 до Миколаївської селищної ради Петропавлівського району, ОСОБА_6, третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Територіальної громади міста Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради, третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2014 року позивач звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун Ольга Олександрівна про визнання права на спадкування за законом. (а.с. 2-3, т. -1).

15 липня 2014 року судом у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати було ухвалено рішення про притягнення до участі в рамках вищезазначеної позовної заяви в якості третьої особи - ОСОБА_6. (а.с. 76, т. - 1)

07 серпня 2014 року представником третьої особи - ОСОБА_6 на адресу суду була подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_4, Територіальній громаді міста Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради, третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, яка ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати під час проведення судового засідання була прийнята до спільного розгляду разом з позовною заявою ОСОБА_4 (а.с. 104, т. -1)

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2014 року було ухвалено рішення про об'єднання в одному провадженні цивільну справу №203/3478/14-ц за позовом ОСОБА_4 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун Ольга Олександрівна, ОСОБА_6 про визнання права на спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Територіальній громаді міста Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради, третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом та цивільну справу № 203/6121/14-ц за позовом ОСОБА_4 до Миколаївської селищної ради Петропавлівського району, ОСОБА_6, третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним. (а.с. 120, т. - 1)

20 жовтня 2014 року судом в ході проведення судового засідання було задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом та проголошено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про прийняття до спільного розгляду уточнюючу позовну заяву ОСОБА_6 (а.с. 10-14, 70-71, т. - 2)

25 лютого 2015 року представником позивача за первісним позовом у судовому засіданні була подана уточнююча позовна заява, якою позивачем було об'єднано в один позов позовні вимоги щодо встановлення факту, визнання права на спадкування за законом та визнання заповіту недійсним, яка ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати була прийняття до спільного розгляду в рамках даної справи. (а.с. 1-3, 19-20, т. - 3)

Позивач за первісним позовом у позовній заяві з урахуванням уточнень, якими під час слухання справи були об'єднанні в одну позовну заяву позовні вимоги позивача та представник позивача у судовому засіданні посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була двоюрідною сестрою матері позивача ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8. Батько ОСОБА_7, ОСОБА_9 загинув під час Другої світової війни, а матір спадкодавця ОСОБА_10 померла у ІНФОРМАЦІЯ_9. Рішенням виконкому Кіровської райради було затверджено опікунство над сиротою ОСОБА_7 та призначено опікуном її тітку ОСОБА_11 (рідну сестру бабусі позивача), котра померла ІНФОРМАЦІЯ_10. Позивач є донькою ОСОБА_8 (дівоче прізвище ОСОБА_8. та ОСОБА_13.). ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_14 та ОСОБА_15 Бабуся позивача - ОСОБА_14 була рідною сестрою матері ОСОБА_7 - ОСОБА_16 та її опікуна ОСОБА_17. Інша сестра ОСОБА_18 є прабабусею ОСОБА_6 Також позивач зазначила, що свідоцтва про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_14 та ОСОБА_15, чи будь-яких інших документів підтверджуючих факт шлюбу не збереглося, тому позивач звернулась до суду та просила суд визнати факт шлюбу ОСОБА_19 та ОСОБА_15, після укладення якого ОСОБА_19 змінила прізвище на «ОСОБА_19», визнати ОСОБА_4 двоюрідною племінницею ОСОБА_7, визнати за ОСОБА_4 право на спадкування за законом, після смерті її тітки ОСОБА_7 Окрім вищевикладеного, позивач в обґрунтування іншої частини позовних вимог, посилалась на те, що заповіт ОСОБА_7 від 20.06.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_7 заповіла все своє майно ОСОБА_6, який був посвідчений секретарем Миколаївської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області є підробленим, оскільки згідно листа Миколаївської селищної ради ніколи не посвідчувався заповіт ОСОБА_7 від 20.06.2013 року, також у письмовому зверненні голова селищної ради просив суд визнати недійсним заповіт, враховуючи, що 15.10.2014 року відповідачем було заявлено заяву в АНД РВ про те, що в неї пропали документи в тому числі і заповіт, тому позивач просила суд визнати заповіт ОСОБА_7 на все майно на користь ОСОБА_20 від 20.06.2013 року, посвідчений Миколаївською селищною радою Петропавлівського району Дніпропетровської області недійсним, у зв'язку з чим просила суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Крім того позивач просила суд відмовити відповідачу в задоволенні уточнюючого зустрічного позову про встановлення факту реєстрації шлюбу, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення від права на спадкування у повному обсязі. (а.с. 2-3, т. -3)

Позивач за зустрічним позовом та представники позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла двоюрідна бабуся позивача ОСОБА_7 Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1998 року. Батько померлої ОСОБА_9, був розстріляний німцями, а її мати ОСОБА_10, померла ще у ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення виконкому від 16.04.1947 року її тітку (рідну сестру прабабусі позивача) ОСОБА_11 було призначено опікуном над круглою сиротою ОСОБА_7 За своє життя ОСОБА_7 жодного разу у шлюбі не була та власних дітей не мала, тому спадкоємці першої, другої, третьої та четвертої черги у померлої ОСОБА_21 відсутні. Враховуючи вищевикладене, позивач за зустрічним позовом є єдиною спадкоємицею ОСОБА_7 п'ятої черги спадкування, яка по відношенню до неї є родичем шостого ступеня споріднення. Крім того, протягом строку передбаченого ст. 1270 ЦК України, позивач як єдина спадкоємиця звернулась до П'ятої ДДНК з заявою про прийняття спадщини. В обґрунтування споріднення позивача за зустрічним позовом з померлою вона посилалась на те, що позивач ОСОБА_6 до укладення шлюбу мала прізвище «ОСОБА_6». Позивач є донькою ОСОБА_22, який є сином ОСОБА_23, який є рідним сином ОСОБА_24, яка згідно довідки від 05.08.2014 року до укладення шлюбу мала прізвище «ОСОБА_24». ОСОБА_25 в свою чергу є донькою ОСОБА_26 та рідною сестрою ОСОБА_10 доньки ОСОБА_26 ОСОБА_27 є дружиною ОСОБА_9 (дані щодо факту її одруження відсутні) та матір'ю спадкодавця ОСОБА_7 Таким чином, рідний дідусь позивача, ОСОБА_28 та спадкодавець ОСОБА_7 є двоюрідним братом та сестрою (їх батьки рідні сестри), тому враховуючи, що позивач є рідною онукою ОСОБА_28 за рівнем споріднення є двоюрідною онукою покійної ОСОБА_7, а отже відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України посилається на те, що має право на спадкування як спадкоємиця п'ятої черги спадкування. Однак для встановлення та підтвердження вищевикладених родинного зв'язку позивач звернулась до суду та просила суд встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_27, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, після укладення якого ОСОБА_27 змінила своє прізвище на «ОСОБА_27», оскільки згідно відповіді Державного архіву Дніпропетровської області від 25.09.2014 року книги реєстрації актів цивільного стану по Вільненській сільській раді за 1928 рік відсутні, тому просила суд задовольнити вищезазначену вимогу та встановити зазначений вище факт реєстрації шлюбу. Також позивач в уточнюючій позовній заяві просила суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7, обґрунтовуючи дану вимогу тим, що ОСОБА_4 дійсно є далеким родичем ОСОБА_7, однак вводить суд в оману, адже ОСОБА_4 останні 3 роки не піклувалась про спадкодавця, хоча мала таку можливість, крім того ОСОБА_7 просила її про це, на що ОСОБА_4 ставила їй ультиматум, що буде доглядати її тільки після того, як ОСОБА_7 подарує їй свою квартиру. Більш того, ОСОБА_4 жодного разу не відвідувала померлу протягом останніх 3-х років за місцем її проживання, що свідчить про наявність підстав для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після смерті ОСОБА_7 Враховуючи вищезазначене, позивач за зустрічним позовом на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України просила суд усунути ОСОБА_4 від права на спадкування, як за законом так і за заповітом, оскільки за життя ОСОБА_7, вона ухилялася від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, фактично поклавши ці обов'язки на позивача за зустрічним позовом. Окрім викладеного, позивач за зустрічним позовом просила суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_21, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7. (а.с. 10-14, т. - 2)

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, однак просив суд відмовити позивачу за зустрічним позовом в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. (а.с. 43)

Представники позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, тому просили суд відмовити позивачу за первісним позовом у задоволенні її позовних вимог. (а.с. 42-43)

Представник Дніпропетровської міської ради, Територіальної громади міста Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. (а.с. 80, 110 т. - 1; а.с. 146, 175, 182, 185-186, 210-211, т. -2, а.с. 29-30, т. -3)

Представник Миколаївської селищної ради Петропавлівського району у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак неодноразово надсилав на адресу суду заяви в яких просив суд розглянути дану цивільну справу без своєї участі, вказавши на те, що секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Селівановою З.О., яка працює в сільській раді з 12.08.2011 року, а на посаді секретаря виконкому з 12.08.2011 року заповіт від 20.06.2013 року за № 54 фактично не складався та не посвідчувався. Крім того, голова сільської ради додатково повідомив суд, що за даним номером в нотаріальній книзі за № 54 посвідчено вірність підпису в БТІ за гр. ОСОБА_30, 17.06.2013 року. Відповідно до вищевикладеного, голова Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про суд розглянути дану справу без їхньої участі та задовольнити вимоги ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним. (а.с. 146, 157, 166, 225-225а, т. - 1, а.с. 123, 136, 137, 139, 144-145, т. - 2)

Представник П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун Ольга Олександрівна у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак надіслали на адресу суду заяви в яких просили суд розглядати дану цивільну справу без участі свого представника. (а.с. 104, 114, 171, 207, 239, т. - 2)

Суд дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін щодо заявлених позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, приходить до наступного висновку з таких підстав.

Встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 23 від 29 жовтня 1895 року (за старім стилем) про реєстрацію шлюбу, у графі «Звание, имя, отчество, фамилия и вероисповедание жениха котрым браком»: записано: «Села Вольного крестьянин ОСОБА_31 православный, первым браком», у графі «Звание, имя, отчество, фамилия и вероисповедание невесты котрым браком»: записано: «Села Вольного крестьянка ОСОБА_33 православна, первым браком», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17.02.2015 року за № П-40-2015, наявною в матеріалах справи. (а.с. 5, т. - 3)

З матеріалів справи встановлено, що підтвердити факт народження ОСОБА_26 у 1869 році в с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії неможливо через відсутність на зберіганні метричних книг церкви с. Вільне за 1869 рік, що підтверджується копією відповіді Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.02.2015 року за № П-38-2015 та відповіддю Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.02.2015 року за № П-41-2015, наявними в матеріалах справи. (а.с. 6, 12, т. - 3)

Встановлено, що підтвердити факт народження ОСОБА_34 у 1873 році в с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії неможливо через відсутність на зберіганні метричних книг церкви с. Вільне за 1873 рік, що підтверджується копією відповіді Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.02.2015 року за № П-39-2015 та відповіддю Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.02.2015 року за № П-39-2015, наявними в матеріалах справи. (а.с. 7, 13, т. - 3)

Також судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 14 від 04 квітня 1911 року (за старім стилем) про смерть, у графі «Звание, имя, отчество и фамилия умершего»: записано: «Села Вольного крестьянина ОСОБА_35, жена ОСОБА_36, умер от чахотки, погребление совершал священник ОСОБА_37», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 17.02.2015 року за № П-42-2015, наявною в матеріалах справи. (а.с. 8, 14, т. - 3)

Встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 12 про народження ІНФОРМАЦІЯ_11 (за старім стилем) дитини жіночої статі, хрещеної ІНФОРМАЦІЯ_12 ім'ям «ОСОБА_11», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин ОСОБА_35 и законная его жена ОСОБА_38, оба православные», що підтверджується копіями архівних довідок з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації та копіями фотознімків метричної книги, наявними в матеріалах справи. (а.с. 7, т. - 1, а.с. 23, 91-92, т. - 2)

Судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 94 про народження ІНФОРМАЦІЯ_13 (за старім стилем) дитини жіночої статі, хрещеної ІНФОРМАЦІЯ_14 ім'ям «ОСОБА_11», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин ОСОБА_35 и законная его жена ОСОБА_38, оба православные», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації та копіями фотознімків метричної книги, наявними в матеріалах справи. (а.с. 8, т. - 1, а.с. 87-90, т. - 2)

Судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 1 про народження ІНФОРМАЦІЯ_15 (за старім стилем) дитини жіночої статі, хрещеної ІНФОРМАЦІЯ_16 ім'ям «ОСОБА_11», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин ОСОБА_35 и законная его жена ОСОБА_38, оба православные», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 05.08.2014 року за № П-157-14, наявною в матеріалах справи. (а.с. 21, т. - 2)

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_17 померла ОСОБА_24, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 12.08.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 27-28 т. - 2)

Також судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 69 про народження ІНФОРМАЦІЯ_18 (за старім стилем) дитини жіночої статі, хрещеної ІНФОРМАЦІЯ_19 ім'ям «ОСОБА_27», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин ОСОБА_35 и законная его жена ОСОБА_38, оба православные», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 14.08.2014 року за № П-160-14, наявною в матеріалах справи. (а.с. 22, т. - 2)

Встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 2 про одруження 14 січня 1916 року (за старім стилем) наречений - «Села Михайловки крестьянин ОСОБА_39, православного исповедания, первым браком, возвраст - 18 лет», наречена - «Села Вольного крестьянка ОСОБА_40, православного иповедания, первым браком, возвраст - 16 лет», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації выд 15.08.2014 року за № П-158-14, наявною в матеріалах справи. (а.с. 20, т. - 2)

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_20 померла ОСОБА_10, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 10.09.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 26, т. - 2)

Встановлено, що ОСОБА_15 була рідною сестрою матері ОСОБА_7 - ОСОБА_10 та її опікуна ОСОБА_11, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_11 від 12.03.1995 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 10, т. - 1, а.с. 32, т. -2)

Також судом встановлено, що батько ОСОБА_7 - ОСОБА_9, загинув під час Другої світової війни, оскільки був розстріляний німцями, а мати ОСОБА_10, померла у ІНФОРМАЦІЯ_21, внаслідок чого рішенням виконкому Кіровської райради було затверджено опікунство над сиротою ОСОБА_7 та призначено її опікуном тітку ОСОБА_11 (рідну сестру ОСОБА_19), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_22, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 від 20.09.1947 року, копією рішення виконкому від 16.04.1947 року, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_10 від 20.06.1952 року та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133, 135 СК України від 16.09.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 5-6, т. - 1, а.с. 25, т. - 2)

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_7, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_23 та була двоюрідною сестрою ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_24, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, наявними в матеріалах справи. (а.с. 16-17, т. - 1)

Також судом встановлено, що ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_19 та ОСОБА_15, що підтверджується копією архівної довідки Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11 грудня 2003 року та копією свідоцтва про смерть ОСОБА_14 від 18.09.2013 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 11-12, т. - 1)

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_13, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17.09.2013 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу від 22.06.1991 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_43 від 20.10.1972 року, копією паспорту ОСОБА_4 та копією свідоцтва про смерть ОСОБА_8 від 29.05.2002 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 13-15,18, т. - 1)

Судом встановлено, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 27 про народження ІНФОРМАЦІЯ_25 (за старім стилем) дитини чоловічої статі, хрещеної ІНФОРМАЦІЯ_25 ім'ям «ОСОБА_50», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин ОСОБА_44 и законная его жена ОСОБА_46, оба православные», що підтверджується копією архівної довідки з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 28.01.2015 року за № М-1-2015, наявною в матеріалах справи. (а.с. 196, т. - 2)

З досліджених матеріалів справи встановлено, що Державний архів Дніпропетровської області не має можливості підтвердити факт укладення шлюбу ОСОБА_45 та ОСОБА_19 у ІНФОРМАЦІЯ_26 в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровського округу (нині Дніпропетровської області) через відсутність на зберіганні книг реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільраді за 1928-1930 роки, що підтверджується копією відповіді з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації, копією відповіді з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 29.01.2015 року за № П-22-2015 та за № П-23-2015, наявними в матеріалах справи. (а.с. 9, т. -1, а.с. 197-198, т. - 2)

Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 до укладення шлюбу мала прізвище «ОСОБА_6», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 26.08.1989 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 16, т. -2)

Встановлено, що ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_22, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_47 від 30.08.1968 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 7, т. -2)

Також судом встановлено, що батько ОСОБА_6 - ОСОБА_22, який помер ІНФОРМАЦІЯ_27 є сином ОСОБА_23, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_22 від 24.12.1946 року та копією свідоцтва про смерть ОСОБА_22 від 16.12.2011 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 18, 29, т. -2)

Крім того, встановлено, що ОСОБА_23, який помер ІНФОРМАЦІЯ_28 є рідним сином ОСОБА_24, яка згідно довідки Державного архіву Дніпропетровської області від 05.08.2014 року за № П-158-14 до укладення шлюбу мала прізвище «ОСОБА_24», що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_23 від 10.08.1923 року, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_23 від 05.08.2014 року та копію архівної довідки від 05.08.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 18-19, 30, т. -2)

З досліджених матеріалів справи встановлено, що Державний архів Дніпропетровської області не має можливості підтвердити факт укладення шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_27 у ІНФОРМАЦІЯ_29 в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровського округу (нині Дніпропетровської області) через відсутність книг реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільській раді про шлюб за 1928 рік, що підтверджується копією відповіді з Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 25.09.2014 року за № П-187-2014, наявною в матеріалах справи. (а.с. 24, т. -2)

Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2013 року позивач за первісним позовом ОСОБА_4 звернулась до П'ятої ДДНК з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7, яка була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_1, однак ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину померлої ОСОБА_7, оскільки вона не входить в коло спадкоємців, у зв'язку з тим, що за життя ОСОБА_7 залишила заповіт на все майно, посвідчений 20.06.2013 року в Миколаївський сільській раді Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстром № 54 на іншого спадкоємця, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи № 228/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26.06.2014 року та від 12.06.2014 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 39, 41-54, т. - 1)

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7 склала заповіт на випадок своєї смерті та зробила таке розпорядження, яким все майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, і взагалі все те, що належало ОСОБА_7 на день її смерті і на що остання за законом матиме право, заповіла ОСОБА_6, даний заповіт був складений і підписаний у двох примірниках, один з яких залишився у справах Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, а другий видавався заповідачеві. Цей заповіт був посвідчений Селівановою З.О., секретарем Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області 22.07.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 54, що підтверджується копією заповіту від 22.07.2013 року та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.11.2013 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 64-65, 71-72, т- 1)

Встановлено, що заповідач ОСОБА_7 не проживала на території Миколаївської сільської ради, крім того, секретарем Миколаївської сільської ради заповіт від імені ОСОБА_7 ніколи не посвідчувався, ніякого нерухомого майна (будинків, земельних ділянок), які належали або належать ОСОБА_7 на території Миколаївської сільської ради немає, у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Миколаївської сільської ради за реєстраційним номером № 54 від 17.06.2013 року зареєстровано посвідчення справжності підпису за гр. ОСОБА_30 для подання до БТІ, що підтверджується листом голови Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 06.12.2013 року за № 907, наявним в матеріалах справи. (а.с. 146, т. - 1)

Також судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 зверталась до АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою щодо пошуку своїх документів та майна до складу яких входив оригінал заповіту ОСОБА_7, відсутність якого остання виявила 15.10.2014 року. При перевірці даної заяви органами міліції було встановлено, що 15.10.2014 року близько о 12:00 годині знаходячись біля буд. № 14 по вул. Калинова в м. Дніпропетровську, ОСОБА_6 виявила відсутність своїх документів та майна, які вона залишила на деякий час без нагляду, однак при яких обставинах зникли документи ОСОБА_6, пояснити не змогла, у зв'язку з чим прийнятими заходами встановити місцезнаходження документів та майна, що належить ОСОБА_6 не виявилося можливим, що підтверджується копією висновку по розгляду матеріалу № 14510 від 18.10.2014 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 154, т. - 2)

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1998 року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за № 5/103-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записана в реєстрову книгу за № 37п за ОСОБА_7, що підтверджується копією листа КП «ДМБТІ» про надання інформації від 25.11.2013 року та копією технічного паспорта на вищезазначену квартиру від 26.12.2013 року, наявними в матеріалах справи. (а.с. 51, 90-93, т. -1)

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Пунктом 6 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 (надалі Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13) роз'яснено, що право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту.

Згідно змісту ст. ст. 1247,1248 ЦК України до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251, 1252 цього Кодексу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

Відповідно до п. 8 Наказу № 296/5, встановлено, що відомості про заповіти підлягають обов'язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 № 1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою недійсності правочину у виді заповіту є складання його з порушенням вимог закону щодо його посвідчення, що визнає його нікчемним, тобто таким, що не потребує додаткового визнання його недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи вищевикладені норми чинного законодавства в контексті викладених фактичних обставин справи та досліджених письмових доказів під час розгляду справи, суд вирішуючи позовну вимогу позивача за первісним позовом про визнання заповіту недійсним виходив з того, що заповіт є, перш за все, юридичною угодою, тому всі правила чинного законодавства, які стосуються питання недійсності угод, в однаковому ступеню відносяться й до заповіту. Заповіт як угода, яка проявляє волю заповідача щодо розпорядження належним йому майном після його смерті, вимагає посвідчення дійсності волевиявлення й тотожності волі заповідача і змісту заповіту, тому закон пред'являє до заповіту підвищені вимоги в дотриманні умов укладання заповіту.

Крім того, заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, встановлено, що заповіт складений з порушенням вимог закону щодо його посвідчення є нікчемним, тобто таким, що не потребує додаткового визнання його недійсним.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що в ході розгляду справи знайшли свої підтвердження посилання позивача за первісним позовом про недійсність складеного померлою ОСОБА_7 заповіту від 20.06.2013 року на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6, з огляду на підтвердження головою Миколаївської селищної ради Петропавлівського району Дніпропетровської області обставин відповідно до яких секретарем Миколаївської сільської ради заповіт від імені ОСОБА_7 ніколи не посвідчувався, ніякого нерухомого майна (будинків, земельних ділянок), які належали або належать ОСОБА_7 на території Миколаївської сільської ради немає, у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Миколаївської сільської ради за реєстраційним номером № 54 від 17.06.2013 року зареєстровано посвідчення справжності підпису за гр. ОСОБА_30 для подання до БТІ, а також відсутність оригіналу заповіту, який відповідно до висновку АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області пропав у ОСОБА_6 разом з іншими документами, що призвело до неможливості призначення в рамках даної справи експертизи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а отже вважає за необхідне заповіт ОСОБА_7 на все майно на користь ОСОБА_6 від 20 червня 2013 року, посвідчений в Миколаївській селищній раді Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим № 54 визнати недійсним.

Відповідно до змісту ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу та інші факти передбачені даною статтею. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Суд вирішуючи позовні вимоги позивачів за первісним та зустрічним позовами про визнання факту укладення та реєстрації шлюбів виходив з того, що в органах реєстрації актів цивільного стану та Державному архіві Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації не збереглися відповідні записи, внаслідок чого вони можуть бути відновлені лише на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації.

Крім того, суд вирішуючи заявлені вищезазначені позовні вимоги сторін враховував, що факти, які підлягають встановленню мають юридичне значення, тобто від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав сторін та підтвердження родинного зв'язку з померлою ОСОБА_7, внаслідок чого, судом під час розгляду справи з'ясовувалась мета встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Аналізуючи вищевикладені норми та фактичні обставини справи, відповідно до діючого законодавства, приймаючи до уваги, що архівною довідкою від 11.12.2003 року, копією свідоцтва про смерть ОСОБА_14 від 18.09.2013 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17.09.2013 року був підтверджені обставини відповідно до яких ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_14 та ОСОБА_15, враховуючі, що у метричній книзі Свято-Духівської церкви с. Вільне Новомосковського повіту Катеринославської губернії є актовий запис № 27 про народження ІНФОРМАЦІЯ_25 (за старім стилем) дитини чоловічої статі, хрещеної ІНФОРМАЦІЯ_25 ім'ям «ОСОБА_50», у графі «Звание, имя, отчество и фамилия родителей, какого вероисповедания» записано: «Села Вольного крестьянин ОСОБА_44 ОСОБА_45 и законная его жена ОСОБА_46, оба православные», однак Державний архів Дніпропетровської області не має можливості підтвердити факт укладення шлюбу ОСОБА_45 та ОСОБА_19 у ІНФОРМАЦІЯ_26 в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровського округу (нині Дніпропетровської області) через відсутність на зберіганні книг реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільраді за 1928-1930 роки, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом був підтверджений належними доказами факт укладення шлюбу ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_30 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4, після укладення якого ОСОБА_19 змінила прізвище на «ОСОБА_19».

Таким чином, суд дійшов висновку, що дана позовна вимога позивача ОСОБА_4 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки через відсутність на зберіганні книг реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільраді за 1928-1930 роки у позивача відсутня інша можливість встановити вищезазначений факт, тому суд вважає необхідним встановити факт укладення шлюбу ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_30, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, після укладення якого ОСОБА_19 змінила прізвище на «ОСОБА_19».

Окрім вищевикладеного, враховуючи встановлення судом факту укладення шлюбу ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_30, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, після укладення якого ОСОБА_19 змінила прізвище на «ОСОБА_19», з огляду на те, що позивач ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_13.), ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_14 та ОСОБА_15, а бабуся позивача - ОСОБА_14 була рідною сестрою матері ОСОБА_7 - ОСОБА_16 та її опікуна ОСОБА_17, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 була двоюрідною сестрою матері позивача ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, суд вважає необхідним встановити факт родинних відносин про те, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 є троюрідною тіткою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Вирішуючи позовні вимоги позивача за зустрічним позовом щодо встановлення факту реєстрації шлюбу між ОСОБА_27, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9, після укладення якого ОСОБА_27, змінила своє прізвище на «ОСОБА_27», суд виходив з того, що батько ОСОБА_7 - ОСОБА_9, загинув під час Другої світової війни, оскільки був розстріляний німцями, а мати ОСОБА_10, померла у ІНФОРМАЦІЯ_21, внаслідок чого рішенням виконкому Кіровської райради було затверджено опікунство над сиротою ОСОБА_7 та призначено її опікуном тітку ОСОБА_11, однак для підтвердження факту реєстрації шлюбу в Державному архіві Дніпропетровської області відсутні книги реєстрації актів цивільного стану по Вільнянській сільській раді про шлюб за 1928 рік, тому суд приймаючи до уваги встановлені під час розгляду справи фактичні обставини, відповідно до яких вважає необхідним позовні вимоги за зустрічним позовом в даній частині задовольнити та встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_27, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9, після укладення якого ОСОБА_27, змінила своє прізвище на «ОСОБА_27».

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, та вимог позивача за зустрічним позовом в частині усунення ОСОБА_4 від права на спадкування після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Згідно спірних правовідносин судом встановлено, що ані факту перебування спадкодавиці в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та її потребу в допомозі позивача ОСОБА_4, ані факт ухилення позивача ОСОБА_4, від надання спадкодавиці допомоги не було.

Підсумовуючи вищевикладене та відмовляючи позивачу за зустрічним позовом в задоволенні позовної вимоги про усунення від права на спадкування після ОСОБА_7, суд виходив з недоведеності перебування ОСОБА_7 в безпорадному стані та свідомого ухилення ОСОБА_4 від виконання обов'язків по догляду за спадкодавицею, оскільки позивач ОСОБА_4 з самого дитинства спілкувалась з ОСОБА_7, до жовтня 2009 року постійно перебувала у гостях в квартирі померлої, не дивлячись на те, що з жовтня 2009 року спілкування між ними проходило у помешканні ОСОБА_4, крім того ОСОБА_4 допомагала продуктами харчування та ліками, що було підтверджено свідками в ході розгляду справи.

Окрім вищевикладеного, позивачем за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів про те, що спадкодавиця перебувала у безпорадному стані, оскільки перебування особи у похилому віці саме по собі не є безпорадним станом, визначення чи перебувала особа у безпорадному стані та чи потребує сторонньої допомоги є компетенцією медичних установ. Померла ОСОБА_7 отримувала пенсію, проживала одна та спілкувалась з сусідами, з якими вона самостійно виїзджала на свята до сім'ї ОСОБА_6 Суду не надано доказів, що померла ОСОБА_7 потребувала ще і допомоги ОСОБА_4, зверталась до неї з такими проханнями надати допомогу, а ОСОБА_4 мала можливість допомагати та свідомо ухилялась від надання спадкодавцеві допомоги, обставини викладені позивачем ОСОБА_6, що ОСОБА_4 та померла ОСОБА_7 не спілкувалися на протязі останніх років її життя не є підставами для усунення від спадкування, а отже суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, у тому разі, коли в нього відсутні правовстановлюючі документи.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження.

Відповідно до роз'яснень викладених в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо, та одночасно із встановленням факту (родинних відносин, проживання спадкоємця із спадкодавцем, належності документу) при відсутності спору вирішують питання про визнання права власності. Після встановлення факту особа не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи заявлені сторонами по справи позовні вимоги про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7, суд виходив з того, що вирішення даного питання відносяться до компетенції органів нотаріату, оскільки на даний час не вбачається спору та перешкод у сторін в оформленні спадщини в нотаріальному порядку, внаслідок того, що підставами звернення до суду з позовами про визнання права власності на нерухоме майно є неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку із-за відсутності належних правовстановлювальних документів або відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також кількість заявлених сторонами позовних вимог, суд вважає сплачені сторонами судові витрати розподілити між ними пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у рахунок повернення сплачених судових витрат суму у розмірі 473 грн., а з ОСОБА_4 стягнути недоплачену суму судових витрат на користь держави у розмірі 121 грн. 80 коп. (а.с. 1)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 202, 203, 207, 214, 215, 256, 259, 328, 392, 1216, 1224, 1233, 1247, 1248, 1251, 1252, 1253, 1257 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати заповіт ОСОБА_7 на все майно на користь ОСОБА_6 від 20 червня 2013 року, посвідчений в Миколаївській селищній раді Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим № 54 - недійсним.

Встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_27, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9, після укладення якого ОСОБА_27, змінила своє прізвище на «ОСОБА_27».

Встановити факт укладення шлюбу ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_30, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4, після укладення якого ОСОБА_19 змінила прізвище на «ОСОБА_19».

Встановити факт родинних відносин про те, що ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 є троюрідною тіткою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_4 у задоволенні іншої частини позовних вимог до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Державний нотаріус П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карачун Ольга Олександрівна, ОСОБА_6 про встановлення факту, визнання права на спадкування за законом - відмовити.

ОСОБА_6 у задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_4, Територіальній громаді міста Дніпропетровська Дніпропетровської міської ради, третя особа - П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у рахунок повернення сплачених судових витрат суму у розмірі 473 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави у рахунок сплати судових витрат суму у розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ф.Ф. Маймур