Справа № 750/274/15-ц Провадження № 22-ц/795/1329/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Коверзнев В. О. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.,
суддів:Онищенко О.І., Скрипки А.А.
при секретарі:Саповець Л.С.
за участю:ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, представника ПАТ "Банк Форум" Савенка Г.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 травня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про захист прав споживачів і визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 травня 2015 року повністю, ухвалити нове рішення, яким відомивити в задоволенні позову ПАТ «Банк Форум», та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_5

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 27 травня 2015 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ПАТ «Банк Форум» відмовлено.

Позов ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6665.44 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на день здійснення розрахунку заборгованості становило 105119 грн. 79 коп., та пеню в розмірі 3860 грн. 19 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 1089 грн. 80 коп.

Апелянт ОСОБА_5, посилається на те, що рішення суду прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, також судом неповно з»ясовано обставини справи, недоведені обставини, що мають значення для справи. Апелянт вказує на те, що кредитні гроші він отримав в гривні, а не в валюті, що є дуже суттєвою обставиною. В договорі відсутні умови, які погоджували провести конвертацію долара в гривню. Отже, банком не виконані умови договору щодо видачі 14000 доларів США, з огляду на це нараховувати заборгованість і стягувати суму кредиту та відсотків в доларах США є незаконно та несправедливо.

Також ОСОБА_5 зазначає що використання в оспорюваному кредитному договорі іноземної валюти , а саме долару США, на території України як засобу платежу без відповідної індивідуальної ліцензії НБУ- є порушенням законодавства України.

Апелянт зазначає, що банк оманним шляхом, використовуючи нечесну підприємницьку практику, видав йому псевдо валютний кредит, а відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Банк взагалі, на думку апелянта, не мав права видавати валютні кредити.

Також до договору про споживчий кредит включені положення, які відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону є несправедливими, графік погашення кредиту взагалі не видавався банком, які суми зараховувалися в погашення основної суми та процентів невідомо. Крім того, апелянт зазначає, що ніколи не підписував Умови кредитування фізичних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та його представника, представника ПАТ»Банк Форум», дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 01.10.2008 року сторони уклали кредитний договір № 0011/08/27-ZNv, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 14000 дол. США, на строк до 28.09.2018 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 13.5% річних. Пунктом 2.10 Договору передбачена разова сплата позивачем комісії в сумі 1.5% суми кредиту за ведення позичкового рахунку. Умовами договору також передбачена можливість нарахування позивачем пені в розмірі 0.2% за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання, а також штрафу в розмірі 5000 грн за порушення відповідачем зобов'язань визначених пунктом 3.3 Договору (пп. 4.1, 4.4).

У порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_5 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 26.12.2014 року складає 6665.44 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на день розрахунку (15.77087 грн за 1 дол. США) становить 105119 грн 79 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту - 6182.12 дол. США, заборгованість по сплаті процентів - 483.32 дол. США. Крім того, позивачем нараховано пеню, за порушення строків розрахунків, в розмірі 244.77 дол. США., та штраф, за порушення пункту 3.3.7 Договору (незабезпечення страхування предмета застави) в розмірі 5000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача, правильність якого відповідачем не спростовано, а нарахування та стягнення штрафу у фіксованій сумі в розмірі 5000 грн. суперечить закону.

Вказані висновки суду першої інстанції повністю узгоджуються із матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 1048 - 1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.

Певні особливості регулювання відносин за договорами про надання споживчого кредиту встановлено Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже банк у відповідності до положень ст.554 ч.2ст.1050 ЦК України, обґрунтовано пред»явив вимогу як щодо дострокового повернення частини кредиту, що має сплачуватися відповідно до графіку його повернення, так і заборгованості з його повернення та процентів за користування ним, з ОСОБА_5

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не дають підстав для його скасування.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про захист прав споживачів і визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов є безпідставним, а тому не підлягає задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними в п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю.

При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Відповідно до положень статей 6, ч.1 ст.626, ст.627, ч.1 ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ч.1 ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 на час укладення договору влаштовували умови договору, відповідач свідомо бажав отримати кредит саме в іноземній валюті доларах США про що свідчить його заява, фактично ОСОБА_5 отримав кредит у гривнях, проте на підставі власноруч підписаної ним же заяви, на підставі якої валюту зобов'язання було попередньо конвертовано в гривню, а вже після цього видано відповідачеві(ас.9).

Крім того, як вірно встановлено судом, ОСОБА_5 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що він не бажав конвертації іноземної валюти та фактичної виплати йому грошових коштів у національній валюті України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_5 систематично сплачуючи протягом тривалого часу періодичні платежі згідно умов договору, погоджувався з умовами кредитного договору, не порушував питання про його розірвання, або про визнання його недійсним, то його волевиявлення, як учасника правочину, було вільним і відповідало її внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а отже, не вважав умови кредитного договору несправедливими. Правочин було вчинено у письмовій формі відповідно до вимог закону, а сам позивач не заперечує, що на момент укладення договору мала і в даний час має необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Колегія суддів вважає також безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про порушення законодавства при укладенні оспорюваного ним кредитного договору 01 жовтня 2008 року№0011/08/27ZNV, у зв»язку із відсутністю в банку відповідної індивідуальної ліцензії НБУ та обов»зку у зв»язку з цим покладати на позичальника незаконні зобов»язання щодо виконання зобов»язання у іноземній валюті.

Згідно зі ст.2 Закону України»Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Відповідно до ч.3ст.533 ЦК України використання іноземної валюти , а також платіжних докментівв іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом.

Згідно з п.1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року№483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада України за №1429/10028 використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється , якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк(ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав ліцензію йому та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст.5 Декрету КМ України »Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з Банківськими ліцензіями №62 №63-3 виданих Акціонерному комерційному банку «Форум»відповідно 03 грудня 2001 року та 10 червня 2005 року(ас.91-92) та додатку №62-3 від 10 червня 2005 року(ас.93), пат»Банк»Форум» має право здійснювати банківські операції, зокрема надавати кредити в іноземній валюті.

За викладених обставин не є обгрунтованими і доводи апелянта з посиланням на норми ст.192, 524,533 ЦК України, оскільки п.1.1 Кредитного договору сторони узгодили , що зобов»язання виражене в іноземній валюті.

Безпідставними є посилання ОСОБА_5 на ненадання йому банком графіку погашення заборгованості та детальної інформації про сукупну вартість кредиту, оскільки як вбачається зі змісту договору та додаткових договорів до нього, які були підписані ОСОБА_5 та у відповідності до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначені їх умов з урахуванням вимог цього кодексу,чітко визначені всі складові місячного платежу за договором. Крім того, волевиявлення ОСОБА_5 на укладення кредитного договору на умовах( з врахуванням отриманої від банку інформації, передбаченої ч.2ст.11 Закону), його згода з визначеним договором розміром річної відсоткової ставки за кредитом та іншими умовами Договору підтверджується наявними в матеріалах справи фінансовими документами,систематичною сплатою протягом тривалого часу періодичних платежів згідно з умовами договору. Виконанням протягом тривалого часу умов кредитного договору та підписанням додаткових договорів до Договору ОСОБА_5 фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору, і не заявляв щодо порушення його прав та інтересів при укладенні договору. Своїми підписами на кожній сторінці кредитного договору, додаткових договорів до нього, позичальник фактично підтверджував своє ознайомлення з умовами кредитування, і зокрема з умовами розрахунків.

Встановлені судом обставини дають підстави стверджувати, що банк у письмовій формі надав ОСОБА_5 вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши , що валютні ризики під час виконання зобов»язань покладені на позичальника, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки.

Безпідставними також є посилання ОСОБА_5 на несправедливість кредитного договору та визнання такого недійсним у зв»язку з тим що згідно з п.2.6 кредитного договору нарахування процентів здійснюється методом» факт/360», хоча є загальновідомо що календарний рік складається з 365 днів, високосний з 366 днів. Застосування банком зазначеного методу для визначення суми плати за користування кредитними коштами призводить до прихованого збільшення відсоткової ставки з 13,5 річних до 13,69 річних, а у високосний рік до 13,72 річних.

Можливість застосування методу факт/360 для обрахування процентних доходів і витрат предбаченоп.1.18 Постанови НБУ від 18.06.2003 року»Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України». Застосування зазначеного методу розрахунку процентів не суперечить вимогам законодавства і є результатом домовленості сторін.

Закріпивши на законодавчому рівні певний порядок і вимоги щодо укладення договорів, зокрема, і кредитних договорів, законодавець з метою захисту порушено того права учасників кредитних правовідносин визначив правові підстави визнання правочинів, в тому числі і кредитних договорів, недійсними у випадку недотримання законодавства при їх укладенні.

Відповідно до положень статей 15.16 ЦК України, статей 1 та3 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому під час розгляду спору в суді доказуванню підлягає не лише сам по собі факт порушення норм матеріального права, зокрема і в сфері договірних відносин під час укладення договору, а підлягають встановленню обставини доведеності порушення законних прав позивача, їх істотності та з»ясуванню, в чому саме полягає порушення його законних прав.

Статтею 229 ЦК України встановлено правові наслідки правочину,який вчинено під впливом помилки, а статтею 230 ЦК України - під впливом обману, виходячи з аналізу зазначених норм права,як обман, так і помилка, є самостійними підставами для визнання правочину недійсним.

ОСОБА_5 обгрунтовував свій позов про визнання недійсним кредитного договору тими обставинами, що банк навмисно ввів його позичальника, як споживача кредитних послуг в оману щодо умов договору, які нібито були погоджені сторонами.

Відповідно до змісту ч.1ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення , розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами 01 жовтня 2008 року кредитного договору такі умови договором передбачені(а.с.4-5).

Посилання апелянта в обгрунтування недійсності кредитного договору на ч.1.3 ст.203,ч.1ст.215.ч.1ст.229 ЦК України, які стосуються умов кредитного Договору, не можуть бути підставою для визнання самого кредитного договору недійсним.

Враховуючи зазначене, що кредитний договір між сторонами відповідав вимогам закону, він породив ті права та обов»язки які бажали його учасники, і ОСОБА_5 не доведено фактів що свідчать про порочність даного правочину, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ПАТ "Банк "Форум", та відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: