АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9115/15 Справа № 195/948/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипченко Д. М. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2015 рокута ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.47-50).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19.08.2015 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості(а.с.42-45).

Як на підстави апеляційної скарги, ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.47-50).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.07.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (сума кредитного ліміту становила 3200,00 грн.), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Банк свої зобов'язання виконав повністю, а ОСОБА_2 зобов'язання з повернення коштів не виконала.

Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем станом на 30.06.2015 року за відповідачем перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором б/н від 02.07.2007 року, у розмірі 23 423,73 грн., яка складається з наступного: 4818,64 грн. - заборгованість за кредитом; 12674,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4576,63 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1103,51 грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань по поверненню кредитних коштів ПАТ КБ "ПриватБанк" 21.07.2015 року звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом із пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 257 ЦК визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі вимогами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

У відповідності до положень ст. 261 ЦК, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України (справа 6-103цс14, постанова від 24.09.2014 року) початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заяву про застосування строку позовної давності відповідачем було подано до суду першої інстанції 19.08.2015 року (а.с.34-35).

Оскільки право на позов у ПАТ КБ "ПриватБанк" виникло при невнесенні відповідачем чергового платежу, а саме по відсоткам - у липні 2009 року, кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, а саме до липня 2011 року, до суду Банк звернувся лише у липні 2015 року, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем пропущено строк позовної давності є правильним.

Посилання ПАТ КБ "ПриватБанк"в апеляційній скарзі на те, що строк позовної давності не закінчився - безпідставні.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справ.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: