Категорія 30Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

17 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Торгівельний Дім «Время» на рішення Вінницького міського суду від 20 лютого 2015 року в справі за позовом Приватного підприємства «Торгівельний Дім «Время» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління Державної служби охорони при УМВС України у Вінницькій області про відшкодування матеріальних збитків, -

встановила:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року в задоволенні позову Приватного підприємства «Торгівельний Дім «Время» відмовлено.

Не погодившись із рішенням, ПП «Торгівельний Дім «Время», через свого представника подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник апелянта ПП «Торгівельний Дім «Время», повідомлений в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився повторно, направив телеграму-клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з перебуванням на лікарняному, яке до задоволення не підлягає, так як поважність причин неявки представника як в минуле, так і в дане судове засідання не підтверджені документально.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, повідомлені про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою в установленому порядку адресою місця проживання, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Представник відповідача - Управління Державної служби охорони при УМВС України у Вінницькій області Щур В.Г. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП «Торгівельний дім «Время» як суборендар прийняв від орендаря в строкове платне користування нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до укладеного договору суборенди, п. 4.9, суборендар зобов'язується за власний рахунок здійснювати охорону свого майна та майна, що належить орендарю, яке знаходиться на орендованій ним території.

Згідно з наказом ПП «Торгівельний дім «Время» від 17 червня 2014 року № 177-к на посаду регіонального директора структурного підрозділу ПП «Торгівельний дім «Время» в м. Вінниці призначено ОСОБА_3 (а.с. 33), а 18 червня 2014 року з останнім укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким ОСОБА_3 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення та/або неналежне забезпечення схоронності ввірених матеріальних цінностей (а.с. 34).

Наказом ПП «Торгівельний дім «Время» від 13 червня 2014 року № 174-к на посаду головного бухгалтера структурного підрозділу ПП «Торгівельний дім «Время» в м. Вінниці було призначено ОСОБА_5 (а.с. 37), та 17 червня 2014 року з нею укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за яким остання прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення та/або неналежне забезпечення схоронності ввірених матеріальних цінностей (а.с. 38).

Обов'язок по розпорядженню ключами від складських приміщень покладено виключно на бухгалтерів регіональних структурних підрозділів, за якими вони закріплені, що відображено в наказі ПП «Торгівельний дім «Время» від 25.04.2014 року № 60 «Про порядок доступу до складських розміщень підприємства» (а.с. 35).

01 вересня 2014 року між ПП «Торгівельний дім «Время» (замовник) та УДСО при УМВС України у Вінницькій області (виконавець) укладено договір № 1684 на централізовану охорону майна на об'єкті (а.с. 19-32).

Умовами даного договору - п.2.1 визначено, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по спостереженню за системою сигналізації та її обслуговування на об'єкті, який входить до дислокації (вказана у додатку № 1 - нежитлові приміщення по АДРЕСА_1) та зобов'язується терміново направляти групу затримання в разі спрацювання сигналізації на такому об'єкті для відповідного реагування в дні та години, зазначені в дислокації. Межі такого об'єкту вказуються у плані (схемі) - додаток №5 до договору. За цим договором виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не вступає у володіння ним.

01 жовтня 2014 року в результаті проведеної інвентаризації у вищевказаних складських приміщеннях було виявлено нестачу продукції у кількості 221500 пачок цигарок, що підтверджується інвентаризаційним описом № 14/О-Д від 01.10.2014 року (а.с. 40).

Згідно з довідкою ПП «Торгівельний дім Время» від 28.10.2014 року за вих. № 627/01 сума матеріального збитку, заподіяна внаслідок крадіжки 01.10.2014 року з території складу структурного підрозділу ПП «Торгівельний дім «Время» по АДРЕСА_1, складає 2126400,00 грн. (а.с. 41-46).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність правових підстав для відшкодування шкоди з УДСО при УМВС України у Вінницькій області, не обґрунтовано якими неправомірними діями відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заподіяно пряму дійсну шкоду, чи є причинно-наслідковий зв'язок між цими діями та наслідками, які настали, а також в чому полягає їх вина у спричиненні такої шкоди.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи і нормам матеріального права, а доводи апеляційної скарги спростовуються наступним.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема договори та інші правочини.

Частиною першої статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Умовами договору на централізовану охорону майна на об'єкті визначено, що виконавець зобов'язаний у час, визначений у дислокації, здійснювати охорону майна замовника на об'єкті, що був прийнятий під спостереження від розкрадання (п.4.1.1).

При наявності письмової заяви замовника про заподіяні збитки внаслідок невиконання виконавцем своїх зобов'язань, уповноважені представники виконавця зобов'язані брати участь у визначені розміру цих збитків та в знятті залишків товарно-матеріальних цінностей, які порівнюються з даними бухгалтерського обліку замовника на день події. Зняття залишків товарно-матеріальних цінностей повинно було бути проведено терміново по прибуттю представників сторін на місце події (п.6.3).

Виконавець звільняється від відповідальності за збитки, розмір яких визначено замовником самостійно, без уповноважених представників виконавця, при відсутності письмового повідомлення замовника, яке вручається під розписку, про час визначення розмірів збитків та зняття залишків товарно-матеріальних цінностей (п.7.2).

Крім того, п.4.2.4 договору визначено, що при виникненні причин, незалежних від Виконавця (невідповідність параметрів телефонної мережі технічним умовам, знеструмлення об'єкта чи АТС, непрацездатність мережі міжміського чи стільникового зв'язку або відключення каналів зв'язку чи постачання електричної енергії та ін.), що перешкоджає здійсненню Виконавцем заходів по спостереженню за сигналізацією, останній має право не приймати під спостереження засоби сигналізації на об'єкті до моменту усунення цих причин.

Інструкцією про порядок здачі (зняття) сигналізації об'єкта під (з-під) централізоване спостереження та користування сигналізацією передбачено, що у випадку відсутності електроживлення приладів сигналізації, несправності телефонної лінії або каналу зв'язку, порушення цілісності будівельних конструкцій об'єкта, сигналізація не може бути прийнята під спостереження до усунення цих недоліків (п.5.1).

Із пояснень представників УДСО при УМВС України у Вінницькій області, даних ними в ході розгляду справи, та які не заперечувались позивачем, вбачається, що 26 вересня 2014 року о 22 год. 56 хв. 02 сек. за адресою: АДРЕСА_1, відбулось спрацювання сигналізації.

Група затримання прибула на вищезазначений об'єкт через 7 хв. 57 сек. При обстеженні «об'єкта» порушень цілісності дверей, вікон, замків в офісі та складському приміщенні виявлено не було. У зв'язку з тим, що офіс-склад ПП «Торгівельний дім Время» після спрацювання неможливо було взяти під охорону, оператором ГПЦС було викликано матеріально-відповідальну особу - директора ОСОБА_3 та електромонтера ОПС ЦТО УДСО.

Відповідач ОСОБА_5, як відповідальна за збереження ключів від об'єкта, у цей час на телефонні дзвінки не відповідала. Електромонтер ОПС ЦТО УДСО в присутності представника ПП «Торгівельний дім «Время» встановив причину надходження сигналу «Тривога» на ГПЦС, а саме відсутність зв'язку між охоронним об'єктовим пристроєм та станційним обладнанням ГПЦС.

27 вересня 2014 року об 11 год. 21 хв. 40 сек. після усунення пошкоджень охоронний прилад ППКОП «Орион-12Т», однією із технічних особливостей якого є наявність запам'ятовуючого пристрою, надіслав на ПЦС усю статистику спрацювання шлейфів сигналізації, які відбувались безпосередньо на «Об'єкті» за час відсутності зв'язку. Після втрати зв'язку ( 22 год. 56 хв. 02 сек. 26.09.2014 року по 11 год. 21 хв. 40 сек. 27.09.2014 року) ППК ОП «Оріон-12Т» встановив, що ніяких повідомлень на ГПЦС по охороні саме складу (шлейф № 4) не приходило, а це означає, що в складі сторонніх осіб не було. Вказаний вище склад було санкціоновано знято з під охорони, а саме по коду, який повинні знати лише визначені особи від «Об'єкту», 01.10.2014 року о 15 год. 27 хв. 32 сек.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з боку відповідача - Управління Державної служби охорони при УМВС України у Вінницькій області були відсутні порушення умов договору на централізовану охорону майна на об'єкті, а тому відсутні підстави для відшкодування матеріальних збитків.

Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків є протиправними діями.

Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість). Дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню. Між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв'язок.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови від 29 грудня 2012 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Пунктом 1 частини 1 статті 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе (працівником) повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (з наступними змінами) роз'яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135 1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

Крім того, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відповідно до статті 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, посилання позивача на те, що в результаті порушення відповідачем УДСО при УМВС України у Вінницькій області умов договору про централізовану охорону майна (об'єкт охорони тринадцять годин поспіль не охоронявся) та через недбале виконання покладених службових обов'язків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з приміщень складу було здійснено крадіжку товару, є безпідставними.

Також не підтверджені належними доказами та є такими, що ґрунтуються на припущеннях посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 за усною домовленістю із відповідачем ОСОБА_3, без погодження позивача та за мовчазною згодою УДСО при УМВС України у Вінницькій області, передала останньому коди доступу до приладів охоронної сигналізації, що встановлені в складському приміщенні, що дало можливість ОСОБА_3 безперешкодно проникати у приміщення складу.

Хоча підставою відповідальності відповідача УДСО при УМВС України у Вінницькій області згідно з позовними вимогами є укладений між сторонами цивільно-правовий договір - договір на централізовану охорону майна на об'єкті, а відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - укладені з останніми договори про повну матеріальну відповідальність відповідно до трудового законодавства, позивач наполягає на солідарному стягненні заподіяних збитків з трьох відповідачів, що не передбачено законом.

Крім того, із довідки наданої СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області від 22.01.2015 року вбачається, що в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄДР 01.10.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Особа, що вчинила кримінальне правопорушення, не встановлена, триває досудове розслідування.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Торгівельний Дім «Время» відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно : Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Голота Л.О. Стадник І.М.