Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

01 квітня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки -трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить в рівних частках на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4., у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 січня 2007 року № ML-008/029/2007 в сумі 112 673,42 дол. США, що еквівалентно 1 092 869,42 грн, пені - 3 988 973,40 грн шляхом проведення прилюдних торгів та виселити відповідачів і неповнолітнього ОСОБА_5, 1999 року народження, з вищевказаного жилого приміщення.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 25 січня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-008/029/2007, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 95 000 дол. США зі сплатою 13,99 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 січня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4. та банком укладено договір іпотеки № PML-008/029/2007, предметом якого є трикімнатна квартира № 105, загальною площею 60,1 кв. м, житловою площею 40,7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором станом на 03 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 1 12 673,42 дол. США (1 092 869,42 грн), пеня - 3 988 973,40 грн.

Письмова вимога про усунення порушень за договором іпотеки та звільнення квартири відповідачами виконана не була, у зв'язку з чим банк просив задовольнити позов.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 серпня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що 25 січня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-008/029/2007, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 95 000 дол. США зі сплатою 13,99 % річних та терміном повернення до 25 січня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 січня 2007 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4. та ЗАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки № PML-008/029/2007, предметом якого є трикімнатна квартира № 105, загальною площею 60,1 кв. м, житловою площею 40,7 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори згідно з додатком до договору, зокрема кредитний договір від 25 січня 2007 року № ML-008/029/2007, укладений з ОСОБА_3, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло такий кредитний портфель та зобов'язалося сплатити на користь продавця винагороду.

05 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (фактор) та ПАТ «ОТП Банк» (клієнт) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1.1 якого ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність прав, належних клієнту за договорами забезпечення, зокрема і за договором іпотеки від 25 січня 2007 року № PML-008/029/2007, укладеним з ОСОБА_3, ОСОБА_4., включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань станом на 03 березня 2014 року утворилася заборгованість, яка сатновить 112 673,42 дол. США, що еквівалентно 1 092 869,42 грн, та 3 988 973,40 грн пені за прострочення виконання зобов'язань, з яких: 85 965,30 дол. США - залишок заборгованості за кредитом, 26 708,62 дол. США - сума несплачених відсотків, 3 988 973,40 грн - пеня за прострочення виконання зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусово звертати стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами в іноземній валюті.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Дія цього Закону не поширюється на осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Суд, вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахував того, що Законом не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи із положень ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на вищевказане уваги також не звернув, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, безпідставно не взяв до уваги та не перевірив в достатньому обсязі доводів апеляційної скарги.

Оскільки розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко