Справа № 381/5228/14 Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/1962/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 58 14.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

при секретарі : Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулися до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором № 410/703907 від 27 червня 2008 року в загальному розмірі 10 628,63 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 129 489,23 грн., а також понесених витрат по сплаті судового збору. Вимоги позову мотивовані тим, що 27 червня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 410/703907, за умовами якого останньому надано в кредит кошти на придбання транспортного засобу в сумі 19 921,38 дол. США зі сплатою 10,9 % річних з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2014 року включно. 13 березня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідної до якої строк користування кредитними коштами погоджено до 26 червня 2018 року включно та змінено графік погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 27 червня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 410/703907-П, за яким поручитель зобов'язувалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Позивач вказав, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак позичальник своїх зобов'язань належним чином не виконував, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносив, а тому станом на 5 квітня 2014 року у нього утворилася заборгованість, яка всіляко ігнорується відповідачами.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 410/703907 від 27 червня 2008 року в загальному розмірі 10 628,63 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 129 489,23 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 4 лютого 2015 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити його резолютивну частину, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, зазначивши про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 червня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 410/703907, за умовами якого останньому надано в кредит кошти на придбання транспортного засобу в сумі 19 921,38 дол. США зі сплатою 10,9 % річних з кінцевим терміном повернення до 26 червня 2014 року включно.

13 березня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідної до якої строк користування кредитними коштами погоджено до 26 червня 2018 року включно та змінено графік погашення кредиту.

27 червня 2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 410/703907-П, за яким поручитель зобов'язувалася відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань, що виникли із кредитного договору в повному обсязі.

Звертаючись до суду з позовом, представник банку вказав, що у зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань, станом 5 квітня 2014 року ОСОБА_3 має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 10 628,63 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 129 489,23 грн., в тому числі строкової заборгованості за кредитом - 10 414,84 дол. США (126 884,61 грн.); простроченої заборгованості за кредитом - 117 дол. США (1 425,42 грн.); нараховані відсотки - 77,90 дол. США (949,06 грн.); пені за несвоєчасне погашення кредиту й відсотків - 18,89 США (230,14 грн.), що має своє відображення в рахунку заборгованості.

Ухвалюючи рішення про стягнення вказаної заборгованості з відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що він порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі.

В даній частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому згідно вимог ст. 303 ЦПК України перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Поруч з цим, відмовляючи в задоволенні вимог банку до відповідача ОСОБА_4, суд дійшов висновку, що банк не вправі вимагати погашення заборгованості від поручителя, оскільки не повідомив її належним чином про виникнення заборгованості позичальника.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не ґрунтується на матеріалах справи і зроблені в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відмовляючи в задоволенні позову банку до поручителя з підстав неповідомлення поручителя про заборгованість позичальника перед банком, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно із роз'ясненнями, які містяться в абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

Таким чином висновки суду про відмову в задоволенні позову банку до поручителя є помилковими, так як відсутність письмової вимоги до поручителя не є перешкодою для реалізації права банку звернутися за захистом своїх порушених прав до боржника та поручителя, як до солідарних боржників за кредитним зобов'язанням. При цьому поручитель не позбавлений можливості заперечувати проти позову тими підставами, якими він мав заперечити проти письмової вимоги.

Окрім цього, з матеріалів справи убачається, що 2 липня 2014 року позивачем на адреси відповідачів направлялися вимоги щодо виникнення та погашення кредитної заборгованості в сумі 11 351,27 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 133 780,37 грн., з дотриманням умов абз. 2 п.п. 3.2 договору поруки (а.с. 32-34).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права й відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з кожного відповідача стягуються судові витрати, понесені позивачем, а саме 1 294,89 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 647,45 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 1942,34 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором № 410/703907 від 27 червня 2008 року в загальному розмірі 10 628,63 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 129 489,23 грн. (сто двадцять дев'ять тисяч чотириста вісімдесят дев'ять гривень двадцять три копійки) та по 971,17 грн. (дев'ятсот сімдесят одна гривня сімнадцять копійок) сплаченого судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: