Справа № 136/148/15-ц Провадження № 22-ц/772/1036/2015Головуючий в суді першої інстанції Мочульська Л. Т.
Категорія 27Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Іванюка М. В., Панасюка О. С.,

за участю секретаря: Топольської В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів з банківського рахунку ,

встановила:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів з банківського рахунку .

До позовної заяви позивачем було додано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на власні кошти ПАТ «Дельта Банк» у межах ціни позову у розмірі 131718 грн.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального прав, просило оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Так, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання в подальшому можливого рішення суду.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006 р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз'яснено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Однак, зазначені вимоги закону суд першої інстанції залишив поза увагою.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції обмежився лише загальним висновком про наявність обставин, що можуть утруднити виконання можливого рішення суду, однак, не взяв до уваги той факт, що жодних доказів на підтвердження таких обставин позивачем надано не було.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що накладаючи арешт на власні кошти AT "Дельта Банк", суддя тим самим заборонив банку користуватися своєю власністю, в той час як власні кошти клієнта і досі перебувають на його особистому рахунку № НОМЕР_1.

Таким чином, колегія суддів перевіривши відповідність виду забезпечення позову заявленим вимогам, а також враховуючи, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, приходить до висновку, що у суду першої інстанції, з урахуванням обставин справи, не було обґрунтованих підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на власні кошти відповідача у межах ціни позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи наведене та керуючись 151, 152, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 311, 313-315 ЦПК України, колегія cуддів ,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 09 лютого 2015 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: