АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/640/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарях: Кошельнику В.М., Дорощук О.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1, третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, - ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 та служби у справах дітей Хмельницької міської ради про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що між ним та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/3271/82/697, за яким він мав отримати кредит на споживчі цілі у розмірі 499693,74 грн. під 10,5 % річних.

Виконання зобов'язання позичальником забезпечується укладенням договору іпотеки квартири АДРЕСА_1.

Відповідач свого зобов'язання не виконав, грошові кошти йому не надав.

У зв'язку з цим, позивач просив суд визнати недійсними договори від 18.01.2012 року - кредитний № 014/3271/82/697 та іпотечний № 21.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи.

Посилається на те, що суд не прийняв до уваги, що в оспорюваній квартирі проживають малолітні діти, проте дозволу органу опіки та піклування не надавалось .

Апелянт вказує, що суд не звернув увагу, що договір кредиту від

____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Карплюк О.І. Категорія:19,27

Доповідач: Купельський А.В.

18.01.2012 року був укладений як договір реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 9.06.2008 року, що законодавством не передбачено.

Також, ОСОБА_1 вказує, що його представнику безпідставно було відмовлено у витребуванні інформації щодо виконання кредитного договору; у долучені до матеріалів справи кредитного договору від 9.06.2008 року; у перерві в засіданні для ознайомлення поданими відповідачем під час засідання доказами.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 18 січня 2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого, останньому надано кредит в сумі 499693 грн. 74 коп. строком до 18 серпня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10,5% річних (а. с. 10-17).

18 січня 2012 року між ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», з однієї сторони, та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з другої сторони, з метою забезпечення виконання позивачем вищезгаданого кредитного договору, укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а. с. 22-28).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів порушення зобов'язань банком, які виразились в ненаданні йому коштів, та що укладені договори не відповідають вимогам чинного законодавства.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Батьки або особи, які їх замінюють, відповідно до вимог ч. 3 ст. 17 та ч.3 ст. 18 України «Про охорону дитинства» не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання, органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України N5 з цього приводу роз'яснив, що суди повинні з'ясовувати, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Презумпція правомірності правочину встановлена статтею 204 ЦК України, згідно частини першої якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Підставами для визнання договору недійсним, відповідно до ст. ст. 18, 19 Закону України „ Про захист споживачів" є укладення договору на умовах, що обмежують права споживачів та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Суд першої інстанції вірно вважав, що зміст укладеного кредитного та іпотечного договорів не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Правовою підставою позову, ОСОБА_1 зазначає положення ст. 230 ЦК України та Закон України „Про захист прав споживачів" вказуючи, що при укладенні спірного кредитного договору, працівники банку ввели його в оману.

Відповідно до вимог ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивача, як учасника оспорюваного правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі. Договір вчинено у формі, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В справі знаходяться завірені копії договорів кредитного та іпотечного, графік платежів, заява про видачу кредиту з підписами позивача про те, що він ознайомилась з зазначеними документами (а. с. 10-28).

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази, що на період укладання договорів у спірній квартирі були зареєстровані, проживали неповнолітні діти.

Посилання апелянта, що суд не прийняв до уваги, що в оспорюваній квартирі проживають малолітні діти, проте дозволу органами опіки та піклування на укладення договору іпотеки не надавалось, є необґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів, що стали підставою для укладання іпотечного договору, позивач та інші члени сім'ї позивача, подали нотаріусу заяви про те, що неповнолітні та малолітні діти, які користуються та зареєстровані в спірній квартирі - відсутні.

З довідки об'єднання співвласників багатоквартирного будинку „Карат" видно, що на 16 січня 2012 року в квартирі АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_1, сім'я якого складається з дружини - ОСОБА_8 та сестри - ОСОБА_3

Доказів проживання неповнолітніх дітей у спірній квартирі, права їх користування та власності цією квартирою на період укладання спірного договору і на період розгляду справи у суді, позивач, якому у відповідності до ч. 4 ст.10 ЦПК України роз'яснено його права та обов'язки щодо надання доказів, не навів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні документи, що уповноважують позивача представляти і інтереси інших неповнолітніх, крім своєї дочки.

Не може бути підставою для скасування рішення суду тлумачення апелянта, що договір кредиту від 18.01.2012 року був укладений як договір реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 9.06.2008 року, що законодавством не передбачено.

Посилання апелянта при цьому на п. 3.2 договору іпотеки є необґрунтованим. В цьому пункті зазначається, що договір іпотеки укладається у зв'язку з наданням згоди на проведення реструктуризації.

Зауваження ОСОБА_1, що його представнику судом безпідставно було відмовлено у витребуванні інформації щодо виконання кредитного договору; у долучені до матеріалів справи кредитного договору від 9.06.2008 року; у перерві в засіданні для ознайомлення поданими відповідачем під час засідання доказами, теж не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

ОСОБА_1 не надано доказів, що банк відмовлявся надавати зазначену інформацію і в позові ця інформація не зазначалась як підстава його обґрунтування.

Апелянтом копії договорів кредиту та іпотеки від 9 червня 2008 року долучені до апеляційної скарги і досліджені колегією суддів. Висновків суду вони не спростовують.

Представником апелянта зазначено, що до розгляду справи в апеляційному суді він та апелянт ознайомились з поданими відповідачем документами.

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський