Справа № 148/2160/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 квітня 2015 року Тульчинський районний суд Вінницької області

В складі : головуючого судді Робак С.О.

при секретарі Грох Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредиторської заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

08.08.2014 року ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредиторської заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що11.06.2001 року між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 79. Згідно п.п.1.1, 1.2 вказаного договору відповідачу було надано кредит в сумі 30 000 грн. на 12 місяців, під 31% річних за користування кредитом, на придбання трактора Т-150, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11.06.2002 року.

Згідно п.2.3 Кредитного договору, банк зобов'язується проводити нарахування процентів за користування кредитом щомісячно, за поточний календарний місяць, останнє нарахування - на дату повного погашення кредиту.

Згідно п.3.2 Кредитного договору позичальник зобов'язується забезпечити своєчасне та повне погашення кредиту та сплату процентів за користування ним у строки, передбачені Кредитним договором.

Згідно п.3.5 Кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно не пізніше 16 числа сплачувати банку за користування кредитом проценти згідно з пунктом 1.2 Кредитного договору. Сплату процентів за користування кредитом здійснювати готівкою.

Отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання щодо строків повернення кредиту, процентів за його користування, що призвело до виникнення простроченої заборгованості по кредиту та процентах, в зв'язку з чим банк звернувся до Тульчинського районного суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 38 343,25 грн., з яких 30 000 грн. кредит та 8 343,25 грн. проценти нараховані станом на 11.06.2002 року.

Рішенням Тульчинського районного суду 13.05.2014 року в позові було відмовлено в зв'язку зі спливом позовної давності.

Рішення суду набуло законної сили 11.06.2014 року.

ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Згідно пункту 6.3 кредитного договору, строк дії договору встановлюється з дня його укладання і до повного повернення кредиту, а також одержання банком всіх належних йому процентів та комісій.

Оскільки, кредитний договір діючий, кредитні кошти в сумі 30000 грн. позичальником не повернуті. Банк згідно пункту 2.3 цього договору продовжує нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом. Всього, станом на 31.07.2014 року нараховано 121216, 56 грн. процентів.

Умовами кредитного договору (пункти 1.2, 3.5) передбачено щомісячну сплату процентів за користування кредитом, тобто зобов'язання виконується позичальником частинами, при цьому початок перебігу позовної давності для стягнення процентів за користування кредитом є день, коли позичальник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Станом на 10.02.2015 року в межах строку позовної давності 3 роки, який почався 31.07.2011 року заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором, становить 32 843,02 грн.

На адресу відповідача банком направлялась вимога про усунення порушень за кредитним договором, погашення прострочених процентів. Дана вимога залишилась без належного реагування та задоволення.

Згідно пункту 3.10 кредитного договору позичальник зобов'язався відповідати власними коштами і майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з умов цього договору.

У зв`язку з вказаним вище, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в сумі 32 843.02 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 328,43 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що позивач неправомірно прийшов до висновку про те, що кредитний договір № 79 від 11.06.2001 року є діючим і нарахував заборгованість у відсотках за користування кредитом на суму кредиту, яку рішенням суду від 13.05.2014 року визнано такою, що не підлягає стягненню у зв'язку зі спливом позовної давності. А відповідно до вимог чинного законодавства зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги як стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, позивач всупереч вимогам закону зробив безпідставний висновок про те, що строк позовної давності чомусь розпочався 31.07.2011 року, а закінчився 31.07.2014 року та 04.08.2014 року звернувся з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 79 від 11.06.2001 року, пропустивши придуманий ним строк позовної давності, який сплив 01.08.2014 року. В зв'язку з тим, що не можуть нараховуватись проценти за користування кредитом, який не підлягає поверненню та які також не можуть нараховуватись у зв'язку зі спливом позовної давності, то просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до копії договору № 79 від 11.06.2001 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір на суму у 30000,00 грн., з цільовим призначення для придбання трактора «Т-150», на строк в 12 місяців до 11.06.2002 року, зі сплатою відсотків у розмірі 31% річних (а.с.5).

Так як відповідач зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 38 343, 25 грн., то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.05.2014 року, яке набуло законної сили 11.06.2014 року, у задоволенні позову банку було відмовлено в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

08.08.2014 року АТ «Ощадбанк» звернувся з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом за договором № 79 від 11.06. 2001 року з урахуванням збільшених позовних вимог за період з 31.07. 2011 року по 10.02.2015 року в розмірі 32 843,02 грн.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст.1048 ЦК України ).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами ( ст.629 ЦК України ).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ) ч.1 ст.626 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послуг, сплатити гроші тощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст.611 ЦК України ).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежного виконання ) (ст.610 ЦК України ).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому ст.530, 631 ЦК України визначаються ріні поняття - як «Строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання». Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( термін ).

З кредитного договору вбачається, що ним встановлено строк дії договору - до повного погашення відповідачем заборгованості за кредитом та процентами за користування ним ( п.3.2 кредитного договору), кінцевий строк погашення кредиту - 11.06.2002 року (п.1.1 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 16 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п.3.4 кредитного договору), доповнення №1 до строкового зобов'язання, яке є додатком до договору і для процентів за користування кредитом ( п.3.5 кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Таким чином, умовами договору, додатком №1 до договору (графіком погашення кредиту ), погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями з метою повернення кредитних коштів та процентів за користування ними до 11.06.2002 року.

Отже, поряд з установленням строку дії договору в договорі встановлено й строки виконання відповідачем окремих зобов'язань ( внесення щомісячних платежів ), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК України ).

Пунктом 4.6 кредитного договору передбачено право банку в разі недотримання відповідачем умов даного кредитного договору вимагати достроково його розірвання, повернення одержаного кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору.

Позивач не скористався таким правом, яке виникло у нього ще 17.07.2001 року і діяло до 11.07.2005 року.

Таким чином, в кредитному договорі № 79 встановлено як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 11.06. 2002 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( ч.4 ст.267 ЦК України).

Законом передбачено два види позовної давності, загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки( ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст.261 ЦК України ).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України) в т.ч. за зобов'язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору ( п.п. 3.4. 3.5 ) ОСОБА_1 був зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами ( щомісячними платежами ) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом.

Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізували обов'язок відповідача повертати весь борг частинами та встановлювали самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання ОСОБА_1 строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись ОСОБА_1 частинами щомісячно, а процентів - кожного 16 числа( включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів має обчислюватись з моменту (місяця, дня ) невиконання відповідачем кожного із цих зобов'язань.

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 взагалі не виконував щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, в зв'язку з чим утворилась кредитна заборгованість за кредитним договором.

Банк звернувся з позовом про стягнення процентів за користування кредитом лише 08.08.2014 року, тобто більш ніж через 7 років після спливу позовної давності та через 12 років після виникнення такого права.

З умов кредитного договору і змісту зазначених правових норм слідує висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року № 6-20цс14.

Також, відповідно до пункту 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Відповідно до абз. 2 п.31 вказаної постанови Цивільний кодекс України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Разом з тим за абз. 3 згаданої постанови, оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Зазначене роз'яснення стосується і позасудового порядку вирішення спорів, і в разі звернення з відповідним позовом до суду.

За таких обставин, враховуючи те, що щодо зобов'язань, основних так і додаткових, за договором № 79 від 11.06.2001 року укладеного між сторонами, уже були застосовані строки позовної давності і в задоволенні позовних вимог було відмовлено, тому суд вважає, що в задоволенні нових вимог за даним договором також потрібно відмовити, оскільки строки позовної давності сплили як за основними так і додатковими зобов'язаннями по даному договору, а тому по знову нарахованій заборгованості позов задоволений не може бути.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою в позовних вимогах витрати з оплати судового збору мають бути залишені за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251-254, 256-258, 261, 266, 526, 527, 530, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК ст.ст.88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в позові до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити в зв'язку зі спливом позовної давності

Судові витрати з оплати судового збору залишити за стороною.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з моменту проголошення рішення до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 17.04.2015 року.

Суддя: