РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015 року Першотравневий районний суд Донецької області

в складі :

головуючого судді Топузової Н.М.

при секретарі Котлубєй І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі,Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,третя особа Пенсійний фонд України ,про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримання розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом із наступних підстав:

Позивачка, з 01.10.2010 року по 28.11.2014 року ,на різних посадах, працювала в Управлінні Пенсійного фонду України в Новоазовському районі (далі - «відповідач-1») та була звільнена з роботи, на підставі ч. 6 ст. 36 КЗпП України - наказ відповідача-1 від 28.11.2014 року № 44-о /далі - «наказ»/.

За наказом, відповідач повинен був провести остаточний розрахунок при звільненні з позивачкою, виплатити їй компенсацію щорічної основної відпустки за період роботи ,з 02.10.2014 р по 30.09.2015 року у кількості 5 календарних днів.

Проте, у супереч наказу та приписам діючого трудового законодавства, з позивачем не було проведено остаточного розрахунку при звільненні, як пояснило керівництво відповідача -1 -через відсутність фінансування від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - «відповідач-2»).

У день звільнення ,відповідач-1 надав позивачу довідку № 36 від 28.11.2014 року, за змістом якої, заборгованість відповідача-1 перед позивачем складає 4351 грн.67 коп.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому ,від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення,

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, в усякому випадку, повинен, в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

У відповідності до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що з вини відповідачів, з позивачем не проведено розрахунку по безспірним сумам , у відповідності до ст.117 КЗпП України,відповідачі повинні виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

У відповідності до п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі -«порядок»), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на чисто відпрацьованих робочих днів (годин).

Виходячи з середньої вартості робочого дня позивача, розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на день подання позову складає: (середньоденний заробіток (164.33)* (80) кількість днів затримки розрахунку станом на 26.03.2015 року )- 13146, 4 грн.

У відповідності до ст .2-1 КЗпП України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці., працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної пати без обмежень будь-яким строком.

Таким чином, позивачка вимушена звернутися до суду ,та просить суд : стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 , належні при звільнені суми виплат у розмірі 4351 /чотири тисячі триста п*ятьдесят однієї/гривні 67 копійок та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по дату винесення рішення, перерахувавши кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Державний ощадний банк» України, код банку 335106, ДОУ АТ «Ощадбанк» в м. Маріуполі, пр-т. Ленінградський, б.43 та рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць, допустити до негайного виконання.

У судове засіданні позивачка ОСОБА_1 не з*явилася,надала заяву про підтримку позову та розгляд справи за її відсутності.

У судове засідання не з*явився відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі, по місце та час слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації,зазначеним у витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців,на адресу : 87400,Донецька область,Першотравневий район, селище міського типу Мангуш,вул.Леніна ,85-, поштовий конверт повернено з позначкою «за вказаною адресою даної організації не має». Відповідно до ст. 74 ЦПК України,виклик даного відповідача здійснено.Від даного відповідача не надійшло заяв про слухання справи за його відсутності чи про відкладання слухання справи.

У судове засідання не з*явився представник третьої особи-Пенсійного фонду України,про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Справу вирішено розглянути за відсутності позивача, відповідача-Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі та третьої особи -Пенсійного фонду України.

У судовому засіданні,представник відповідача -Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,за довіреності, Харакоз О.М, позовні вимоги не визнав у повному обсязі,просить суд відмовити в задоволені позову,пояснивши суду,що : Головне управління не може погодитись з позивними вимогами позивача з наступних підстав.

Право на працю є одним з найважливіших соціально-економічних прав людини, яке закріплене ст.43 Конституції України. Трудові правовідносини всіх працівників з роботодавцями регламентуються ст. 1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Відповідно до ст. 2 КЗпП України, працівник реалізує своє право на працю, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно ст. 94 КЗпП України ,заробітна плата, це винагорода, яка обчислена, як правило, в грошовому виразі, яку власник або уповноважений їм орган виплачує працівнику за виконану роботу.

Роботодавцем позивача є управління Пенсійного фонду України вНовоазовському районі Донецької області. Дане управління не є ліквідованим, не знаходиться в стані припинення або реорганізації, тому й обов'язок розрахунків із заробітної плати покладений на управління, в якому позивач працював. Територіальне управління має статус юридичної особи публічного права, самостійний баланс, рахунки та права і обов'язки здійснювати всі розрахунки.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та наказу головного управління від 13.11.2014 № 178, територіальне управління здійснило перереєстрацію свого місцезнаходження за адресою:

87400, Першотравневий район Донецької області, смт. Мангуш , вул. Леніна буд. 85, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 20.11.2014 року.

12 грудня наказом Пенсійного фонду України від 12.12.2014 року № 432 - о, було звільнено ОСОБА_3 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області, за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Також ,цим наказом ,були звільненні ОСОБА_4 з посади першого заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області та ОСОБА_5 з посади заступника начальника управління в Новоазовському районі Донецької області. Підставами для звільнення, були заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Після звільнення вищезазначених осіб, ніякі документи, печатки, пенсійні справи та інша документація територіального управління не надходила на адресу головного управління, як до вищестоящої організації. Тому підтвердити факт роботи позивача в територіальному управлінні головне управління не має можливості.

З головним управлінням ОСОБА_1 в трудових правовідносинах не перебувала. Означене управління не є правонаступником територіального управління, тому виплата заробітної плати не входить в межі компетенції означеного управління.

Позивачем надано до позивної заяви розрахунок № , де розраховано сума заборгованості, який підписаний бухгалтером, але печатки на підписі не має. До того ж, сума розрахунку складається з вислуги, індексації, надбавки, окладу, премії та рангу.

Відповідно до ч.2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» (далі - закон), заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до ч. 7 ст. 33 Закону, умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій бюджетної сфери» від 25.10.2008 року №939 ,для працівників, у яких посадові оклади менші ніж розмір мінімальної заробітної плати, посадові оклади (тарифні ставки) у штатному розписі установлюються на рівні мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік», установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Сума окладу працівників вказується в наказі начальника територіального управління.

В розрахунку, наданому позивачем, вказана сума премії за жовтень 2014 року 852 грн. 60 коп., а за листопад 2014 року 1535 грн. 74 коп., однак до позивної заяви не надано наказу про преміювання за вказані місяці. Відповідно до п.п. 2.2 постанови КМУ від 9 березня 2006 р. № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (надалі -постанова КМУ № 268), керівні органи державних органів влади здійснюють преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Відповідно до п.1.3 Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги працівникам Пенсійного фонду України та його органів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 12.4.2006 року № 4-7 ,преміювання працівників Пенсійного фонду України, головних управлінь, територіальних управлінь здійснюється за наказом, відповідно, Голови правління Пенсійного фонду України, начальника головного управління та начальника територіального управління, а у разі їх відсутності - особи, яка виконує їх обов'язок.

До позивної заяви не було надано наказів начальника управління в Новоазовському районі Донецької області про преміювання позивача за жовтень та листопад 2014 року, які могли б підтвердити вказані у розрахунку суми.

Відповідно до ч.5 ст. 33 Закону, надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям, щомісячно, у відсотках до посадового окладу, з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років -15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Частиною 4 ст. 33 Закону передбачено доплату за ранг,яка провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону, ранг службовцю присвоюється відповідно до займаної посади, рівня професійної кваліфікації та результатів роботи.

Частиною 8 ст. 26 Закону передбачено,що для присвоєння чергового рангу в межах відповідної категорії посади, державний службовець повинен успішно відпрацювати на займаній посаді два роки. За виконання особливо відповідальних завдань державному службовцю може бути присвоєно черговий ранг, достроково, в межах відповідної категорії посад.

Відповідно до додатку 57 постанови КМУ № 268 ,вказується розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування.

До позивної заяви надано копію наказу від 01.10.2010 року № 23 - о «Про призначення ОСОБА_1», в якій зазначено про присвоєння 15 рангу. З розрахунку вбачається, що за ранг позивачу зараховано 60 грн. Дана сума виплачується державним службовцям 12 рангу. У позивній заяві не має документу підтвердження факту присвоєння позивачу 12 рангу державного службовця.

Також у розрахунку вказана надбавка 268, яка виплачується згідно до постанови КМУ № 268. Згідно пункту 2 означеної постанови керівникам органів надано право, у межах затвердженого фонду оплати праці ,установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи. Відсоток даної надбавки визначається наказом начальника територіального управління, якого в позивній заяві не має.

З розрахунку позивача видно, що в жовтні 2014 року було 23 робочі дні, а в листопаді 2014 року - 20. До позивної заяви не надано табель обліку робочого часу, особливий рахунок працівника, відомість нарахування заробітної плати.

Також, позивачем не підтверджено жодним документом суму індексації за жовтень 2014 року у розмірі 26 грн. 25 коп., а за листопад 2014 року - 100 грн. 25 коп.

Відповідно до пункту 3 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 7.11.2014 року № 595, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюється,якщо установа продовжує функціонувати і працівники /військовослужбовці,особи рядового і начальницького складу, виконують свої обов*язки.

Особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 , пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати.

Враховуючи зазначене, позивачем не надано довідку про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Позивач вказує на те, що ,в супереч наказу про звільнення позивача та приписам діючого трудового законодавства, з ОСОБА_1 не було проведено остаточного розрахунку при звільненні, як пояснило керівництво відповідача - 1 - через відсутність фінансування Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. У самій заяві не надано доказі пояснення керівництвом відповідача - 1 про даний факт.

До того ж, позивачем зазначено , що середній заробіток за 1 день складає - 164 грн. 33 коп., хоча не надано розрахунок з чого складається ця сума і як позивач її розрахував.

У судовому засіданні були дослідженні:не засвідчена фотокопія паспорту та картки платника податків/а.с. 5-6/,не засвідчена фотокопія трудової книжки/а.с. 7/, не засвідчена фотокопія витягу з наказу УПФУ у Новоазовському районі від 19.10.2011 року №23-о про призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду/а.с. 8/,не засвідчена фотокопія наказу УПФУ в Новоазовському районі від 20 грудня 2011 року №41-о про призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду/а.с. 9/,не засвідчена фотокопія наказу УПФУ у Новоазовському районі від 01.10.2010 року №23-о про призначення ОСОБА_1 тимчасово на посаду/а.с. 10/,не засвідчена фотокопія наказу УПФУ у Новоазовському районі від 28 листопада 2014 року №44-о про звільнення ОСОБА_1 28.11.2014 року на підставі п.6 ст.36 КЗпП України/а.с. 11/,не засвідчена фотокопія довідки від 28.11.2014 року про те,що заборгованість по заробітній платі ,станом на 28.11.2014 року, складає 4351,67 грив./а.с. 12/, не засвідчена фотокопія розрахунку середньої вартості дня,яка складає 164 ,33,при цьому враховано види нарахування: вислуга,індексація, надбавка 268,оклад,премія,ранг/а.с. 13/, засвідчена фотокопія наказу ГУПФУ в Донецькій області від 13.11.2014 року №177 про визначення тимчасової офіційної адреси/а.с. 15/,засвідчена фотокопія наказу ГУПФУ в Донецькій області від 13.11.2014 року №178 про затвердження плану переміщення підвідомчих територіальних управлінь пенсійного фонду України в Донецькій області з тимчасово неконтрольованої території на контрольовану Україною території відповідно до додатку №1,в якому зазначена адреса переміщення УПФУ в Новоазовському районі: 87400,смт.Мангуш,вул. Леніна,буд.85/а.с.16-17/,засвідчена фотокопія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців по юридичній особі Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області : місцезнаходження-87400,Донецька область,Першотравневий район,селище міського типу Мангуш,вул. Леніна.буд.85 та внесення змін до відомостей про юридичну особу,що не пов*язані зі змінами в установних документах-20.11.2014 року/а.с. 18-19/, засвідчена фотокопія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців по юридичній особі Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області/а.с.20-22/,лист Головного управління Пенсійного фонду України від 06.04.2015 року ,в якому зазначено наступне:Відповідно до п.3 Постанови КМУ від 07.11.2014 року №595»Деякі питання фінансування бюджетних установ,здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської області/далі -постанова/,управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області було перереєстровано за новою юридичною адресою :87400,Донецька область,Першотравневий район,смт.Мангуш,вул.Леніна,буд.85.Діяльність управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі регламентується Положенням про управління ПФУ в районах,містах, районах у містах,а також у містах та районах,затвердженим постановою правління ПФУ від 22.12.2014 року №28-2.Відповідно до п.12 вказаного Положення, управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі є юридичною особою публічного права,має самостійний баланс,рахунки в органах казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Після перереєстрації територіального управління,керівний склад працівників за новою юридичною адресою не перемістився.Жодні документи /печатки,пенсійні справи,особисті справи,табеля обліку робочого часу,особливі рахунки працівників, відомості нарахування заробітної плати/ до головного управління не були передані.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України :в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум ,власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів» зі змінами та доповненнями: п.1 Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України N 13 від 24.12.1999 р. « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»зі змінами та доповненнями:

П. 20. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд ,на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

П.21. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) (з наступними змінами і доповненнями).

П. 23. Розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.1821 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник, з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

П. 27. Судам необхідно враховувати, що згідно зі ст.21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100/зі змінами та доповненнями/, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із пункту 5 вищевказаного порядку ,нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України : у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі,затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 40/26485,зазначено,що :Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду. В п.12 даного Положення зазначено,що : управління є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс та кошторис видатків, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України №1085 від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів,на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, місто Новоазовськ відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Тимчасовим порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей,який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 передбачено,що цей порядок визначає процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям (далі - установи), здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей.Згідно п.2 даного порядку, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.. Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

У разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису (плану використання бюджетних коштів) такої установи, в установленому порядку, вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій.

Після закінчення місячного строку видатки на забезпечення діяльності установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються лише, відповідно до кошторису, (плану використання бюджетних коштів) з урахуванням внесених змін.

Установи, які переміщені на контрольовану територію, відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист людини та основоположних свобод: Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру .

Відповідно до ст. 10 ЦПК України :Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України : Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до 58 ЦПК України: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України: Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України : Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Постановою Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» зі змінами та доповненнями зазначено :

П.2 Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

3. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК ( 1618-15 ) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Суд,заслухавши представника відповідача -Головного управління Пенсійного фонду України,з урахуванням у сукупності усіх доказів,які були дослідженні у судовому засіданні, приходить до наступного.

В судовому засіданні було встановлено :

Позивачем заявлені позовні вимоги,якими він просить суд : стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 , належні при звільнені суми виплат у розмірі 4351 /чотири тисячі триста п*ятьдесят однієї/гривні 67 копійок та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по дату винесення рішення, перерахувавши кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Державний ощадний банк» України, код банку 335106, ДОУ АТ «Ощадбанк» в м. Маріуполі, пр-т. Ленінградський, б.43 та рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.Позивачем не вказано з якого саме відповідача , яка сума та в якій спосіб повинна бути стягнута. Відповідно до статті 19 Конституції України ( 254к/96-ВР ), статті 1 ЦПК ( 1618-15 ) та з урахуванням положення частини четвертої статті 10,11 ЦПК ( 1618-15 ) вийти за межі заявлених вимог суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем-Головним управлінням Пенсійного фонду в Донецькій області, та трудовий договір з даною юридичною особою не укладав ,тому Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області -є неналежним відповідачем..

З позовної заяви вбачається,що позивач перебував у трудових відносинах з Управлінням Пенсійного фонду України в Новоазовському районі,з ним було укладено трудовий договір.

Управлінням Пенсійного фонду України в Новоазовському районі є юридичною особою публічного права,має самостійний баланс,рахунки в органах казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням,тому належним відповідачем у даній справі за позовом про оплату праці є та юридична особа , з якою позивачем укладено трудовий договір,тобто Управлінням Пенсійного фонду України в Новоазовському районі.

Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі було розташовано в м.Новоазовську Донецької області, яке згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України №1085 від 07.11.2014 року Про затвердження переліку населених пунктів,на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Тимчасовим порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей,який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 передбачено,що у разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком, видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).Протягом місяця з дня переміщення установи на контрольовану територію до положення, штатного розпису та кошторису (плану використання бюджетних коштів) такої установи в установленому порядку вносяться зміни з урахуванням зміни чисельності працівників та наявних умов для здійснення їх функцій.Після закінчення місячного строку видатки на забезпечення діяльності установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються лише відповідно до кошторису (плану використання бюджетних коштів) з урахуванням внесених змін. Установи, які переміщені на контрольовану територію, відкривають рахунки в органах Казначейства за місцезнаходженням у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 178 від 13.11.2014 року, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року

№595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат

населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям

Донецької та Луганської областей» , був затверджений план переміщення підвідомчих територіальних управлянь Пенсійного фонду України в Донецькій області з тимчасово неконтрольованої території на контрольовану Україною територію,та згідно додатку №1 до даного наказу ,була зазначена адреса тимчасового розміщення Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі: смт.Мангуш ,вул..Леніна ,85 Першотравневого району. Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі ,згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб,та фізичних осіб- підприємців, 20.11.2014 року здійснило перереєстрацію свого місцезнаходження за адресою:

87400, Першотравневий район Донецької області, смт. Мангуш , вул. Леніна буд. 85. 12 грудня 2014 року, наказом Пенсійного фонду України від 12.12.2014 року № 432 - о, було звільнено ОСОБА_3 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області, за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Також ,цим наказом ,були звільненні ОСОБА_4 з посади першого заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області та ОСОБА_5 з посади заступника начальника управління в Новоазовському районі Донецької області. Підставами для звільнення, були заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5Після звільнення вищезазначених осіб, ніякі документи, печатки, пенсійні справи та інша документація Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі не надходила ні на адресу тимчасового розміщення управління ні на адресу головного управління, як до вищестоящої організації. Після перереєстрації територіального управління,керівний склад працівників за новою юридичною адресою не перемістився.

Надані позивачем докази,як на підтвердження своїх позовних вимог ,відповідно до ст.ст .57, 59 ЦПК України,суд не може визнати їх належними , так як вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Усі докази надані в фотокопіях,які не засвідчені належним чином,та оригінали не були надані суду,щоб суд мав можливість перевірити їх достовірність та засвідчити належним чином. Крім того, у суду сумніви стосовно законності їх отримання та достовірності.Так,20.11.2014 року управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі Донецької області було перереєстровано 20.11.2014 року за адресою: 87400,Донецька область,Першотравневий район,смт.Мангуш.вул. Леніна,85-на підконтрольну Україною територію. Після перереєстрації територіального управління,керівний склад працівників,працівники за новою юридичною адресою не перемістився та ніякі документи, печатки, пенсійні справи та інша документація Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі не надходила ні на адресу тимчасового розміщення управління ні на адресу головного управління, як до вищестоящої організації. Наказ про звільнення позивача та довідка про заборгованість по заробітній платі видані 28 листопада 2014 року у м.Новоазовську, тобто на неконтрольованій Україною території,в той час,коли з 20.11.2014 року Управління Пенсійного фонду України вже було перереєстровано на підконтрольну Україною територію.Крім того вся документація,печатка даного управління залишилася у м.Новоазовську -на неконтрольованій Україною території, цей висновок суд зробив з документів,які були надані позивачем до позову-наказ про звільнення та довідка про заборгованість по заробітній платі позивача видані у м.Новоазовську/так зазначено в документах/, наказ про прийняття на роботі та розрахунок середньої вартості дня- зовсім не мають ніяких засвідчень навіть у фотокопії,фотокопія трудової книжки не повністю надана. На наказі про звільнено вказано м.Новоазовськ,як місце видачі наказу; в довідці про заборгованість по заробітній платі-зазначена адреса видачі : м.Новоазовськ,вул..Леніна,.11.Для підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні необхідні належні докази- накази про відпустки, про присвоєння рангу, про преміювання,про звільнення, табеля обліку робочого часу та інше.Крім того, необхідно підтвердження за який час утворилася заборгованість по заробітній платі та з чиєї вини,тому що,відповідно до ст. 117 КЗпП України ,в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.Необхідно довести перед судом належність вини відповідача по затримки виплати заробітної плати при звільнені,тому,що ,у даному випадку, Тимчасовим порядком фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей,який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 передбачено,що цей порядок визначає процедуру фінансування бюджетних установ, надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям (далі - установи), здійснення соціальних виплат населенню Донецької та Луганської областей.Згідно п.2 даного порядку, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.. Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов'язки.Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради). У разі переміщення установи з тимчасово неконтрольованої на контрольовану територію після набрання чинності цим Порядком видатки на забезпечення діяльності такої установи, у тому числі на оплату праці (грошове забезпечення), протягом місяця з дня переміщення здійснюються згідно із затвердженим кошторисом (планом використання бюджетних коштів).

Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею. Відсутність документації Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі за місцем розташування даного управління за перереєстрованою адресою або в Головному управлінні Пенсійного Фонду в Донецькій області,у вз*язку з відсутністю за юридичною адресою Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі його керівного складу та ,взагалі, працівників,позбавило суд можливості підтвердити або спростувати доводи позивача стосовно його позовних вимог та обґрунтування позовних вимог та стосовно його порушених прав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивач не довів перед судом належними та допустимими доказами свої позовні вимоги,тому в задоволені позовних вимог треба відмовити .

Керуючись ст.ст.10, 57-66,79-89, 131, 212-215 ЦПК України,Постановами ПВСУ N 9 від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів» зі змінами та доповненнями , N 13 від 24.12.1999 р. « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»зі змінами та доповненнями , №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» зі змінами та доповненнями, ст.ст. 2-1, 116,117,233 Кодексу України про працю,суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новоазовському районі,Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,третя особа Пенсійний фонд України, про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 , належні при звільнені суми виплат у розмірі 4351 /чотири тисячі триста п*ятьдесят однієї/гривні 67 копійок та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по дату винесення рішення, перерахувавши кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Державний ощадний банк» України, код банку 335106, ДОУ АТ «Ощадбанк» в м. Маріуполі, пр-т. Ленінградський, б.43 та рішення в частині виплати заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення ,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Донецької області у м.Маріуполі через Першотравневий районний суд.

Суддя Н.М. Топузова.