Справа № 152/2272/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
08 квітня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді - Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням,
Харківський національний університет внутрішніх справ, в інтересах якого діє Замислова І.В., звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням.
Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 року за №323 о/с відповідача зараховано до складу курсантів.
30.08.2009 року між ХНУВС та відповідачем укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС.
Згідно з наказом ХНУВС від 15.06.2013 року №135 о/с курсанта 4 курсу факультету з підготовки фахівців міліції громадської безпеки ХНУВС ОСОБА_1 з 15.06.2013 року відраховано зі складу курсантів ХНУВС та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області.
Відповідач зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням в навчальному закладі.
Наказом УМВС України у Вінницькій області від 20.08.2013 року за №170 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «є» - за порушення дисципліни.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 ЗУ «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі.
В судове засідання представник позивача Замислова І.В., що діє за довіреністю від 14.04.2014 року (а.с.90), не з'явилася, але 17.03.2015 року та 31.03.2015 року від неї до суду надійшли заяви, в яких вона просить справу розглянути у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.89, 101), а також 31.03.2015 року від неї до суду подано пояснення в обґрунтування позовних вимог (а.с.99-100), відповідно до яких представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі з підстав, що зазначені в позові.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився двічі, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, зазначеною в інформації Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області, отриманій згідно з вимогами ч.3 ст.122 ЦПК України (а.с.14).
Судові повістки, направлені судом на ім'я відповідача за місцем реєстрації проживання, зазначеним в інформації Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області, повернуті до суду відділенням Укрпошти з поміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання (а.с.94, 104-105).
Відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь в справі… У разі ненадання особами, які беруть участь в справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, що не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.
Відтак, суд вважає, що відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи і двічі не з'явився до суду без поважних причин, заперечень щодо позову на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 17.03.2015 року, до суду не надав.
Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подав, а представник позивача не зазначив заперечень щодо заочного розгляду справи, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивача Замислова І.В. заявила клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Вирішуючи спір, суд встановив, що наказом ректора Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.08.2009 р. за №323 о/с «Про зарахування курсантами денної форми навчання» ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу навчально-наукового інституту підготовки фахівців міліції громадської безпеки Харківського національного університету внутрішніх справ (а.с.75).
30.08.2009 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора Пономаренко Г.О., ГУ МВС України у Вінницькій області в особі начальника Поліщука В.К., і відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір №8816-09ГбВн «Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» (а.с.76-77).
Відповідно до умов Договору ОСОБА_1 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати не менше 3 років за місцем розподілу, а у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у ВНЗ МВС України у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни та у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі ( п.п.1., 2.1.1.-2.1.7., 2.3.5, 2.3.6, п.3 Договору).
З 15.08.2009 року по 15.06.2013 року відповідач, відповідно до Договору, навчався за державним замовленням за напрямком «Правознавство» і перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг, що підтверджується наказами ректора ХНУВС від 05.08.2009 року за №323 о/с, від 15.06.2013 року за №135 о/с та довідкою-розрахунком витрат, пов'язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Харківському національному університеті внутрішніх справ від 04.06.2013 року (а.с.75, 78, 80).
Так, відповідно до наказу ректора ХНУВС від 15.06.2013 року за №135 о/с відповідача відраховано зі складу курсантів 4 курсу факультету з підготовки фахівців міліції громадської безпеки Харківського національного університету внутрішніх справ, після чого направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області.
Наказом начальника УМВС України у Вінницькій області від 20.08.2013 року за №170 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни (а.с.79).
Вказаний факт також підтверджується довідкою позивача про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2009-2013 роки; довідкою-розрахунком витрат на харчування за 2009-2010 навчальний рік; довідкою витрат на продовольче забезпечення курсанта ОСОБА_1 за період 01.04.2013 по 20.05.2013 року; довідкою-розрахунком №339 про відшкодування витрат по відділенню речового забезпечення курсанта ФПФГБ ОСОБА_1, який навчався у ХНУВС з 2009 року по 2013 рік; атестатом №736 на предмети речового майна, виданим ОСОБА_1; відомістю №2136 про видачу майна курсантам ІV курсу ФПФГБ; розрахунками комунальних послуг за навчальні роки випускника ХНУВС ОСОБА_1 (а.с.81-88).
Щодо вказаних обставин, встановлених судом, відповідач ОСОБА_1 заперечень судові не надав, не дивлячись на пропозицію, викладену в ухвалі суду від 17.03.2015 року.
Згідно з п. 2.3.6. Договору №8816-09ГбВн, ОСОБА_1 зобов'язався у разі звільнення з ОВС по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п.3 Договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, відповідно до п.п.3.1. та 3.2. Договору, є, в тому числі, звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни протягом перших трьох років після закінчення навчання.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 4.1. Договору).
У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ (п.4.2. Договору).
Сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету; у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку ( п. 4.3, 4.4 Договору).
Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, що виникають з договірних зобов'язань і регулюються Конституцією України, ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, та умовами укладеного між сторонами цивільно-правового договору «Про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ» від 29 листопада 2007 року за №Вн-57.
Згідно з ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є : 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України).
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України).
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1 ст.13 ЦК України).
Згідно із ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України).
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Відповідно до вимог ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.ч.1,3 ст.639 ЦК України).
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України).
Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року за №313, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; переведенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 442,96 грн. (а.с.70).
Тому, відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 442,96 грн.
Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 13, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 638, 639 ЦК України, суд
Позов Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з навчанням, - задовольнити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя