Справа №463/5127/14-ц
Провадження №2/463/240/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Шеремета Г. І.

при секретарі Козак О.

за участю представників позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третіх осіб Приватних нотаріусів Львівського міського нотаріального округу Сагайдак Оксани Павлівни, Галанюк Наталії Ярославівни, реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсною довіреності, договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідачів, третіх осіб, який уточнила в процесі розгляду справи, просить визнати недійсною довіреність від 18.03.2013 року укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчену приватним нотаріусом ЛМНО на право ОСОБА_2 розпоряджатись її квартирою АДРЕСА_1 визнати недійсним договір купівлі-продажу №232 від 18.04.2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Галанюк Н.Я., як такий, що укладений помилково, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на АДРЕСА_1, поновивши її права.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, суду пояснили, що 18.03.2013 року між позивачкою та ОСОБА_2 укладено договір доручення на підставі якого видано довіреність за якою позивачка надала право ОСОБА_2 продати належну їй квартиру АДРЕСА_1. Доручення було видано позивачкою в той час коли остання протягом 25.02.-7.04.2013 року перебувала на лікуванні у Львівському обласному госпіталі інвалідів війни та репресованих ім..Ю.Липи. Як пізніше стало відомо позивачці, відповідачка ОСОБА_2 18.04.2013 року продала належну її квартиру своїй дочці ОСОБА_3 Підтвердили, що позивачка дійсно знала відповідачів до укладення договорів, відповідачка ОСОБА_3 проживала у неї протягом п»яти місяців, однак жодної допомоги їй не надавала, хоча обіцяла, що буде опікуватись нею. Під час її перебування на лікуванні, підписала доручення на ім.»я ОСОБА_2, однак не знала, що підписувала документ на відчуження свого житла, оскільки була введена в оману, відповідачі пообіцяли їй догляд, матеріальне забезпечення, тому вважала, що підписує договір довічного утримання про укладення якого домовлялись з відповідачами. Тому вважає, що на підставі ст..203 ч.3 ЦК України укладені договори слід визнати недійсними.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Подали суду заяву, просять справу розглядати без їх участі, зазначили, що жодних претензій до позивача не мають, проти скасування спірного договору не заперечують.

Представники третіх осіб в судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно подав суду заяву, просить розгляд справи проводити без їх участі.

Третя особа Галанюк Н.Я. направила на адресу суду пояснення по справі, просить розгляд справи проводити у її відсутність, вирішити спір на розсуд суду. Зазначила, що дійсно нею було посвідчено договір купівлі-продажу квартири 18 квітня 2013 року між ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності та ОСОБА_3, договір було посвідчено відповідно до норм законодавства, сторонами надано усі правовстановлюючі документи на квартиру, перевірено особи сторін та їх право та дієздатність.

Третя особа Сагайдак О.П. в судове засідання не з»явилася, подала суду заяву, просить розгляд справи проводити без її участі і прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши представлені суду письмові докази, оцінивши в сукупності представлені сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, 18.03.2013 року ОСОБА_1 видано довіреність, якою уповноважила ОСОБА_2 розпоряджатися, а саме продати від її імені, належну їй квартиру АДРЕСА_1. У зв»язку з хворобою довірителя ОСОБА_1 довіреність підписана по місцю її лікування за адресою м. Львів-Винники вул..Івасюка, 31.

На підставі вище вказаної довіреності, 18.04.2013 року ОСОБА_2, яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 18.03.2013 року, та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу згідно якого продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1. Даний договір підписаний сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Галанюк Н.Я. Особи громадян, які підписали договір встановлено, їх дієздатність а також повноваження представника та належність ОСОБА_1 відчужуваної квартири нотаріусом перевірено.

В подальшому, 7.02.2014 року позивачкою ОСОБА_1 подано заяву в нотаріальну контору, якою просить скасувати довіреність від 18.03.2013 року.

Як пояснила в попередньому судовому засіданні позивачка, підписуючи довіреність не була обізнана, що нею відчужує своє єдине житло, з відповідачами домовлялись про укладення договору довічного утримання, тому вважала, що підписувала доручення саме на укладення цього договору.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним..

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як встановлено судом з пояснень позивачки та пояснень відповідачів, що дані в судовому засіданні, документів, що долучені до матеріалів справи, перед укладенням правочину сторони погоджували умови договору, однак договору довічного утримання, а не договору відчуження житла. Суд надає віри поясненням позивача про те, що укладаючи договір доручення на відчуження житла помилилась щодо самої правової природи договору, його істотних умов та правових наслідків, що є підставою для визнання договору недійсним.

Такий висновок суду також підтверджується поясненнями відповідачів даними в попередньому судовому засіданні, які стверджували, що мали на меті доглядати позивачку та укласти з нею договір довічного утримання, на даний час не заперечують поверненню у її власність спірної квартири у зв»язку з не укладенням договору довічного утримання.

Керуючись ст.ст.3,4,6,57-60,209,294 ЦПК України, ст.ст. 16, 203 ч.3, 215,229-233 ЦК України

суд,-

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати недійною довіреність від 18.03.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сагайдак О.П..

Визнати недійсним договір купівлі-продажу №232 від 18.04.2013 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Галанюк Н.Я.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 поновивши державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1

Після вступу рішення в законну силу, скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 1.10.2014 року, скасувавши арешт квартири АДРЕСА_1., що на час забезпечення позову належала ОСОБА_3, що проживає у АДРЕСА_2 ІПН:НОМЕР_1.

Рішення в частині скасування заходів забезпечення позову направити на виконання в ДВС Личаківського району м.Львова.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області в порядку та строки передбачені ст..294 ЦПК України..

Суддя: Шеремета Г. І.