Провадження № 2/369/330/15
УХВАЛА

Іменем України

05.03.2015 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я..,

за участю секретаря Ткачук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в результаті порушення фінансових зобовязань та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в результаті порушення фінансових зобовязань та відшкодування моральної шкоди.

Разом з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, де просив суд накласти арешт на все майно ОСОБА_2, зокрема відомими обєктами її власності являються: автомобіль «Лексус RX 350», 2010 року випуску та зареєстрований за ОСОБА_2, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль «Тойота», 2012 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2, державний номерний знак АА 1212; житловий будинок, розташований в Київській області, Києво-Святошинському районі, с. Петропавлівська Борщагівка, по вул. Зоряній, 37, який належить на праві особистої власності ОСОБА_2; накласти заборону стосовно виїзду за межі країни України ОСОБА_2. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання фінансових зобовязань перед ОСОБА_1 щодо повернення грошових коштів у розмірі 1 939 090 грн. і нею чи іншими особами можуть бути вчинені дії направлені на утруднення чи неможливість виконання рішення суду з результатами розгляду вищезазначеної цивільної справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, проте їх неявка не перешкоджає розгляду заяви. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду.

Частиною 2 ст.152 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов'язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали та обставини справи, доводи викладені у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для задоволення вищезазначеної заяви на даній стадії судового процесу, оскільки не надано доказів, які підтверджують, що автомобіль «Лексус RX 350», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, автомобіль «Тойота», 2012 року випуску, державний номерний знак АА 1212, житловий будинок, розташований в Київській області, Києво-Святошинському районі, с. Петропавлівська Борщагівка, по вул. Зоряній, 37, належать на праві власності ОСОБА_2 та зареєстровані за нею, і що остання має намір відчужити зазначено майно, а також не обґрунтовано необхідність застосування обраного позивачем виду забезпечення позову.

Крім того, в поданій заяві не конкретизовано перелік майна та належність цього майна ОСОБА_2, а ставиться питання про арешт всього майна, тоді як згідно відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про встановлення заборони щодо виїзду за межі України ОСОБА_2, то слід зазначити, що виходячи з аналізу норм цивільного процесуального законодавства перелік видів забезпечення позову, визначений у ст. 152 ЦПК України, є вичерпним. Серед видів такого забезпечення у статті 152 не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тому, враховуючи, що в цивільному процесі відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК України, застосовувати такий вид забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України, слід дійти висновку, що суд не може застосовувати зазначений спосіб забезпечення позову на стадії розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості та виконання інших зобов'язань, оскільки це порушує норми ЦПК та свідчить про вихід суду за межі своїх процесуальних повноважень, порушення принципу верховенства права, проголошеного Конституцією, та вимог ст. 6 Конвенції щодо вирішення справи судом, встановленим законом.

Тобто, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України при виконанні судового рішення може бути вирішено у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, у разі доведення факту ухилення боржника від виконання рішення суду (в порядку виконання рішення), а не під час судового розгляду, що позбавляє суд можливості задоволення зазначеної вимоги в порядку забезпечення позову.

У звязку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову вмотивована лише припущеннями та побоюваннями щодо невиконання рішення суду в разі задоволення позову, вимоги заяви не підтверджені належними доказами, що свідчили б про обґрунтованість тверджень позивача, а тому заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в результаті порушення фінансових зобовязань та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Волчко А.Я.