Справа № 463/1102/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/467/15 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шеремети Н.О.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третіх осіб виконуючої обов'язки директора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Мартинишин Галини Йосипівни, голови профспілкового комітету Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Гулик Олександри Володимирівни про поновлення на роботі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що при прийнятті рішення про її звільнення проігноровано її переважне право на залишення на посаді при скороченні чисельності працівників. Судом не взято до уваги те, що серед 5 працівників відділу технічної та юридичної інформації вона має найбільший стаж роботи, а саме понад 16 років та має вищу освіту. Також не було враховано те, що вона має на утриманні трьох повнолітніх дітей, які на даний час не працюють.

Крім того, звільнення з роботи відбулося поза межами строків дії рішення профспілкового комітету про дачу дозволу на її звільнення з роботи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення на підтримання та заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У відповідності до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Державна служба зайнятості пропонує працівникові роботу в тій же чи іншій місцевості за його професією, спеціальністю, кваліфікацією, а при її відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. При необхідності працівника може бути направлено, за його згодою, на навчання новій професії (спеціальності) з наступним наданням йому роботи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 працювала в ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" на посаді спеціаліста 2 категорії відділу технічної і юридичної інформації і у відповідності до наказу № 30 - к від 03 лютого 2014 року була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

В березні 2014 року позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі. В обґрунтування своїх позовних вимог покликалася на те, що звільнення її з роботи було незаконним, оскільки вона не була попереджена про наступне звільнення та ознайомлена з наказом про скорочення, звільнення відбулося більше як через місяць після дачі згоди профспілкового комітету на її звільнення, при цьому також не було враховано її переважне право на залишення на роботі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. ст. 40 п.4, ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 43, 49-2 КЗпП України, встановивши при цьому, що в ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" наприкінці 2013 року та початку 2014 року відбулося скорочення штатів працівників, в зв'язку з проведенням змін в організації виробництва і праці. При цьому була скорочена одна посада спеціаліста другої категорії відділу технічної і юридичної інформації. Дані обставини сторонами не заперечуються.

Що ж стосується порядку звільнення позивачки, то судом достовірно встановлено, що така була повідомлена адміністрацією установи про наступне звільнення з роботи 14 січня 2014 року за два місяці. При цьому профспілковим комітетом було розглянуто подання адміністрації та надано дозвіл на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач також була повідомлена адміністрацією цієї установи про відсутність вакантних місць на час її звільнення в установі.

У зв'язку з перебування ОСОБА_2 станом на 14.01.2014 року на лікарняному, її було звільнено з роботи по п. 1 ст. 40 КЗпП України після виходу з лікарняного 03 лютого 2014 року.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що вона мала переважне право на залишення на роботі перед іншими, які працювали на рівнозначній їй посаді, так як в неї стаж роботи 16 років, який є більшим ніж у осіб, які були залишені на роботі, оскільки судом встановлено, що у відповідності до ч. 1 ст. 42 КЗпП України кваліфікація і продуктивність праці позивача є нижчими перед іншими працівниками. Це зокрема виразилось в тому, що за безвідповідальне ставлення до своїх службових обов'язків позивач притягнута до дисциплінарного стягнення у вигляді догани, і таке на час її звільнення погашено не було. У зв'язку з встановленням вищенаведеного відсутні підстави для перевірки переважного права позивача на залишення на роботі у відповідності до ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Що ж стосується звільнення позивача з роботи після закінчення місячного терміну з часу дачі згоди профспілкового комітету, то таке звільнення пов'язано з перебуванням позивача на лікарняному.

Територіальною Державною інспекцією з питань праці у Львівській області було проведено перевірку додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове соціальне страхування в ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" і таких порушень в установі виявлено не було. (а.с. 66-79).

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: