Справа №: 272/1619/14-ц
Провадження № 2/272/82/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Палазюк В.М.

при секретарі - Поліщук Т.О.

за участю - позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Івницької сільської ради та за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, Івницької сільської ради про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом, в якому зазначають, що з 1989 року проживають в АДРЕСА_1. Даний будинок був наданий їм колгоспом ім. Котовського. В подальшому після реорганізації колгоспу на його базі було створено ДП "Аграрне господарство "Івниця", яке видало ордер від 29.01.2004 року на підтвердження права вселення в даний будинок ОСОБА_1 з її сім"єю. Таким чином позивачі володіють вказаним будинком, наданим у законний спосіб більше десяти років і мають право отримати його в приватну власність. Вказане підприємство зазнало неодноразових реорганізацій, що унеможливило встановити правонаступника. В ході розгляду справи позивачі уточнили свої вимоги, оскільки рішенням виконкому Івницької сільської ради будинку, в якому вони проживають присвоєно АДРЕСА_1 та просять визнати за ними в рівних частках право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Треті особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з зустрічним позовом, в якому зазначають, що також з 1989 року проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 і також мають право на нього, а тому просять суд з вище вказаних підстав визнати за ними право власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок по 1/4 частині за кожним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги з вище зазначених підстав підтримали, пояснили, що позивачка з 1989 року проживає в даному будинку, проводить в ньому ремонти та сплачує комунальні платежі. Іншого житла вона немає. Просить суд позов задовольнити, так як в позасудовому порядку вона не може вирішити питання щодо оформлення будинку, оскільки підприємство, яке надало право на користування даним будинком, давно ліквідовано і не можливо встановити правонаступника.

Від позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява в якій він просить провести розгляд справи в його відсутність, позов підтримує та просить його позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача до суду надійшла заява в якій Івницька сільська рада позов визнає, проти задоволення не заперечує, просить справу розглянути у відсутності свого представника.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, проаналізувавши матеріали справи, враховуючи доводи в обґрунтування та визнання позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 29.01.2004 року ОСОБА_1 було надано право вселення до будинку в с. Івниця, що підтверджується довідкою ДП "Аграрне господарство "Івниця", яка носить форму ордера. В ній зазначено, що право на вселення надається їй із сім"єю в кількості 4 чол., а саме : чоловік - ОСОБА_3, та синів - ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, з яких останній згідно довідки Івницької сільської ради від 24.11.2014 року до складу сім"ї ОСОБА_1 не входить. Згідно довідки БТІ право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано, також даний будинок не перебуває на балансі Івницької сільської ради, згідно довідки № 656 від 13.11.2014 року вказаної сільської ради. Згідно рішення виконавчого комітету Івницької сільської ради від 20.02.2015 року №9 житловому будинку де проживає сімя ОСОБА_1 присвоєно номер 31 - а.

Спеціальними витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб підтверджується, що в базі не знайдено записів щодо підприємства Колективне аграрне господарство "Івниця" та колгоспу ім. Котовського с. Івниця, що надавало житло. Не перебуває даний житловий будинок і на балансі Івницької сільської ради та інших підприємств, які знаходяться на території Івницької сільської ради, що підтверджується відповідними довідками. Згідно довідки архівного сектору Андрушівської районної державної адміністрації, до архіву не надходила ніяка документація щодо колгоспу ім. Котовського, КСП ім. Котовського с. Івниця, ДП АГ "Івниця" та КП АГ "Івниця" та будь-якого іншого підприємства с. Івниця. Виходячи із довідки архівного сектору Андрушівської райдержадміністрації та довідки державного реєстратора неможливо встановити правонаступника ДП "Аграрне господарство "Івниця".

Відтак зазначений будинок не має власника, на підтвердження вказаного свідчать зазначені докази та відсутність правовстановлюючих документів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом або раніше тобто до 1 січня 2001 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачі у суді довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років, і ніхто не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Оскільки, позивачі добросовісно відкрито володіють даним майном, тривалий час проживають в житловому будинку АДРЕСА_1, Андрушівського району, і враховуючи зустрічний позов суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний підлягає задоволенню в повному обсязі так, як є всі підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачами.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити. Визнати за ОСОБА_3, ід.номер НОМЕР_1, ОСОБА_1, ід.номер НОМЕР_2, ОСОБА_4, ід.номер НОМЕР_3, ОСОБА_5, ід. номер НОМЕР_4 право власності по 1/4 частині за кожним, на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський райсуд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні, з часу отримання копії рішення.

Суддя:В. М. Палазюк