АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3256/15 Справа № 774/15/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Спаї В.В. Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Єлізаренко І.А., Ремеза В.А.

При секретарі - Порубай М.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом встановлено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4, які прийняли спадщину, є її діти - ОСОБА_2, яка мешкала разом з померлою, та ОСОБА_3, місце проживання якого було зареєстровано у належній померлій на праві власності квартирі, утім, який разом із своєю родиною мешкав та мешкає у м. Орджонікідзе Дніпропетровської області.

Згідно пояснень свідків, померла ОСОБА_4 важко хворіла, через що проходила лікування, перенесла 3 хірургічні операції та потребувала матеріальної допомоги та уходу, що забезпечувала їй її донька (позивач) та онука, та саме останні несли усі матеріальні затрати, пов'язані із лікуванням, тоді як ОСОБА_3 (син померлої) нічим не допомагав, у житті зловживав алкогольними напоями та мали місце випадки, коли ОСОБА_4 за власні кошти здійснювала погашення кредитних боргів сина, допомоги від якого дуже чекала. Поховання померлої також було здійснено за грошові кошти її доньки та онуки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд правильно виходив з того, що позивач не надав доказів, якими він обґрунтовує вимоги позову, а також з того, що сам по собі факт, що відповідач та його матір не спілкувалися протягом тривалого часу та до смерті ОСОБА_4, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України, суд при вирішенні справи щодо усунення від спадкування, згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, має значення питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надати таку допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадкування.

Не надавши доказів наявності усіх наведених вище обставин одночасно на обґрунтування своїх вимог позивач, відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України, розпорядився своїми правами щодо надання доказів на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не звернув уваги на надані нею докази є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Таким чином, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: