Справа № 310/4627/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

10 квітня 2015 року Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі:

головуючого - судді Ревуцького С.І.

при секретарі - Мазняк О.Ю.

з участю - позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні в м.Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що 12.06.2013р. близько 6 годин ранку вона поїхала на роботу. Невздовзі до будинку, де проживає позивачка, приїхала її мати ОСОБА_5 та побачила, що біля будинку розкидані автомобільні шини, якими були обкладені квіти, вирваний трос огорожі палісаднику. ОСОБА_5 спитала у присутніх там ОСОБА_3 та ОСОБА_6, навіщо вони це зробили. Ті відповіли, що робили, роблять і будуть робити подібне в майбутньому, після чого почали ображати її та всю родину нецензурною лайкою. Близько 8 годин ранку ОСОБА_5 повідомила про це телефоном позивача.

Згодом позивачу стало відомо, що через 20-30 хвилин після вказаного, ОСОБА_5 почула гавкіт собак, вийшла надвір разом з онуками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та побачила, що відповідач ОСОБА_3 рубає сокирою дерева у садку позивача, при цьому замахуючись на її рідних. ОСОБА_5 злякалася та пішла разом з онуками до будинку. Пізніше, знову вийшовши надвір побачила, що зрубані 14 дерев - 11 молодих і 3 п'ятирічних. Це також побачила позивачка після повернення з роботи, особисто сфотографувала ці знищені дерева, потім звернулась до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області з відповідною заявою. За її заявою було відкрито кримінальне провадження, а вона визнана потерпілою по справі. Постановою слідчого Мащенко Р.О. вказане кримінальне провадження було закрито на підставі того, що спричинена матеріальна шкода була невелика, ця територія була частково непогоджена, грубе порушення громадського порядку відсутнє.

В своєму позові позивачка просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 1960 грн., що складається з вартості порубаних дерев, а також моральну шкоду в сумі 20000 грн. тому, що незаконними діями відповідачки були спричинені моральні страждання її матері ОСОБА_5, донькам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і, відповідно, позивачу. В результаті позивачка була вимушена перевести дітей на навчання у м.Бердянськ, бо вони боялися виходити на вулицю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, в тому числі допитана як свідок, та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та пояснили, що відповідач вказані дерева не рубала, нікому сокирою не погрожувала, а звернення позивачки до суду з позовом, як і її попереднє звернення до міліції є результатом неприязних стосунків між ними. Крім того, представник відповідача ОСОБА_4 зауважила, що позивачка не є власником будинку АДРЕСА_1 і тому їй не може бути спричинена матеріальна шкода в результаті знищення дерев на земельній ділянці, де розташований цей будинок. Просили в задоволенні позову відмовити і в цьому випадку стягнути з позивача судові витрати на оплату участі представника відповідача в судових засіданнях в загальній сумі 3897,60 грн.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що 12.06.2013р. знаходилась у будинку АДРЕСА_1, де проживала разом матір'ю - позивачем ОСОБА_1, сестрою та маленьким братом. Близько 8 годин ранку вона почула гавкіт собаки, разом з сестрою ОСОБА_7 та бабусею ОСОБА_5 вийшли надвір та побачили відповідача ОСОБА_3, яка сокирою рубала їх дерева в садку, потім почала замахуватись сокирою на бабусю та лаятись нецензурною лайкою. Вони всі злякалися та пішли до будинку. Згодом знову вийшли та побачили, що зрубано 14 дерев - 11 молодих та 3 п'ятирічних. В результаті вказаних подій свідок та її сестра отримали психологічний стрес, почали боятися виходити на вулицю з будинку, тому мати перевела їх навчатись до м.Бердянська.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що 12.06.2013р. знаходилась у будинку АДРЕСА_1, де проживала разом матір'ю - позивачем ОСОБА_1, сестрою та маленьким братом. Близько 8 годин ранку вона почула гавкіт собаки, разом з сестрою ОСОБА_8 та бабусею ОСОБА_5 вийшли надвір та побачили відповідача ОСОБА_3, яка сокирою рубала їх дерева в садку, потім почала замахуватись сокирою на бабусю та лаятись нецензурною лайкою. Вони всі злякалися та пішли до будинку. Згодом знову вийшли та побачили, що зрубано 14 дерев - 11 молодих та 3 п'ятирічних. В результаті вказаних подій свідок та її сестра отримали психологічний стрес, почали боятися виходити на вулицю з будинку, тому мати перевела їх навчатись до м.Бердянська.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що 12.06.2013р. приїхала до своїх онуків до будинку АДРЕСА_1, де проживали її донька - позивач ОСОБА_1 та онуки ОСОБА_8, ОСОБА_7 та їх маленький брат. Коли підходила до будинку між нею з однієї сторони та ОСОБА_3, ОСОБА_6 з іншої сторони виник конфлікт у зв'язку з тим, що вони розкидали автомобільні шини біля будинку, які огороджували насадження квітів. Близько 8 годин ранку вона почула гавкіт собаки, разом з усіма онуками вийшли надвір та побачили відповідача ОСОБА_3, яка сокирою рубала їх дерева в садку, потім почала замахуватись сокирою на свідка та дітей, лаялась нецензурною лайкою. Вони всі злякалися та пішли до будинку. Згодом знову вийшли та побачили, що зрубано 14 дерев - 11 молодих та 3 п'ятирічних. В результаті вказаних подій вона, позивачка та діти отримали психологічний стрес, почали боятися виходити на вулицю з будинку, тому позивачка перевела доньок навчатись до м.Бердянська.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що 12.06.2013р. працював на городі недалеко від будинку АДРЕСА_1 приблизно з 6 годин 30 хвилин до 10 годин, на городі вказаного будинку бачив ОСОБА_5, яка там також працювала. Територія вказаного будинку була у нього на виду, але жодного конфлікту з участю ОСОБА_3 він не бачив, нічого не чув. Заявив, що ніякого саду біля будинку, де проживає позивачка, ніколи не було. Був понятим при огляді місця події у серпні 2013 року, але знищених дерев не бачив, протокол огляду підписав, не читаючи.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що 12.06.2013р. вона сиділа разом з ОСОБА_3 біля її будинку, коли повз них проходила ОСОБА_5, почала лаятись на них. Після цього свідок пішла додому, лише через тиждень узнала, що ОСОБА_1 звинувачує ОСОБА_3 у порубці її дерев та погрози сокирою. Сама свідок цього не бачила і не чула, але могла бачити або чути ОСОБА_10, яка на той час фарбувала паркан біля будинку ОСОБА_3

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що живе через двір від будинку, де проживає позивачка, працює разом з нею. 12.06.2013р. позивачка відпросилася з роботи тому, що ОСОБА_3 порубала дерева біля її будинку. На той час проживала з ОСОБА_9, питала у нього про цю подію, він говорив, що нічого не бачив та не чув.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що 12.06.2013р. працювала у дворі ОСОБА_3 - фарбувала її паркан з 5 годин 30 хвилин. Бачила та чула конфлікт між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_6 з іншої сторони в присутності ОСОБА_3 близько 6 годин ранку. Після цього ОСОБА_3 повернулася до свого двору і до приблизно 9 годин 45 хвилин нікуди не виходила, щоб вона рубала дерева на сусідній земельній ділянці та погрожувала там комусь свідок не бачила і не чула.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що приблизно з липня 2013 року працює дільничним інспектором в с.Дмитрівка Бердянського району, у серпні 2013 року за дорученням слідчого проводив огляд місця події та допитував свідків по справі про порубку дерев за заявою ОСОБА_1 Підтвердив наявність 14 знищених дерев на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_1, поняті, в тому числі ОСОБА_9 при огляді були присутні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що працював дільничним інспектором в с.Дмитрівка Бердянського району приблизно до липня 2013 року. Після подання заяви ОСОБА_1 до Бердянського МВ ГУМВС здійснював попередню перевірку за цією заявою, відбирав пояснення у учасників вказаного конфлікту та можливих очевидців. Бачив порубані дерева на земельній ділянці біля вказаного будинку. Сама ОСОБА_3 у порубці цих дерев в своїх поясненнях не зізнавалася, але з її поведінки у свідка склалося враження, що це зробила саме вона.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини…

Таким чином, обов'язковою умовою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди є наявність вини особи, з якої ця шкода стягується.

Суд не приймає як доказ такої вини зі сторони відповідача ОСОБА_3 матеріали кримінального провадження №0004525 та висновок за результатами цього провадження у вигляді постанови про закриття кримінального провадження від 14.05.2014р. одразу з кількох підстав.

По-перше, вина ОСОБА_3 не була доведена у встановленому кримінальним законодавством спосіб, оскільки вона була допитана в якості свідка, про підозру у вчиненні злочину вона не повідомлялась, обвинувачення їй не пред'являлось, в якості підозрюваного або обвинуваченого вона не допитувалась, будь-яких судових рішень, якими була б встановлена її вина у вчиненні дій, що спричинили позивачу матеріальну та моральну шкоду, винесено не було.

По-друге, взагалі невідомо на підставі яких доказів слідчий Мащенко Р.О. в своїй постанові від 14.05.2014р. зробив висновок доведеності незаконних дій ОСОБА_3 на території домоволодіння АДРЕСА_1, аналіз цих доказів у вказаній постанові не робився, тому суд вважає це особистою, не підтвердженою відповідними доказами, думкою слідчого Мащенко Р.О., яка не тягне за собою юридичних наслідків.

По-третє, в результаті вказаного відповідач ОСОБА_3, як свідок у кримінальному провадженні, була позбавлена можливості навіть оскаржити вказану постанову слідчого. Тому ця постанова, на відміну від попередніх, є діючою на час розгляду справи в суді по суті тому, що позивача ОСОБА_1 вона влаштовувала, а відповідач ОСОБА_3 її оскаржити не могла.

В-четвертих, згідно діючого законодавства вказана постанова слідчого та матеріали кримінального провадження не є безспірними доказами по справі цивільного провадження і тому підлягають оцінці нарівні з іншими доказами.

Доходячи вказаного висновку, суд також враховує той факт, що у протоколі прийняття заяви про скоєне кримінальне правопорушення від 12.06.2013р. позивач ОСОБА_1 зазначала, що дерева на території її домоволодіння порубали ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а в розділах бланку заяви щодо спричинення матеріальної шкоди, погрози насильством, наявності свідків та підозрюваних у скоєнні правопорушення в наявності відмітки «ні». Тобто, спочатку позивач стверджувала про двох правопорушників, відсутність матеріальної шкоди, погрози насильством, свідків та підозрюваних, а інші її свідчення, що протирічать вказаному, з'явилися пізніше. На цей факт слідчий Мащенко Р.О., виносячи свою постанову від 14.05.2014р., взагалі не звернув уваги.

За таких обставин, вина відповідача ОСОБА_3 у спричиненні позивачу ОСОБА_1 матеріальної і моральної шкоди підлягає доказуванню в загальному порядку у відповідності до ст.60 ЦПК України.

Оцінюючи в сукупності надані докази, суд критично відноситься до свідчень свідків на стороні позивача (ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_5), оскільки всі вони є близькими родичами позивачки, знаходяться з відповідачкою у неприязних стосунках, що не заперечували в судовому засіданні, і тому так, чи інакше заінтересовані у результатах розгляду справи. Крім того, в їх свідченнях є явні протиріччя. Так, на всі зусилля суду зі свідчень вказаних свідків так і не вдалося встановити, де під час вказаних подій знаходився малолітній син позивачки, як виглядала сокира, якою ОСОБА_3 рубала дерева тощо.

Одночасно, суд критично відноситься і до свідчень свідків на стороні відповідача (ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_11), оскільки вони хоча і не є родичами відповідачки, але знаходяться в неприязних стосунках з позивачкою. Крім того, в їх свідченнях під час кримінального провадження та в судовому засіданні також є явні протиріччя.

За таких обставин, на думку суду, свідченнями, що заслуговують найбільшу довіру, є свідчення свідка ОСОБА_10, яка не є родичкою ані позивача, ані відповідача, не є учасником конфлікту та неприязних стосунків між позивачем та відповідачем, і під час кримінального провадження не допитувалась. Але цей свідок в своїх свідченнях фактично підтвердив пояснення відповідачки, зокрема те, що вона не могла скоїти ті дії, в яких її обвинувачує позивачка, тобто ці свідчення підтверджують невинуватість відповідача.

Таким чином, суд вважає доведеним факт знищення кількох молодих дерев на земельній ділянці по АДРЕСА_1, але хто це зробив, яким чином, за допомогою якого предмету, за яких обставин, чи була при цьому здійснена погроза на адресу близьких родичів позивача є недоведеним у встановленому законом порядку. Більш того, суд вважає недоведеним також кількість знищених дерев та час знищення всіх цих дерев, оскільки протокол огляду місця події був проведений майже через два місяця після цих подій, пораховані ці дерева були також тільки тоді.

При таких обставинах, за відсутності переконливих доказів вини відповідача ОСОБА_3 у спричиненні позивачу матеріальної та моральної шкоди, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доходячи вказаного висновку суд також враховує той факт, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 01.08.2008р., витягу з державного реєстру правочинів та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власниками житлового будинку АДРЕСА_1 Запорізької області з належними до нього господарськими будівлями та спорудами є діти позивача ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 Таким чином, позивач не є власником вказаного будинку, а також земельної ділянки, на якій він розташований, доказів її права власності на знищені дерева до суду надано не було, тому за таких обставин матеріальна шкода може бути спричинена її дітям, а не їй особисто, тобто в цій частині своїх позовних вимог вона є неналежним позивачем, що також є підставою для відмови в задоволенні позову.

Стосовно вирішення питання про стягнення судових витрат суд доходить висновку про наступне.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідачем ОСОБА_3 до суду надані відповідні заяви з проханням стягнути з позивача на її користь судові витрати на оплату послуг її представника - адвоката ОСОБА_4, пов'язаних з участю в судових засіданнях в загальній сумі 3897,60грн.

Але вказані заяви задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.ст.38-40, 56 ЦПК України, представник учасника судового розгляду та особа, яка надає правову допомогу є різними процесуальними особами у справі, які мають різні права. За змістом вказаних правових норм, з урахуванням положень ст.ст.79,88 ЦПК України, компенсуванню підлягають витрати на правову допомогу особою, яка надає таку допомогу. В той же час витрати на оплату послуг, пов'язаних з представництвом особи в суді, не є правовою допомогою в розумінні ст.79 ЦПК України і тому компенсуванню не підлягають.

Крім того, вказані витрати жодним чином не підтверджені документально, тому не можуть бути стягнуті ще й з цієї підстави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1166, 1167 ЦК України, ст.ст.79, 88, 212-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя:С. І. Ревуцький