АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 682/4067/14-ц
Провадження № 22-ц/792/684/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

при секретарі: Кошельнику В.М.,

з участю апелянта,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Посилалася на те, що у 1962 році їй була надана квартира АДРЕСА_1. У 1994 році позивачка приватизувала цю квартиру та подарувала своїй дочці ОСОБА_3 Відповідачка ОСОБА_3 фактично вибула із спірної квартири у 1976 році, навідувала востаннє матір у 1998 році. В період з 1998 року відповідачка ОСОБА_3 у спірній квартирі не з'являється, обов'язки власника квартири не виконує, місце фактичного її перебування невідоме. Після дарування спірної квартири позивачка продовжує володіти і користуватись квартирою, сплачує комунальні послуги, здійснює поточні ремонти. Оскільки ОСОБА_1 понад десять років відкрито, безперервно володіє квартирою АДРЕСА_1, тому просила визнати за нею право власності на цю квартиру за набувальною давністю.

Заочним рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі. Вважає хибним висновок суду про те, що вона знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності на квартиру, тому її володіння не є добросовісним. Судом не враховано, що обставини, у зв'язку з якими виникло її володіння квартирою, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна, з 1998 року по сьогоднішній день відповідачка не з'явилася та не вступила в свої права власника не зажадала виселення апелянта чи свого вселення, тому вважає, що добросовісно заволоділа та володіє спірною квартирою.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач, будучи повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_2, яка отримала цю квартиру в дар від матері, ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 25.08.1994 року. ОСОБА_1 продовжує проживати у цій квартирі з часу її відчуження дотепер.

З 1998 року місцезнаходження ОСОБА_3 невідоме, з 2013 року вона оголошена в розшук.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутні підстави, передбачені ч.1 ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, слід враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

В силу ч.1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Внаслідок дарування квартири відповідачці припинилося право власності ОСОБА_1 на неї.

ОСОБА_1 у позовній заяві, а також у суді не навела підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на спірну квартиру.

Водночас наявне у ОСОБА_1 як члена сім'ї власника квартири право користування нею, яке вона досі реалізовує, не може бути трансформоване у право власності на це майно навіть по спливі більш як 10 років.

Таким чином, продовжуючи володіти і користуватися спірною квартирою, позивач знала і могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на цю квартиру, що спростовує доводи апеляційної скарги про хибність такого висновку.

Посилання апелянта на те, що з 1998 року по сьогодні відповідачка не здійснює свої права власника, не зажадала виселення апелянта чи свого вселення, також не спростовують висновків суду.

Так, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи зі змісту наведених норм закону факт тривалого непроживання власника квартири у цій квартирі, нездійснення власником інших своїх правомочностей щодо квартири жодним чином не впливають на зміст його права власності, не є підствою для позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/792/684/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 5