Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Парінової І.К., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» про стягнення суми заборгованості, неустойки за затримку повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 09 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» (далі - ТОВ «Алло»), обґрунтовуючи вимоги тим, що у серпні 2013 року він вирішив придбати у магазині «Алло» по вул. Сумській, 41/2 у м. Харкові мобільний телефон вартістю 1 999 грн. Представником відповідача йому було запропоновано придбати даний товар на умовах «оплата частинами» за допомогою кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» без додаткових комісій та відсотків. Однак, під час придбання замість сервісу «оплата частинами» було оформлено сервіс «миттєва розстрочка», за умовами якої він повинен був сплатити крім вартості товару додаткову комісію у розмірі 377 грн 64 коп., про що автоматично, шляхом роздруківки касового чеку оформлено договір. Оскільки фактично товар він не отримав, а умови придбання відрізнялися від запропонованих працівниками магазину, він відмовився від придбання товару та розірвав вказаний договір. Незважаючи на розірвання договору списані гроші на його картку перераховано не було, крім того пізніше додатково списано кошти в розмірі 201 грн 64 коп. Посилаючись на те, що до теперішнього часу гроші на його картку не повернуто, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 476 грн 64 коп., неустойку за затримку повернення коштів у розмірі 1 149 грн 57 коп. та 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з ТОВ «Алло» заборгованість за договором від 02 серпня 2013 року № 4291 у розмірі 476 грн 64 коп., неустойку за затримку повернення коштів у розмірі 1 149 грн 57 коп. та 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 грудня 2014 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Встановлено, що 02 серпня 2013 року о 13 год. 28 хв. між ТОВ «АЛЛО» та ОСОБА_3 досягнуто домовленість про укладення договору купівлі-продажу мобільного телефону комунікатору «НТС Dйsir V» на умовах «оплата частинами» за допомогою кредитної картки «Универсальная» ПАТ «ПриватБанк».

У якості першого платежу з кредитної картки ОСОБА_3 було списано кошти у розмірі 275 грн (а. с. 6).

Однак, під час придбання товару замість сервісу «оплата частинами» було оформлено сервіс «миттєва розстрочка», за умовами якої ОСОБА_3 повинен був крім вартості товару сплатити додатково комісію в розмірі 377 грн 64 коп., про що був автоматично оформлений договір шляхом роздруківки касового чеку від 02 серпня 2013 року № 4291.

У той же день о 13 год. 46 хв. вищевказаний договір купівлі-продажу розірвано за згодою сторін (а. с. 6).

У вересні з картки ОСОБА_3 було також списано 201 грн 64 коп. в якості платежу за договором від 02 серпня 2013 року № 4291.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до ТОВ «Алло» з письмовою заявою про повернення йому коштів, списаних з його банківського рахунку в розмірі 476 грн 64 коп. в якості плати за товар.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару на умовах «миттєвої розстрочки», який за згодою сторін відразу було розірвано, відповідач повинен був повернути на картку позивача кошти, списані в якості платежів за вказаним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд дійшов висновку про те, що розгляд справи без залучення в якості сторони кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» неможливий, оскільки договір купівлі-продажу між сторонами укладено на умовах миттєвої розстрочки, а розрахунок за вказаним договором ОСОБА_3 здійснено з використанням кредитної картки «Универсальная» ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з огляду на таке.

Згідно з положеннями п. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 700 ЦК України продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання.

Вбачається, що між сторонами було досягнуто домовленість про укладення договору купівлі-продажу товару шляхом надання сервісу «оплата частинами». Однак, фактично між сторонами було укладено договір на умовах «миттєва розстрочка».

За положеннями ч. 3 ст. 700 ЦК України якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди.

Крім того, згідно з ч. 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ «Алло» на користь споживача ОСОБА_3 коштів, сплачених за товар, ураховуючи розірвання договору купівлі-продажу, неустойки в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей, а також моральної шкоди.

Необґрунтованими є висновки суду апеляційної інстанції про необхідність залучення до участі в справі ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитора, оскільки спір між сторонами виник на підставі договірних відносин, а саме - з договору купівлі-продажу товару та повернення, сплачених за договором, коштів.

Ураховуючи викладене, колегія судів приходить до висновку, що під час встановлення фактичних обставин справи судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановлено фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому скасоване апеляційним судом помилково.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України встановивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 09 грудня 2014 року скасувати, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

І.К. Парінова

Т.О. Писана