У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення 5000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди - відмовлено повністю за безпідставністю заявлених вимог.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що вважає рішення суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що Сарненським районним судом встановлено, що в результаті отриманих в ДТП травм він зазнав фізичного болю, що призвело до душевних страждань, а тому це є заподіяною йому моральною шкодою.

Доводить, що суд, визначаючи розмір морального відшкодування, не дотримався вимог ч.3 ст.23 ЦК України ( у рішенні суд чомусь послався на ч.3 ст.23 ЦПК України) та не

__________________________________________________________________________

Справа № 572/5111/14-ц Головуючий у суді 1 інстанції - Ведяніна Т.О.

Провадження № 22-ц/787/427/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М.

взяв до уваги усієї глибини його фізичних та душевних страждань, в тому числі і ступеня вини відповідача ОСОБА_2, а також його ставлення до наслідків вчиненого ним. Відповідач ОСОБА_2 жодного разу не поцікавився станом його здоров»я, не надавав йому матеріальної допомоги при лікуванні.

Стверджує, що як підставу для зменшення розміру моральної шкоди, суд зазначив те, що він не звертався до ОСОБА_2 в позасудовому порядку із вимогою про добровільне відшкодування завданої шкоди. Проте відсутня норма закону, яка зобов»язувала його це зробити.

Також зазначає, що ним заявлено вимогу про відшкодування відповідачем ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Відмовляючи у задоволенні його позову, суд застосував закон, який застосуванню у даному випадку не підлягає.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а саме стягнути з ОСОБА_2 на його користь 15000 гривень у відшкодування моральної шкоди, та з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 дійсно має право на отримання у межах страхових сум страхового відшкодування, завданої ОСОБА_2 шкоди відповідачем -ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», проте, так як позивач із заявою із вимогою про страхове відшкодування завданої йому внаслідок ДТП за участю забезпеченого полісом транспортним засобом до відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не звертався, то підстав для стягнення з нього моральної шкоди в сумі 5000 грн немає. Підлягає відшкодуванню лише завдана позивачу винними діями відповідача ОСОБА_2 моральна шкода в сумі 1000 грн, яку він зазнав через фізичний біль, завданий йому через отримані в ході ДТП травми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судом, що 10 березня 2013 року о 15 годині 45 хвилин ОСОБА_2, керуючи власним автомобілем «Фольцваген Т-5», державний номерний знак НОМЕР_1, який знаходився в технічно справному стані, рухаючись по своїй смузі дорожнього руху в напрямку м.Київ, по автодорозі Київ-Ковель-Ягодин, на 241 км +40 м зазначеної автодороги, в порушення вимог п.10.1 та п.11.2 Правил дорожнього руху України, не впоравшись з керуванням виїхав на зустрічну смугу руху зазначеної автодороги, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Пежо 405», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, що рухався в зустрічному напрямку руху. Внаслідок ДТП водій автомобіля марки «Пежо 405» ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи за №58 від 28.05.2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. А пасажир автомобіля марки «Пежо 405» ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, що згідно з висновком експерта №60 від 12.06.2013 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 07 жовтня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (частина 4 статті 61 ЦПК України).

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», що підтверджується полісом № АВ/2765121 строком дії з 21 червня 2012 року до 20 червня 2013 року. Згідно вказаного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров»ю становить 100000 гривень.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до змісту абзацу четвертого ст. 4 Закону України «Про страхування», а також ст.ст. 3, 5 Закону, предметом договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є захист майнових інтересів страхувальника, пов'язаний з відшкодуванням ним шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ст.35 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Разом з цим, статтею 33 Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, крім іншого, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

При цьому Закон вимагає, що якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально (п.33.1.4 ст. 33 Закону).

Непред"явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення шкоди зі страховика, з огляду на наступне.

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 до ПрАТ « Українська транспортна страхова компанія» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка не звертався. А тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди зі страховика.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Законодавством установлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких особа зазнала внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії іншої особи. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності передбачений зв'язок між протиправною поведінкою та наслідками, що настали.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Системно-правовий аналіз положень ч.ч.1, 2 ст.1167, ч.5 ст.1187 ЦК України дає підстави для висновку, що відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки звільняє його від обов»язку відшкодувати моральну шкоду лише в тому випадку, коли шкода заподіяна майну потерпілого. У випадку, коли така матеріальна шкода, заподіяна здоров»ю потерпілого, володілець джерела підвищеної небезпеки не звільняється від обов»язку відшкодувати моральну шкоду, навіть якщо ця матеріальна шкода завдана не з його вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Окрім цього, згідно п.5 постанови, обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягає: наявність такої шкоди. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на неправомірність дій ОСОБА_2 і своє право на стягнення моральної шкоди, яку він оцінює у 20 000 грн. Також вказував, що моральна шкода виражається у його фізичних стражданнях, пов»язаних з великими больовими відчуттями, переживаннях у зв»язку із заподіяними тілесними ушкодженнями, що відносяться до середнього ступеня тяжкості.

Неправомірність дій ОСОБА_2 установлена та не оспорюється, при цьому, обсяг та характер психологічних страждань потерпілої особи - ОСОБА_1 від наслідків дорожньо-транспортної пригоди визначається з урахуванням усіх істотних обставин справи в їх сукупності й повинно відповідати загальним засадам розумності, виваженості та справедливості.

Судова колегія вважає, що з урахуванням характеру та глибини душевних страждань ОСОБА_1 пов'язаних з тілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості внаслідок противоправних дій відповідача, а також засад розумності, виваженості та справедливості суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 1000 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин