Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/874/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кучеренко О. П.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

08.04.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка В.І., Кодрула М.А.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 про повернення майна з чужого незаконного володіння.

Позивач зазначив, що на протязі 5-ти років займається вирощуванням рогатої худоби, свиней, домашньої птиці та іншої живності. У його приватній власності перебуває велика рогата худоба в кількості 12 голів, поросята у кількості 85 голів, свиноматки у кількості 12 голів , один кнур, вівці та барани у кількості 38 голів , гуси у кількості 130 голів, кури у кількості 230 голів, качки у кількості 120 голів. Сільськогосподарською діяльністю та вирощуванням живності він займається разом з відповідачем по справі.

Позивач зазначив, що під час здійснення сільськогосподарської діяльності для утримання живності ним та відповідачем було придбано приміщення ферми, яка розташована біля цегляного заводу в АДРЕСА_1

Право власності на дане нежитлове приміщення зареєстроване за відповідачем.

Позивач зазначив, що 23.10.2014 року він прибув до приміщення ферми, щоб догляд за тваринами та птицею однак потрапити до приміщення ферми у нього не було можливості, оскільки двері в приміщення були зачинені на замки, які змінено.

Позивач зазначив, що невдовзі на територію ферми прибув ОСОБА_4, який зазначив, що оскільки ОСОБА_3 винен йому певну суму коштів, відповідно ферма та усе, що в ній знаходиться належить йому. Через деякий час на територію ферми прибув ОСОБА_5, який дістав з салону автомобіля автомат, почав йому погрожувати.

Позивач зазначив, що про зазначені події ним було повідомлено правоохоронні органи та прокуратуру Добровеличківського району.

При зазначених подіях, які відбувались 23.10.2014 року були присутні свідки: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Позивач зазначив, що на його неодноразові звернення до відповідача з вимогою надати доступ до приміщення з метою догляду за тваринами і птицею з подальшою можливістю забрати належних йому тварин, він отримує різку відмову.

Позивач просив суд витребувати у ОСОБА_3 велику рогату худобу в кількості 12 голів, поросят у кількості 85 голів, 12 свиноматок, 1 кнура, овець у кількості 38 голів , 130 гусей , 230курей, 120 качок та повернути йому.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції зазначив, що у власності позивача перебуває велика рогата худоба в кількості 12 голів, 85 поросят, 12 свиноматок , 1 кнур, вівці та барани у кількості 38 голів , 130 гусей , 230 курей, 120 качок . Своє право власності на зазначене майно позивач підтверджує показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, реєстраційними свідоцтвами овець/кіз від 30.10.2014 року, паспортами великої рогатої худоби від 30.10.2014 року, реєстраційним свідоцтвом свиней від 08.10.2014 року.

Вибуття переліченого майна з свого володіння позивач підтверджує зверненням до міліції та прокуратури з заявами про самовільне захоплення належного йому майна та поясненнями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з яких вбачається, що позивач вирощував худобу на фермі яка належить відповідачу і 23.10.2014 року позивач не був допущений на територію ферми ОСОБА_4- родичем відповідача.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) - є речово-правовим засобом захисту прав лише власника індивідуально-визначеної речі.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інші, що становлять предмет доказування з позиції процесуального права).

Відповідно до ст.. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження позовних вимог в частині права власності на живність, зокрема поросят у кількості 85 голів, свиноматок у кількості 12 голів , одного кнура, вівці та барани у кількості 38 голів позивач надав до суду реєстраційні свідоцтва овець/кіз від 30.10.2014 року в кількості 38 шт., реєстраційні свідоцтва свиней від 08.10.2014 року в кількості 33 шт.

Суд першої інстанції зазначив, що суд вказані документи не може визнати правовстановлюючими документами з тих підстав, що Положенням про ідентифікацію та реєстрацію свиней, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 31.12.2004 року №497, реєстраційне свідоцтво свиней (далі - реєстраційне свідоцтво) це документ установленої форми, виданий адміністратором Реєстру тварин для племінних тварин основного стада (основні кнури і свиноматки) та містить дані стосовно тварини, її переміщення, власників/утримувачів, місцезнаходження, реєстрації у Реєстрі тварин, стану здоров'я і є супровідним документом при будь-якому переміщенні цих тварин та Положенням про ідентифікацію та реєстрацію овець і кіз, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 31.12.2004 року №498 реєстраційне свідоцтво овець/кіз (далі - реєстраційне свідоцтво) - документ установленої форми, виданий адміністратором Реєстру тварин, що містить дані стосовно тварини, її переміщення, власників/утримувачів, місцезнаходження, реєстрації у Реєстрі тварин, стану здоров'я та є супровідним документом при будь-якому переміщенні тварин.

Реєстраційні свідоцтва свиней та реєстраційні свідоцтва овець/кіз не є документами, що підтверджують права власності на тварини.

Суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження позовних вимог в частині права власності на рогату худобу у кількості 12 голів, позивач надав до суду паспорта великої рогатої худоби від 30.10.2014 року в кількості 12 шт., проте судом вказаний документ не може бути визнано, оскільки згідно Положення про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 17.09.2003 року №342, п.1.3. ідентифікації і реєстрації підлягають усі тварини, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Пунктом 1.4. даного Положення передбачено що ідентифікація і реєстрація великої рогатої худоби запроваджується з метою в тому числі для підтвердження права власності на тварин.

Суд першої інстанції зазначив, що позивач зазначає час вибуття майна з володіння - 23.10.2014 року, тоді як паспорта великої рогатої худоби в кількості 12 шт. датовані 30.10.2014 року.

Крім того, свідок ОСОБА_12, яка проводила ідентифікацію тварин, надала суду пояснення , що самі тварини при ідентифікації їй не надавалися, бирка - вушний знак установленого зразка з нанесеним ідентифікаційним номером не прикріплявся на кожне вухо тварини.

Суд першої інстанції зазначив, що за захистом порушеного права власності позивач звернувся до органів внутрішніх справ з заявою про самовільне захоплення належного йому майна та погрози фізичною розправою із застосуванням вогнепальної зброї.

Дана заява зареєстрована до Журналу єдиного обліку заяв та повідомлень за №2226 від 29.10.2014 року та розглянуто працівниками Добровеличківського РВ УМВС України в Кіровоградській області.

Згідно висновку за результатами розгляду повідомлення від 04.11.2014 року розгляд заяви ОСОБА_2 вважати закінченою.

Надалі після вивчення прокуратурою Добровеличківського району даних матеріалів їх було зареєстровано до ЄРДР №0000017 від 07.11.2014 року.

Саме процесуальні слідчі дії відповідно до Кримінального процесуального кодексу України спрямовуються на виявлення спірного майна в особи, його ідентифікації та належності власнику, забезпечення заходів збереження та повернення власнику.

В межах розгляду цивільної справи всі ці обставини судом не встановлені.

Суд першої інстанції зазначив, що свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, заявлені сторонами та допитані судом, не надали суду чітких зазначень, щодо статі, віку, породи, наявності та кількості великої рогатої худоби, поросят, свиноматок, кнурів, овець та баранів, гусей, курей, качок, належності їх позивачу, та місця знаходження їх у відповідача.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст..10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з чим погодилась і колегія суддів, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З позовної заяви вбачається, що позивач зазначає, що під час здійснення спільної сільськогосподарської діяльності по утриманню худоби та живності придбано приміщення ферми, яка розташована біля цегляного заводу в АДРЕСА_1. Право власності на зазначене нежитлове приміщення зареєстроване за відповідачем. На протязі тривалого часу на території зазначеного приміщення перебувають належні позивачу велика рогата худоба та інша живність.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно по АДРЕСА_1 відомості відсутні (а.с. 73).

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу цілого майнового комплексу від 29.12.2005 року ОСОБА_3 купив у Агромпромислового Акціонерного Товариства «Простір» цілий майновий комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.63).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.11.2014 року НОМЕР_1, ОСОБА_3 є власником цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_2(а.с. 65).

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що доводи позивача викладені в позовній заяві, що майновий комплекс придбано відповідачем спільно з позивачем не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулась до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Колегія суддів дійшла висновку приймаючи до уваги встановлені обставини, що не знайшли свого підтвердження доводи позивача викладені як позовній заяві так і в апеляційній скарзі, що позивач та відповідач займались спільною діяльністю по утриманню та вирощуванню тварин перелічених у позовні заяві які знаходяться на фермі за адресою ОСОБА_1 і відповідач незаконно утримує зазначених тварин які є індивідуально визначеними і не повертає позивачу.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської

області від 05.02.2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: