Справа № 352/576/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1552/2015
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І. М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М.

з участю представників апелянта Лущака М.М., Сірак К.В., Клименка О.І., відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Івано-Франківської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок до ОСОБА_5 про відшкодування завданих збитків за апеляційною скаргою Івано-Франківської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позову Івано-Франківської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок до ОСОБА_5 про відшкодування завданих збитків.

Не погодившись з таким рішенням суду, Івано-Франківська обласна організація УТМР подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції про те, що акт проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Тисменицької районної організації УТМР від 24.07.2014 року підлягає критичній оцінці, оскільки ревізія проводилась без участі та повідомлення матеріально-відповідальної особи, а також, що представником позивача не надано належних доказів, які б підтверджували заподіяння відповідачем Івано-Франківській обласній організації УТМР матеріальної шкоди. Так, судом не взято до уваги пояснення представника позивача про те, що відповідач ОСОБА_5 відмовився брати участь у проведенні ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Тисменицької районної організації УТМР, тому ревізія була проведена без його участі. Вказаний акт від 24.07.2014 року був направлений відповідачу поштою. 02.09.2014 року відповідач був присутнім на засіданні президії обласної організації УТМР, де йому було запропоновано надати пояснення з приводу проведеної 24.07.2014 року ревізії, що підтверджується протоколом №7 засідання президії обласної організації УТМР. Однак, ОСОБА_5 відмовився від дачі пояснень, що стало підставою для прийняття рішення в п. 8 резолютивної частини протоколу про його звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України із займаної посади за втрату довіри до нього. В подальшому акт проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Тисменицької районної організації УТМР від 24.07.2014 року відповідач не оскаржував, чим фактично визнав безспірність вказаного акту.

Крім того, на думку апелянта, суд не взяв до уваги та не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи матеріалам документальної перевірки і бухгалтерській довідці про фактичну недостачу коштів, допущену відповідачем ОСОБА_5

З наведених мотивів апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Відповідач доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду, просив в задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши доповідача, пояснення представників апелянта, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом №15-к від 01.08.2012 року ОСОБА_5 прийнято єгерем в Тисменицьку районну організацію УТМР по договору по сумісництву з повною матеріальною відповідальністю (а.с. 5).

Наказом №26-к від 01.11.2012 року ОСОБА_5 переведено старшим єгерем Тисменицької райорганізації УТМР з повною матеріальною відповідальністю (а.с. 6).

В результаті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності районної організації УТМР за 2013-2014 роки, проведеної комісією на виконання протоколу №1 зборів групи від 14.07.2014 року, виявлено недостачу коштів в сумі 2120 грн. від реалізації ліцензій та відстрільних карток, які облікуються за ОСОБА_5, що підтверджується актом від 24.07.2014 року (а.с. 11, 12).

Сума недостачі станом на 01.11.2014 року уточнена бухгалтерською довідкою про фактичний стан заборгованості матеріально-відповідальної особи ОСОБА_5 перед Івано-Франківською обласною організацією УТМР (а.с. 17), за даними якої за останнім рахується недостача матеріальних цінностей на суму 5580,590 грн., з яких недостача бланків суворої звітності на суму 2840 грн. та 2740,50 грн. від реалізації ліцензій, членських внесків, книжок.

Відповідно до наказу №20-к від 02.09.2014 року відповідача звільнено із займаної посади згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою до нього довіри (а.с. 7).

При звільненні з роботи ОСОБА_5, йому нараховано розрахункову заробітну плату в розмірі 3215,86 грн., яку УТМР повністю утримало для відшкодування недостачі коштів, у зв'язку з чим сума недостачі, яка рахується за ОСОБА_5 позивачем визначена в розмірі 2364,64 грн.

Однак, при поновленні ОСОБА_5 на займаній посаді йому виплачена вказана сума коштів.

Відмовляючи в задоволенні позову Івано-Франківської обласної організації УТМР до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не надано належних доказів, які б підтверджували заподіяння відповідачем Івано-Франківській обласній організації УТМР матеріальної шкоди.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцеві, врегульована главою IX Кодексу законів про працю України .

У ст. 130 КЗпП України визначено загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівників. Підставами матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну майну роботодавця, є проступки працівників - порушення покладених на них трудових обов'язків, внаслідок чого завдано прямої шкоди. Умовами матеріальної відповідальності є протиправна дія (бездіяльність працівника, вина працівника (умисна чи з необережності), причинний зв'язок між протиправною дією (бездіяльністю) працівника та їх наслідком (шкодою).

В матеріалах справи відсутня посадова інструкція старшого єгера ОСОБА_5 чи його посадові обов'язки. Однак, сторонами визнано, що в його обов'язки входило збирання членських внесків, реалізація ліцензій на полювання, видача відстрільних карток, зберігання бланків строгої звітності, ведення їх обліку та звітності та інші, про які вказано в акті ревізії та бухгалтерській довідці, що внаслідок неналежного виконання покладених на ОСОБА_5 трудових обов'язків, утворилась недостача матеріальних цінностей.

Вказана обставина не підлягає доказуванню в судовому засіданні в силу дії ч. 1 ст. 61 ЦПК України, відповідно до якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений.

За змістом ст. 135-1 КЗпП України договори про повну матеріальну відповідальність (індивідуальну або колективну) можна укладати тільки з тими працівниками, які займають посади або виконують роботи, передбачені відповідними нормативно-правовими актами. Таким актом є Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 28.12.1977 року №447/24. Цей Перелік діє в Україні і по цей час.

Оскільки відповідач займався реалізацією ліцензій на полювання, приймав членські внески та відстрілочні кошти, отримував бланки строгої звітності, їх реалізовував, складав фінансові звіти, тобто виконував роботу, яка входить в Перелік посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність, то позивачем з дотриманням вимог ст. 135-1 КЗпП України укладено з відповідачем договір про повну матеріальну відповідальність.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що в 2014 році двічі проводилась ревізія фінансово-господарської діяльності Тисменицької районної організації УТМР. В акті від 28.03.2014 року (а.с. 27-32) зафіксовані наслідки перевірки фінансово-господарської діяльності товариства за 2013 рік і недостачі ввірених ОСОБА_5 матеріальних та грошових цінностей не було виявлено. Така перевірка проводилась в присутності останнього.

За даними акту від 24.07.2014 року (а.с. 11-12) потреба у проведенні ревізії окремих питань господарської діяльності товариства виникла у зв'язку з тим, що не було зроблено зустрічної перевірки банківських виписок та звіту про результати ліцензійного полювання у 2013 році, зокрема не перевірено видачу відстрілочних карток та ліцензій і відповідність їх видачі і записах у відомостях та журналах реєстрації бланків суворої звітності, а також рух і списання запасних частин до автомобіля. Вказана ревізія проводилась без присутності ОСОБА_5

Суд першої інстанції, даючи оцінку наведеним доказам, дійшов висновку, що позивач належними доказами не довів спричинення йому шкоди внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 трудових обов'язків.

Колегія суду з таким висновком не погоджується, оскільки поза увагою суду залишилась бухгалтерська довідка про стан заборгованості матеріально-відповідальної особи ОСОБА_5 станом на 01.03.2015 року (а.с. 17), якою уточнено розмір недостачі матеріальних цінностей та коштів. Як сторони визнали в суді, розмір недостачі змінювався у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 до дня його звільнення з роботи ще повертав УТМР матеріальні та грошові цінності.

Також судом не враховано, що ОСОБА_5 було відомо як про проведення ревізії окремих питань господарської діяльності товариства, так і про наслідки ревізії від 24.07.2014 року та ним не оскаржено цей акт.

Апелянтом надано суду акт від 21.07.2014 року, за даними якого ОСОБА_5 був належно повідомлений про час та місце зборів робочої групи та відмовився підписати протокол №1 від 14.07.2014 року, в якому зазначалось про проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності товариства, та акт про відмову від підпису про отримання ОСОБА_5 листа обласної організації УТМР від 26.08.2014 р., в додатку до якого було долучено акт ревізії від 24.07.2014 року.

В силу ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Однак, змагальність сторін не означає пасивної позиції суду, що розглядає справу. Саме суд остаточно визначає коло фактів, які слід встановити по справі (предмет доказування), визначає які обставини кожна з сторін повинна довести, пропонує сторонам подати докази, якщо їх недостатньо.

Всупереч наведених положень та вимог ст. 212 ЦПК України щодо повного та об'єктивного розгляду справи, суд першої інстанції, встановивши розбіжність у сумах недостачі матеріальних та грошових цінностей, ввірених ОСОБА_5, не зобов'язав позивача надати суду документ про остаточний розмір недостачі.

За даними бухгалтерської довідки дебіторської заборгованості ОСОБА_5 станом на 11.11.2014 року по розрахунках з обласною організацією УТМР, наданої апелянтом, загальна сума недостачі грошових коштів, отриманих від реалізації ліцензій та сплати внесків і відстрілочних ОСОБА_5 станом на 02.09.2014 року складає 2140,50 грн., недостача коштів за бланки суворої звітності становить 2590 грн., а всього на суму 4730,50 грн.

На спростування доводів апеляції відповідачем надано суду фінансові звіти УТМР за червень - серпень 2014 року, довідку Ощадбанку про сплату ОСОБА_5 через банківський рахунок платежів на загальну суму 194822,5 грн. за період з 01.01.2012 року по 30.11.2014 року, зведені відомості, підготовлені ним, про повноту надходжень внесків, відстрілочних за 4 квартал 2012-2014 р.р., про повернення бланків строгої звітності з 31.12.2012 року по 24.10.2014 року, про кількість сплачених внесків за 1 квартал 2014 року, однак такі не спростовують акт ревізії від 24.07.2014 року та довідки бухгалтерії, оскільки не містять всіх даних про ввірені йому матеріальні та грошові цінності, їх рух та звітність по них.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. А тому, виходячи із встановленого та принципу диспозитивності у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, позов Івано-Франківської обласної організації УТМР слід задовольнити та стягнути з ОСОБА_5 на їх користь на відшкодування шкоди 2364,64 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Івано-Франківської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок до ОСОБА_5 про відшкодування завданих збитків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5, жителя АДРЕСА_1 на користь Івано-Франківської обласної організації Українського товариства мисливців на відшкодування матеріальної шкоди 2364,64 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Ясеновенко Л.В.