Провадження № 2/235/298/15
Єдиний унікальний номер № 235/6969/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

1 квітня 2015 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Токарєва А.Г.

при секретарі - Ященко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Красноармійську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Красноармійської міської ради, треті особи: Управління держземагентства в Красноармійському районі Донецької області, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю , -

В С Т А Н О В И В :

24.12.2014 року року позивач ОСОБА_2 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду з позовом до Красноармійської міської ради, треті особи: Управління держземагентства в Красноармійському районі Донецької області, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю.

На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилася спадщина після смерті його матері ОСОБА_4 на:

- 4/6 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, 1/6 частина якого належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Красноармійської нотаріальної контори 17.03.2006 року, реєстр НОМЕР_1, 1/2 частина - на підставі Свідоцтва про право власності, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Красноармійської нотаріальної контори 17.03.2007 року, реєстр №533.

Співвласником 1/6 частини житлового будинку є він, а іншої 1/6 частини - ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Красноармійської нотаріальної контори 17.03.2006 року, реєстр НОМЕР_1.

- 4/6 частин земельної ділянки, яка розташована за цією ж адресою та призначена для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, належна померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 18.09.1996 року №568 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_2.

Співвласником по 1/6 частин зазначеної земельної ділянки є він та ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного Державного акту.

Позивач зазначає, що він є спадкоємцем за заповітом та прийняв спадщину.

Для оформлення права власності в порядку спадкування земельної ділянки, нотаріус надала запит до Держземагентства про видачу витягу з Поземельної книги, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Так як право власності на 4/6 частин земельну ділянку виникло у померлої до 2004 року, необхідно було провести державну реєстрацію на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, у відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр».

Після виготовлення землевпорядною організацією технічної документації з'ясувалося, що фактично ділянка має іншу площу не 0,0621 га, а 0,0616 га, а також має іншу конфігурацію. У зв'язку з цим в реєстрації земельної ділянки було відмовлено та в видачі необхідних документів, про що свідчить рішення державного кадастрового реєстратора №РВ-014 від 13.11.2014 року.

Позивач вважає, що оскільки його мати являлась власницею не всієї земельної ділянки, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а лише 4/6 частини, визнати право власності на її частину в порядку спадкування є недоцільним, тому необхідно визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку.

Окрім того, він вважає за необхідним визнати недійсним рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18 вересня 1996 року №568 за наступних підстав:

Відповідно до рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради від 18 вересня 1996 року №568 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0621 га ,була передана у приватну власність лише йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1986 року НОМЕР_1.

При цьому рішенням виконавчого комітету були порушені права інших співвласників жилого будинку, матері та сестри ОСОБА_3

Враховуючи, що підставою для видачі державного акту є рішення органу місцевого самоврядування про передачу у приватну власність земельної ділянки громадянам, то в разі визнання рішення протиправним, необхідно скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий 13.01.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_2.

Позивач зазначає, що оскільки своє право на приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд він вже реалізував, а зважаючи на те, що він просить скасувати рішення про передачу у приватну власність йому земельної ділянки та державний акт, то доцільно також встановити, що він не реалізував свого конституційного права на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та подальшої реалізації такого права.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд, визнати частково протиправним рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради №568 від 18.09.1996 року, а саме в частині передачі йому, ОСОБА_2, у власність земельної ділянки площею 0,0621 га за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Красноармійською міською радою 13.01.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2; визнати його таким, що не реалізував своє конституційне право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі (а.с.42).

Представник відповідача Красноармійської міської ради в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі та вирішити справу на розсуд суду (а.с.22,23). Від третьої особи Управління Держземагенства в Красноармійському районі надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу (а.с.21).

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.41).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, яка є матір'ю позивача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_2 (а.с.5), свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з:

- 4/6 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка належна померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Красноармійської нотаріальної контори 17.03.2006 року, та на підставі Свідоцтва про право власності, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Красноармійської нотаріальної контори 17.03.2007 року, реєстр №533. Співвласником 1/6 частини житлового будинку є позивач ОСОБА_2, а іншої 1/6 частини - ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Красноармійської нотаріальної контори 17.03.2006 року, реєстр НОМЕР_1(а.с.6,7).

- 4/6 частин земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та призначена для обслуговування жилого будинку та господарських будівель, належна померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 18.09.1996 року №568 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_2. Співвласником по 1/6 частин зазначеної земельної ділянки є позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного Державного акту (а.с.8).

З листа Першої Красноармійської державної нотаріальної контори вбачається, що на майно після смерті - ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відкрита спадкова справа за №245 від 07.11.2013 року Спадкова справа відкрита на підставі заяви сина померлої - ОСОБА_2 про прийняття спадщини за заповітом. Свідоцтво про право на спадщину ще не видавалось (а.с.34).

Третя особа ОСОБА_3 надала заяву про відмову від прийняття спадщини, відкритої після смерті її матері ОСОБА_4, на користь її брата ОСОБА_2 (а.с.25).

Для оформлення права власності в порядку спадкування земельної ділянки, нотаріус надала запит до Держземагентства про видачу витягу з витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку та витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4 (а.с.11).

Рішенням №РВ-014 від 13.11.2014 року позивачу було відмовлено у внесені відомостей до Державного земельного кадастру, у зв'язку з невідповідністю поданих документів вимогам, установлених Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: інформація, що міститься в електронному документі та у документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю (а.с.8).

З технічної документації, виготовленої землевпорядною організацією, вбачається, що фактично земельна ділянка має іншу площу не 0,0621га, а 0,0616 га, а також має іншу конфігурацію (а.с13,14).

Крім того, встановлено, що рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської ради народних депутатів від 18.09.1996 року №568 земельна ділянка площею 0,0621 га за адресою: АДРЕСА_1, передана у приватну власність на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1986 року НОМЕР_1 лише ОСОБА_2 (а.с.9,10), що порушує права інших співвласників житлового будинку, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року, що підлягає застосуванню до цих правовідносин, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Вказані норми в своїй сукупності разом з положеннями чинних на той час постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13 березня 1993 року, Декрету Кабінету Міністрів «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року, свідчать про те, що співвласники житла мають право на одержання у спільну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування належного їм жилого будинку пропорційно до розміру часток в праві власності на даний будинок.

Земельним кодексом передбачено й порядок отримання громадянами у власність земельної ділянки.

Так, положеннями ст. 17 ЗК України передбачено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радою народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), тощо.

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Проте виконавчий комітет органу місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинними на той час Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, передавши своїм рішенням від 18 вересня 1996 року за №568 ділянку лише одному зі співвласників житлового будинку АДРЕСА_1, без врахування інтересів інших співвласника житла ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а в подальшому з незрозумілих причин орган місцевого самоврядування видав Державний акт на право приватної власності на землю в якому співвласниками ділянки зазначені три особи ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи, зміст акту не відповідає змісту прийнятого рішення, на підставі якого вказаний документ було видано.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичним и і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року).

Особа, з порушенням прав якої винесене оскаржуване рішення, а саме попередній співвласник 4/6 частки житла, померла.

Разом з тим спадкоємець, що прийняв спадщину у вигляді будинку, для обслуговування якого надавалася земельна ділянка, за наявності такого рішення, позбавлений можливості реалізувати свої права в сфері земельно-правових відносин.

Тому суд прийшов до висновку, що рішення в оскаржуваній частині є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Крім цього, встановлено, що дані, які зазначені у державному акті на право приватної власності не відповідають фактичним даним щодо меж та площі земельної ділянки.

Згідно п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджено Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, зі змінами і доповненнями, виправлення в державному акті не допускається.

Крім того, 01.01.2013 року набули чинності зміни до Земельного Кодексу України, зокрема стаття 126 викладено в новій редакції, а саме право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державний земельний кадастр», виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст.152, ч. 1 ст. 155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до абз.2 п.7 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України).

Згідно ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Оскільки державний акт про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3, виданий на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 18.09.1996 року № 568 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2, не відповідає вимогам земельного законодавства, що створює позивачу перешкоди в реалізації свого права власності, такий документ є недійсним.

Щодо вимог позивача про визнання його таким, що не реалізував своє конституційне право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність, суд в таких вимогах відмовляє, оскільки позивачем фактично було отримано право власності на земельну ділянку, якою він користувався згідно дердавного акту.

Керуючись ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.78, 116, 152, 155, 158 Земельного кодексу України, ст.16 ЦК України , ст.ст.10, 11, 212, 213, 214, 215, 218,256-258 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати частково протиправним рішення виконавчого комітету Красноармійської міської ради №568 від 18.09.1996 року, а саме в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,0621 га за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого Красноармійською міською радою 13.01.1997 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: