Справа №480/155/15-ц 09.04.2015 09.04.2015 09.04.2015
Провадження 22ц-784/976/15 Головуючий у 1-й інстанції Войнаровський М.М.
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

9 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Орельській Н.М.

за участю:

представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу

Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року

за скаргою

ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції (далі - державний виконавець ВДВС Миколаївського РУЮ),

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на дії та рішення державного виконавця ВДВС Миколаївського РУЮ.

Обґрунтовуючи вимоги, він зазначав, що постановою від 20 листопада 2014 року державним виконавцем вказаного відділу в рамках виконавчого провадження про стягнення з нього грошових сум, було звернуто стягнення на заробітну плату та інші його доходи.

Зазначену постанову та дії державного виконавця він вважає незаконними. Так, за вимогами Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії проводяться за місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходженням його майна. Він не проживає та не працює на території Миколаївського району, про що повідомив начальника ВДВС Миколаївського РУЮ. Незважаючи на це, державний виконавець відкрив провадження у справі, а отримавши документ про його місце роботи не надіслав виконавчий документ за цим місцем. Навпаки, державний виконавець, порушуючи вимоги закону, виніс постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

Посилаючись на викладене, заявник просив визнати неправомірними дії держвиконавця ВДВС Миколаївського РУЮ по зверненню стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження ВІІ№4439034 та визнати незаконною постанову вказаної особи від 20 листопада 2014 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках того ж провадження.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року скарга залишена без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, про задоволення скарги. На думку апелянта, висновки суду про те, що він порушив строк оскарження дій державного виконавця безпідставні. Так, він звернувся зі скаргою у передбачені законом строки, тобто протягом десяти днів з часу ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та постановою, яка оскаржена, та копія якої не надсилалася йому. Апелянт стверджує про безпідставність посилань суду на відсутність заяви про відкладення виконавчих дій та положення Інструкції про проведення виконавчих дій в редакції, яка не була чинною на час проведення спірних виконавчих дій. Неправильно зазначено в рішенні і сума стягнення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 травня 2014 року, зміненого рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 24 червня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто 33311 грн. 94 коп. майнової шкоди, 1000 грн. моральної та 267 грн. 72 коп. судового збору.

ОСОБА_2 20 вересня 2003 року уклав шлюб з ОСОБА_5 та значиться зареєстрованим з 1995 року по АДРЕСА_2 в м. Миколаєві (а.с. 4). Проте, на час розгляду спору в суді, він зазначав адресу проживання АДРЕСА_1, тобто квартиру, яка за договором купівлі - продажу від 04 жовтня 2002 року була придбана ОСОБА_5

На підставі заяви стягувача, судом першої інстанції 07 серпня 2014 року було видано виконавчий лист № 480/447/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 1000 грн. відшкодування моральної шкоди, який надійшов 13 серпня 2014 року для виконання в ВДВС Миколаївського РУЮ. Місцем проживання боржника у виконавчому документі була зазначена адреса: АДРЕСА_1.

15 серпня 2014 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія якої направлена боржникові та запропоновано йому строк до 21 серпня 2014 року для добровільного виконання рішення.

Після відкриття виконавчого провадження, а саме 27 серпня 2008 року, ОСОБА_2 подав заяву на ім'я начальника ВДВС Миколаївського РУЮ про направлення виконавчого документа за місцем його роботи, в Миколаївську обласну філію, по вул. Маршала Василевського,55. При цьому, в заяві ОСОБА_2 вказав адресу проживання: АДРЕСА_3

Державний виконавець виконавчий документ за вказаним місцем не направляв, а 20 листопада 2014 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що ОСОБА_2 пропустив строк на оскарження дій та постанови державного виконавця, оскільки про ймовірність порушення своїх прав та проведення дій щодо стягнення на заробітну плату йому стало відомо ще 27 серпня 2014 року, про що свідчить згадана заява. За висновками суду, знаючи про наявність виконавчого провадження, ОСОБА_2 із заявою про відкладення виконавчих дій у зв'язку з несвоєчасним одержанням виконавчих документів не звертався, а звернувся зі скаргою до суду лише 26 січня 2015 року, після спливу встановленого законом строку на оскарження дій та рішень держвиконавця. При цьому, заяви про поновлення процесуального строку він не подавав.

Проте, з такими висновками погодитись на можна.

Так, скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод ( ч. 1 ст. 385 ЦПК).

Згідно ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. У разі звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), пенсію, стипендію чи інші доходи боржника документи виконавчого провадження можуть бути вручені представникам адміністрації підприємства, установи та організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, у якої працює боржник, особисто державним виконавцем або уповноваженою ним особою під розписку.

Виходячи з вказаного, перебіг десятиденного строку для подачі скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця розпочинається з дня, коли учасник виконавчого провадження отримав постанову або після того, як він дізнався, або міг дізнатися про порушення своїх прав.

Як виходить з доказів у справі та зазначено в ухвалі суду, представником ВДВС Миколаївського РУЮ не надано належних доказів про отримання ОСОБА_2 оскаржуваної постанови. В свою чергу ОСОБА_2 стверджує, що дізнався про постанову, яка оскаржена лише у січні 2015 року, коли він знайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Постановляючи ухвалу, суд на ці обставини справи уваги не звернув та не дослідив відповідних доказів. У зв'язку з чим, суд фактично не встановив початок строку на оскарження дій та постанови, а отже і кінцевого строку на оскарження.

При цьому, пославшись на те, що про порушення своїх прав заявник міг дізнатися іншим чином, виходячи з його заяви від 27 серпня 2014 року, суд не звернув уваги на те, що постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесена державним виконавцем пізніше, 20 листопада 2014 року.

Крім того, дійшовши висновку, що заявник пропустив строк на оскарження дій державного виконавця, суд не перевірив змісту вимог заявника, а саме не з'ясував, які конкретно дії по зверненню на заробітну плату, пенсію, стипендію, на думку ОСОБА_2, є неправомірними (винесення постанови або інші дії). Між тим, вказані обставини також мають значення для правильно вирішення скарги.

За таких обставин, ухвала суду відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду на новий розгляд.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2015 року скасувати, справу передати до того ж суду на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: