АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 679/2537/14-ц
Провадження № 22-ц/792/673/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів : Гринчука Р.М., Карпусь С.А.

при секретарі: Кошельнику В.М.

розглянула в порядку ст. 197 ЦПК України у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 679/2537/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду від 19 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом, вказувала, що 1 вересня 2014 року, близько 20 год. 40 хв. ОСОБА_1, перебуваючи на території її домогосподарства, на ґрунті неприязних стосунків, що виникли раптово, маючи на меті заподіяти тілесні ушкодження, вчинила сварку. В ході сварки відповідач нанесла тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми легкого ступеня, струсу мозку, синця в ділянці спинки носа, синця в ділянці перенісся, садна підочної ділянки справа, садна в ділянці правої щоки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Вказані дії, були кваліфіковані як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень. Вироком Нетішинського міського суду від 3 листопада 2014 року було ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Цим же вироком затверджено угоду про примирення між потерпілою і підозрюваним від 22 жовтня 2014 року, укладену між потерпілою ОСОБА_2 та підозрюваною ОСОБА_1 та призначено їй узгоджене в угоді покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказувала, що незаконними діями ОСОБА_1, їй було заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Зазначала, що в результаті заподіяних їй травм, проходила лікування у хірургічному відділенні ДЗ "СМСЧ № 4" МОЗ України м. Нетішин з 1 вересня 2014 року по 22 вересня 2014, у зв'язку з чим понесла витрати на придбання медикаментів в розмірі 1468 грн. 84 коп. Також, зазначала, що внаслідок неправомірних дій відповідача, та наслідків, які причинили такі дій, їй, ОСОБА_2, було заподіяно також моральну шкоду. Тому просила суд, ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду в сумі 1468 грн. 84 коп. та моральну шкоду в розмірі 12000 грн., стягнути судові витрати.

Рішенням Нетішинського міського суду від 19 лютого 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення незаконним, просить його _________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції - Ходоровський Б.В. провадження № 22-ц/792/673/15

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 30, 32скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову, стягнути з позивача судові витрати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вказує, що при вирішенні спору, суд не з'ясував зміст укладеної угоди про примирення. Зокрема, що під час підписання угоди, у потерпілої не було жодних претензій щодо відшкодування шкоди. Також, на думку апелянта, наявність такої угоди позбавляє права на звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди. Апелянт, вказує, що під час розгляду справи, суд в порушення вимог процесуального закону допустив до участі у справі представника, не перевіривши його повноваження і права на зайняття адвокатською діяльністю. Також, стягуючи на користь позивача витрати на правову допомогу, суд не перевірив розрахунок суми витрат. Крім того, на думку апелянта, суд при вирішенні спору, безпідставно не врахував її сімейний та майновий стан.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Так судом встановлено, що 1 вересня 2014 року ОСОБА_1 на ґрунті особистих неприязних стосунків умисно нанесла один удар лобною ділянкою голови в область обличчя ОСОБА_2 Внаслідок вказаних дій відповідача позивачці ОСОБА_2 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струс головного мозку, синця в ділянці спинки носа, синця в ділянці перенісся, садна підочної ділянки справа, садна в ділянці правої щоки, які відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

В зв'язку з отриманими тілесними пошкодженнями ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні в спеціалізованій медико-санітарній частині № 4 в м. Нетішин з 1 вересня по 22 вересня 2014 року. Під час перебування в лікувальному закладі позивач за власні кошти придбала медикаменти та витратні медичні матеріали на загальну суму 1468 грн. 84 коп.

Вироком Нетішинського міського суду від 3 листопада 2014 року ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, яке виразилось в умисному заподіянні 1 вересня 2014 року ОСОБА_2 тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, також було затверджено мирову угоду між потерпілою та підозрюваною і призначено ОСОБА_1 покарання у виді штрафу в сумі 510 грн.

Вказані обставини підтверджуються вироком Нетішинського міського суду від 3 листопада 2014 року, випискою з медичної карти стаціонарного хворого, письмовим повідомленням з медичного закладу, товарними і касовими чеками про придбання медикаментів та іншими матеріалами справи.

Статтею 468 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у кримінальному провадженні може бути укладено угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ст. 471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов'язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов'язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Відповідно до ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України крім інших наслідком укладення та затвердження угоди про примирення є для потерпілого право змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Статтею 475 КПК України визначено, що мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити: формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа; відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання; мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 цього ж Кодексу особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається зі змісту угоди про примирення між потерпілою та підозрюваною від 22 жовтня 2014 року, укладеною відповідно до вимог ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, та матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_2 в угоді питання про відшкодування майнової та моральної шкоди взагалі не ставила та сторонами в угоді про примирення між потерпілою та підозрюваною відшкодування позивачці майнової та моральної шкоди не оговорювалось. Не зазначено в угоді про примирення між потерпілою та підозрюваною і той факт, що потерпіла не має будь-яких майнових претензій до обвинуваченої. Потерпіла в кримінальному провадженні цивільний позов не заявляла.

З врахуванням викладеного та норм чинного законодавства слід прийти до висновку, що потерпіла ОСОБА_2 в силу приписів ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України має право пред'явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства, а доводи апеляційної скарги, що потерпіла після укладення угоди про примирення між потерпілою та підозрюваною без зазначення в цій угоді про розмір і порядок відшкодування майнової та моральної шкоди таке право втратила слід відхилити.

За таких обставин, оцінивши докази в їх сукупності та правильно керуючись нормами матеріального права, суд обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини відповідача в заподіянні майнової та моральної шкоди позивачці і правомірно стягнув з відповідачки на користь позивачки у відшкодування майнової шкоди 1468 грн. 84 коп. та 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеруправопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України стосовно відшкодування шкоди, та, визначаючи розмір такої в сумі 7000 грн., виходив із засад розумності, справедливості, характеру і обсягу страждань, яких зазнала ОСОБА_2 у зв'язку з ушкодженням здоров'я, терміну лікування, отримання черепно-мозкової травми, обставини заподіяння шкоди умисним злочином з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, ступеню вини відповідача, характеру та ступеню моральних страждань потерпілої в зв'язку з травмою голови, часу й зусиль необхідних для відновлення стану здоров'я. Врахував суд першої інстанції і майновий стан відповідача, дані про який були в матеріалах кримінального провадження, наявність на її утриманні двох неповнолітніх дітей, про що свідчить часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі 7000 грн., а не 12000 грн. як просила позивач.

З цих підстав посилання в апеляційній скарзі на те, що при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд не прийняв до уваги майновий стан останньої, слід відхилити.

Також суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 1000 грн.

Згідно ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Відповідно до ст.ст. 79, 84 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 згідно договору надавалась правова допомога адвокатом Янулем В.С., який діяв як представник та був допущений судом до участі в справі на підставі відповідного договору. При цьому винесення відповідної ухвали про допуск не є обов'язковим, при наявності відповідної угоди між сторонами норми цивільно-процесуального законодавства не передбачають обов'язок суду щодо винесення ухвали про допуск представника особи до участі в судовому засіданні.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру позивач сплатила Янулю В.С. 1000 грн.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

П. 47 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17 жовтня 2014 року, № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

При цьому позивачем не було надано розрахунок витрат на правову допомогу.

Однак, як вбачається з журналів судового засідання, Януль ВС. надавав правову допомогу позивачу ОСОБА_2 протягом 3 хвилин 6 січня 2015 року, 1 годину 23 хвилини 10 лютого 2015 року, 58 хвилин 19 лютого 2015 року, в загальному протягом 2 годин 24 хвилин. Мінімальна робітна плата в 2014 році становить 1218 грн.

З врахуванням вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», реальних витрат позивачки, суд першої інстанції в межах позовних вимог правомірно стягнув витрати на правову допомогу в такій сумі на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення таких витрат не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвалу набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко