АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/933/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Кузьменко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОхріменко Н. І.
суддівФетісової Т. Л. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства "Медіт-сервіс", ОСОБА_7 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и л а :

06 січня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Медіт-сервіс", ОСОБА_7 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював на підприємстві "Медіт -Сервіс", директором якого є ОСОБА_7, на посаді водія з 01 червня 2009 року, звільнений 22 жовтня 2014 року за ст.38 КЗпП України.

При звільненні з ним не був проведений розрахунок, а саме не була нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку.

Вважає, що розрахунок не був проведений з вини підприємства. Остаточно розрахунок був проведений 26 грудня 2014 року по рішенню суду, а тому вважає, що затримка в повному розрахунку складає 2 міс.4 дні, в сумі 2595,72 грн., яку і просить стягнути з відповідача.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, вважаючи його таким, що прийняте з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному об'ємі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаних позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач виконав вимоги ст.116-117 КЗпПУ, прийняв міри до виплати компенсації за невикористану відпустку, але не зміг це зробити з поважних причин і вини власника відповідача ПП "Медіт-Сервіс" в невиплаті належних звільненому позивачу ОСОБА_6 сум, у строки передбачені діючим законодавством, не вбачав.

Однак повністю погодитись з такими висновками районного суду не можна з підстав неповного з'ясування, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосуванню норм матеріального права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що наказом №35 від 01 червня 2009 року ОСОБА_6 прийнятий на роботу в ПП " Медіт-Сервіс" водієм.

Наказом № 68 від 22 жовтня 2014 року він був звільнений з роботи з 22 жовтня 2014 року за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) на підставі його заяви про звільнення від 22 жовтня 2014 року.

В день звільнення 22 жовтня 2014 року з позивачем не був повністю проведений розрахунок при звільненні, була виплачена заробітна плата за жовтень 2014 року.

Компенсація за невикористану відпустку була нарахована бухгалтером підприємства 23 жовтня 2014 року відповідно до розрахунку платіжної відомості № НЗП 000066.

Листом від 11 грудня 2014 року за вих. № 57 відповідач повідомив ОСОБА_6 про нарахування компенсації за невикористану відпустку та пропонував позивачу отримати кошти, про що позивач був повідомлений рекомендованим листом під особистий підпис 12 грудня 2014 року.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2014 року, компенсація за невикористану відпустку стягнута з приватного підприємства "Медіт-Сервіс" на користь ОСОБА_6 в сумі 5122,25 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 401 та інформації Надра Банку від 26 грудня 2014 року виплата компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_6 була перерахована 26 грудня 2014 року в сумі 4069,12грн.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Верховний Суд України в постанові «Про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу та середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати» у справі № 6-144ц13 від 29 січня 2014 року прийшов до висновку та висловив правову позицію, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вказана правова позиція відповідно до ч. 1 ст.360- 7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Така ж правова позиція викладена у справі № 6-64 цс 13 від 03. 07 2013 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не виплатив позивачу належні йому суми при звільненні, чим порушив вимоги ст. 117 КЗпП України.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Обов'язок довести відсутність вини за затримку розрахунку при звільненні лежить на підприємстві.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, про порушення вимог ст. 116 КЗпП України, звертався 31 жовтня 2014 року до територіальної державної інспекції з питань праці у Черкаській області та в послідуючому з позовом до Соснівського районного суду м. Черкаси про стягнення компенсації за невикористану відпустку. Рішенням суду від 22 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено та стягнуто на користь ОСОБА_6 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5122 грн.25 коп. ( а.с. 8-9). Виплачені дані кошти 26 грудня 2014 року, згідно до платіжного доручення № 401 ( а.с. 24).

Обставин, які б перешкоджали підприємству належно виконати обов'язки перед працівником, відповідач не навів, і лише 11 грудня 2014 року відповідач проявив відповідну дбайливість щодо належних позивачу виплат при звільненні, надіславши листа від 11 грудня 2014 року, який позивач отримав 12 грудня 2014 року ( а.с. 29). У відповідь на це, позивач надав підприємству № карткового рахунку куди необхідно перерахувати заборговані кошти.

Таким чином, затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 23 жовтня 2014 року по 12 грудня 2014 року, який включає 37 робочих днів, з вини підприємства.

Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Оскільки ОСОБА_6 був звільнений з роботи 22 жовтня 2014 року, то його середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за серпень і вересень 2014 року.

Як вбачається із довідки про середню заробітну плату (дохід) від 08 квітня 2015 року, ОСОБА_6 отримав заробітну плату у серпні 2014 року - 700 грн. та вересні 2014 року - 1400 грн. 00 коп., середній заробіток складає 34 грн. 43 коп.

Відповідно розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню на користь позивача складає 1273 грн. 91 коп. (37 днів х 34 грн. 43 коп. = 1273 грн. 91 коп.).

Крім того, колегія суддів вважає директора підприємства ОСОБА_7, не належним відповідачем у даній справі, оскільки належним відповідачем у цивільній справі за позовом, що виник з трудових правовідносин є власник або уповноважений ним орган - роботодавець, в даному випадку ПП «Медіт-Сервіс», тому заявлені позовні вимоги до ОСОБА_7 до задоволення не підлягають.

Також, на думку колегії суддів, позовна вимога позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення коштів за один місяць, до задоволення не підлягає, оскільки на вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку вимоги ст. 367 ЦПК України не поширюються.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при відмові в задоволенні позову не звернув уваги на вищевикладені обставини, допустив порушення вимог матеріального та процесуального права, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підтверджуються належними доказами, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а дане рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України підлягає зміні розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного підприємства "Медіт-сервіс", ОСОБА_7 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - скасувати, ухваливши по справі нове рішення, яким:

Позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Медіт-сервіс" на користь ОСОБА_6 1273,91 грн. в якості середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Приватного підприємства "Медіт-сервіс" в дохід держави 365 грн. 48 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :