Справа № 752/3430/15-ц
Провадження №: 4-с/752/51/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок В.С.

при секретарі - Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» на дії та бездіяльність державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції,-

в с т а н о в и в:

у лютому 2015 року ПАТ «Акцент-Банк»звернулось до суду зі скаргою, в якій просило визнати протиправними та незаконними дії Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 46530807 від 14.02.2015 року, одночасного винесення постанови про арешт коштів боржника від 16.02.2015 року по ВП № 46530807 та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2015 року по ВП № 46530807, а також просило скасувати вказані постанови.

Свої вимоги мотивувало тим, що оскаржувані постанови були винесені неповноважним органом на підставі виконавчого листа, який не відповідає вимогам Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку направлення документів сторонам виконавчого провадження.

Представник скаржника в судовому засідання обґрунтування скарги та її вимоги підтримав, просив задовольнити останню в повному обсязі.

Представник Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судовому засіданні проти вимог ПАТ «Акцент-Банк» заперечив, проси суд відмовити у задоволенні останніх, врахувавши при цьому обставини, викладені в письмових запереченнях на скаргу (а.с. 47-81).

Заслухавши представника скаржника та представника Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 384 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлює обов'язок державного виконавця сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язує державного виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 вказаного закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 03.02.2015 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання рішення суду від 07.07.2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Акцент-Банк» про захист прав споживача, стягнення коштів (повернення депозиту) (а.с. 50).

14.02.2015 року за даним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП № 46530807, копія постанови про що того ж дня була направлена сторонам та отримана, зокрема, ПАТ «Акцент-Банк», 18.02.2015 року (а.с. 52-54).

Як вбачається з матеріалів справи, того ж дня державним виконавцем було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, про арешт коштів боржника, а також 16.02.2015 року - про арешт коштів боржника, копії яких були направлені сторонам виконавчого провадження (а.с. 60).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (ст.. 2 закону).

Згідно ст. 17 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, як виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» серед наданих державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження прав є, зокрема, право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 52 Закону).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Проаналізувавши надані в розпорядження суду копії документів виконавчого провадження № 46530807, суд не вбачає порушень з боку Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції вимог законодавства, що зазвичай ставляться до рішень, прийнятих під час виконавчого провадження.

Разом з тим, суд приходить до висновку про помилковість тверджень скаржника та вважає таку позицію помилковою, розцінюючи її як спосіб захисту ПАТ «Акцент-Банк» своїх інтересів, тим паче, що з документів виконавчого провадження вбачається про обізнаність скаржника як про відкриття виконавчого провадження, так і про вчинювані державним виконавцем виконавчі дії.

З огляду на викладене, керуючись ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу»від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР, ст. ст. 1, 6, 7, 9, 11, 12, 31, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», п. 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року № 512/5,ст. ст. 383-385 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні скарги публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» на дії та бездіяльність державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції - відмовити.

Ухвала може бути оскаржене Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.С. Пасинок