Справа № 226/816/15-ц
Справа № 2/226/588/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1, тертя особа: комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказав, що відповідач ОСОБА_3 є основним наймачем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та знаходиться на балансі комунального підприємства «Служба єдиного замовника». Разом з наймачем у квартирі зареєстрований він, якій є колишнім чоловіком ОСОБА_5В та їх син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказану квартиру першочергово у 1974 році одержував його батько ОСОБА_5 разом з його матір'ю, ним та його сестрою. Після його одруження у 1982 році з відповідачем ОСОБА_3 та народження у них двох дітей: доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, він та відповідач отримало квартиру, яку згодом обміняли на більшу по площі з його батьком. Шлюбні стосунки з дружиною в нього не склалися, тому у 1998 році вони розлучилися, він знявся з реєстрації за вказаною адресою, але 27.11.2009 року повернувся та знов зареєструвався в квартирі. Син ОСОБА_4 одружився та з 2010 року разом зі своєю сім'єю мешкав у м.Донецьку. На даний час в нього немає відомостей про місцеперебування сина, також не має з ним зв'язку. Колишня дружина ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_6 та онукою виїхали в серпні 2014 року до Білорусії, а зараз знаходяться в Росії у м.Санкт-Петербург, про що він дізнався від знайомих. Телефонного зв'язку він з ними не має. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі спричиняє для нього матеріальну шкоду, яка полягає в додаткових витратах за оплату житлово-комунальних послуг, які він змушений сплачувати за кількістю осіб, зокрема, за водопостачання та вивіз сміття, також він має намір скористатися правом на приватизаці. квартири. Він є пенсіонером, переніс інсульт, не має можливості працювати через незадовільний стан здоров'я, має заборгованість по сплаті за комунальні послуги, які були не сплачені його родиною за час їх проживання. Зараз за квартирою існує заборгованість за квартплатою в сумі 4160 грн., за вивіз сміття - 549 грн. Оскільки відповідачі більше шести місяців без поважних на це причин не мешкають у вищевказаній квартирі і не мають письмової заяви про свою відсутність, позивач просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, та додав, що відповідачів він ніколи не вигоняв з квартири, вони добровільно її покинули: син понад п'ять років тому, оскільки навчався у м.Донецьк, де потім залишився, а колишня дружина ОСОБА_3 - наприкінці літа 2014 року. Навпаки, відповідач провокувала його, щоб він уходив із квартири.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до судового засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені відповідно до цивільно-процесуального законодавства.

Представник третьої особи комунального підприємства «Служба єдиного замовника» (далі за текстом КП «СЄЗ») ОСОБА_2, будучи присутньою у першому судовому засіданні, проти вимог позивача не заперечувала, пояснила, що відповідачі дійсно не мешкають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, понад шість місяців без поважної причини, ніяких заяв від них не надходило. За вказаною адресою рахується заборгованість по квартирній платі. Надалі представник КП «СЄЗ» письмово сповістила суд про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши позивача, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на балансі КП «СЄЗ». У даній квартирі зареєстровані: з 17.08.1990 року у якості основного наймача на підставі обмінного ордеру НОМЕР_1 від 13.06.1990 року - відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 20.07.2006 року у якості члена її сім'ї - син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є відповідачем у справі та сином позивача, та з 27.11.2009 року в якості співмешканця наймача - позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, про що свідчать довідки приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 10.03.2015 року (а.с.7, 9, 10).

Згідно за свідоцтвом про розірвання шлюбу шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 розірвано, про що 05.10.1999 року складено відповідний актовий запис № 164.

Відповідно до актів приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 05.03.2015, від 09.04.2015 року, виготовлених комісією у складі спеціалістів підприємства за участю мешканців-сусідів, відповідач ОСОБА_4 з 2010 року, а відповідач ОСОБА_3 з липня 2014 року по день складання акту не мешкають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6, 8).

Свідок ОСОБА_6, мешканка квартири АДРЕСА_2, суду пояснила, що позивача вона знає як сусіда, оскільки мешкає з ним в одному під'їзді. ОСОБА_1 проживає у квартирі, яку отримали його батьки. Після одруження позивач не проживав в ній деякий час, потім повернувся. Його колишня дружина ОСОБА_3 також жила у цій квартирі приблизно рік тому. У позивача і ОСОБА_3 двоє сумісних дітей. Син ОСОБА_7 уїхав приблизно п'ять років тому до м.Донецьк, де одружився і залишився, до позивача приїжджав лише у гості. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Коли ОСОБА_3 вчиняла сварки, позивач уходив із квартири, жив, навіть, у гаражі, потім повертався. ОСОБА_3 випивала. Де зараз ОСОБА_3 і чому та покинула квартиру, їй не відомо, в м.Димитров її немає. Сусіди казали, що ОСОБА_3 виїжджала із квартири з речами. ОСОБА_1 ніколи ОСОБА_3 не вигоняв, навпаки, сам уходив з квартири після сварок з нею.

Свідок ОСОБА_10, мешканець квартири АДРЕСА_3, суду пояснив, що ОСОБА_1 - його сусід, котрий мешкає на четвертому поверсі, а він - на третьому в одному під'їзді. Як мінімум з Нового року, позивач проживає у своїй квартирі один. До цього з позивачем у квартирі мешкала його дружина ОСОБА_3, яка кудись поїхала, з якої причини, йому не відомо. Він не чув, щоб ОСОБА_1 її вигоняв. У ОСОБА_1 двоє дітей: дочка і син ОСОБА_7, які з батьками не проживали, приїжджали до них у гості.

Свідок ОСОБА_11, мешканець квартири АДРЕСА_4, суду пояснив, що позивача він знає як сусіда по будинку та гаражам. Влітку 2014 року колишня дружина позивача ОСОБА_3 пропонувала йому купити пральну машину, оскільки жінк кудись виїжджала. Приблизно з липня 2014 року він її жодного разу не бачив ані у дворі, ані у вікні. У позивача є син, якого він ні разу не бачив. ОСОБА_3 не скаржилася йому, що, начебто, позивач її вигоняє, такого не може бути, бо ОСОБА_1 не така людина.

За інформацією Димитровського МВ ГУМВС України від 08.04.2015 року та від 09.04.2015 року позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, до кримінальної відповідальності не притягувався; 17.01.2007 року та 31.07.2011 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та ст.130 ч.1 КУпАП, тобто за порушення Правил дорожнього руху.

Згідно за ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.ст.71, 72 ЖК України, які регламентують правовідносини, що виникли з договору найма житлового приміщення.

Згідно за ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У разі непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців, така особа може бути визнана втратившою право користування житлом.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як встановлено в суді, житлова квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, є комунальною власністю, у даній квартирі відповідач ОСОБА_4 не мешкає з 2010 року, а відповідач ОСОБА_3 - з літа 2014 року. З'ясовуючи причини відсутності відповідачів на спірній житловій площі понад встановлені строки, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що належать задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 79, 81, 88, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, тертя особа: комунальне підприємство «Служба єдиного замовника», до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 народження, визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 15.04.2015 року.

Суддя Ж.Є.Редько