АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7895/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1100/15Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Акопян В.І., Гальонкіна С.А.

при секретарі Верещаці М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 25 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору неукладеним та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати таким, що не укладався у зв'язку з відкликанням згоди на його укладення договір про надання споживчого кредиту №401660616 від 10 жовтня 2014 року між позивачкою та ПАТ «Альфа-Банк»; стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь позивачки 6 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що після підписання оспорюваного договору споживчого кредиту з уповноваженою особою відповідача позивачка у відповідності до ч.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» подала заяву про відкликання своєї згоди на укладення договору, проте відповідач безпідставно її не прийняв та вимагає від позивачки повернення кредитних коштів.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неправильно застосував норму матеріального закону, а саме ч.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також дав помилкову оцінку фактичним обставинам.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове в разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2014 року ОСОБА_2, замовник, і ПП ОСОБА_3, виконавець, уклали договір (індивідуальне замовлення СН-619), згідно якого замовник доручив, а виконавець зобов'язався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій (балконної рами) вартістю 12 300 грн., яку замовник зобов'язався оплатити.

У той же день між ПАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_2 укладений договір споживчого кредиту №401660616, згідно умов якого Банк зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 10 423 грн. шляхом безготівково перерахування коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4

13 жовтня 2014 року ОСОБА_2 намагалася вручити ОСОБА_5, особі, яка підписала кредитний договір від імені Банку, заяву про відкликання згоди на укладення кредитного договору, проте ОСОБА_5 відмовилася її отримати.

11 жовтня і 20 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подавала ПП ОСОБА_3 заяви про відмову від виконання замовлення СН-619 на конструкції ПВХ (балконної рами) та про повернення Банку коштів, отриманих за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка у порушення приписів ч.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» звернулася до відповідача із заявою про відкликання згоди на укладення договору після сплину встановленого строку, а також не повернула відповідачу кошти, отримані згідно договору.

З таким висновком колегія суддів погодитися не може, оскільки він зроблений внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням вимог процесуального закону.

Частиною першою ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, на яких відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України покладений обов'язок довести допустимими і належними доказами ті обставини, на які вони посилаються в обгрунтування чи заперечення позовних вимог.

Ст.212 ЦПК встановлені правила оцінки доказів судом, які, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не виконав належним чином.

За змістом ч.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» право споживача відкликати згоду на укладення договору споживчого кредиту реалізується шляхом подання кредитодавцю (Банку) письмової заяви про відкликання згоди і повернення кредитодавцю коштів або товарів, одержаних згідно з договором, зі сплатою відсотків за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 жовтня 2014 року, тобто на третій день після підписання договору споживчого кредиту, ОСОБА_2 пред'явила ОСОБА_5 письмову заяву про відкликання згоди на укладення договору. ОСОБА_5, яка була на той час працівником ПАТ «Альфа-Банк» і підписала у межах наданих їй повноважень від імені Банку договір споживчого кредиту із ОСОБА_2, відмовилася прийняти від останньої заяву (а.с.4 зворот, 7, 37).

Таким чином, слід вважати доведеним, що ОСОБА_2 у відповідності до вимог ч.6 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» подала кредитодавцю ПАТ «Альфа-Банк» заяву про відкликання згоди на укладення договору у встановлений строк. Висновки суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_5 повноважень вчиняти будь-які дії від імені Банку, зокрема приймати та розглядати подану ОСОБА_2 заяву, є помилковими. Так, у ЗУ «Про захист прав споживачів» вказано, що споживач подає письмову заяву кредитодавцю без деталізації і конкретизації кола уповноважених осіб кредитодавця. Отже, зважаючи на те, що за змістом ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач є «слабкою» стороною угоди, для нього є достатнім передати заяву будь-якій особі, яка уповноважена представляти інтереси кредитодавця у межах її повноважень. Виходячи з того, що ОСОБА_5 була працівником Банку, підписала від імені Банку кредитний договір, передала його Банку для виконання, а Банк прийняв цей договір і виконав його (перерахував кошти ФОП ОСОБА_4), то вона (ОСОБА_5) була зобов'язана прийняти заяву ОСОБА_2 і передати її за належністю уповноваженій особі ПАТ «Альфа-Банк». Невиконання ОСОБА_5 (працівником Банку) цього обов'язку не може бути підставою для звільнення Банку від обов'язку припинити дію угоди, підписаної із ОСОБА_2

Згідно договору про надання споживчого кредиту (а.с.4) ОСОБА_2 особисто грошові кошти не отримувала - вони були перераховані ФОП ОСОБА_4 Оскільки ЗУ «Про захист прав споживачів» не визначений порядок, умови та строк повернення споживачем коштів, перерахованих кредитодавцем третій особі, слід виходити з того, що споживач у разі відкликання згоди на укладення договору зобов'язаний вжити адекватних загальноприйнятих заходів з повідомлення третьої особи про відкликання згоди і необхідність повернення коштів кредитодавцю.

З наданих у справу світлокопій заяв вбачається, що 11 жовтня 2011 року (а.с.23) і 20 жовтня 2014 року (а.с.24) ОСОБА_2 вручила ПП ОСОБА_3 повідомлення про відкликання своєї згоди на укладення кредитного договору, відмову від замовлення і необхідність повернення коштів Банку, проте виконавець замовлення СН-619 згідно договору від 10 жовтня 2014 року і фактичний отримувач коштів вимоги ОСОБА_2 не виконав, навпаки намагався зобов'язати її проти волі отримати виконання замовлення (а.с.9).

Зважаючи на встановлене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 у встановлений законом строк належним чином вчинила дії з відкликання своєї згоди на укладення договору споживчого кредиту, підписаного 10 жовтня 2014 року з ПАТ «Альфа-Банк».

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання таким, що не укладався у зв'язку з відкликанням згоди на його укладення договору про надання споживчого кредиту №401660616 від 10 жовтня 2014 року між позивачкою та ПАТ «Альфа-Банк», є законними і обґрунтованими.

Вирішуючи питання про обґрунтованість вимоги з відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом з тим, нормами параграфів 1 і 2 Глави 71 ЦК України, а також договором про надання споживчого кредиту №401660616 від 10 жовтня 2014 року не передбачено право позичальника на відшкодування моральної шкоди.

Пунктом п'ятим ч.1 ст.4, ч.10 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачене право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (послугою).

З огляду на зазначені приписи Закону та зважаючи на те, що вимога ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди ґрунтується виключно на факті порушення Банком її права на відкликання згоди на укладення угоди, відсутні правові підстави для задоволення цієї вимоги.

За таких обставин рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове часткове задоволення позову.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4, ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 25 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неукладеним внаслідок відкликання згоди на укладення договір споживчого кредиту №401660616 від 10 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 і ПАТ «Альфа-Банк». У задоволенні інших вимог відмовити. Стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на користь Держави судовий збір у сумі 243 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді : В.І. Акопян

С.А. Гальонкін

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов