Провадження № 22-ц/780/977/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 58 09.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом національного авіаційного університету до ОСОБА_3 про стягнення вартості навчання, -

встановила:

Позивач НАУ звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 № 309 затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов'язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності.

Згідно з п. 2.7. угоди відповідач взяв на себе зобов'язання захистити дисертацію в установлений термін підготовки.

Відповідно до п. 2.8. угоди відповідач погодився відшкодувати вартість навчання згідно з законодавством України у разі відрахування з аспірантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку НАУ, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи та п. 2.7 угоди без поважних причин.

Наказом ректора від 23.10.2012 відповідача з 01.11.2012 було зараховано до аспірантури НАУ очної форми навчання, терміном до трьох років.

Наказами ректора від 26.10.2012, 27.11.2012, 08.04.2013 призначено стипендію з 01.11.2012 у розмірі 1274 грн., з 01.12.2012 - 1299 грн., з 01.01.2013 - 1319 грн.

Наказом ректора від 23.10.2013 відповідача було відраховано з аспірантури НАУ за невиконання індивідуального плану підготовки без поважних причин з 01.11.2013.

Вартість підготовки відповідача в аспірантурі НАУ становить 29816,16 гривень, розмір стипендії, виплачений відповідачу - 15763 гривні, а загальна вартість навчання відповідача в університеті становить 45579,16 гривень.

Тому просив стягнути з відповідача 45579,16 гр. вартості навчання та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Національного авіаційного університету 45 579 грн. 16 коп. вартості навчання та 455 грн. 79 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що судом при розгляді справи порушені норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі " зазначено, щорішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 № 309 затверджено «Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів», яке регламентує діяльність у галузі підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів і є обов'язковим для всіх вищих навчальних закладів та наукових установ України незалежно від їх підпорядкованості та форми власності.

Згідно з пунктом 4 Положення підготовка в аспірантурі і докторантурі здійснюється за рахунок: коштів Державного бюджету України - за державним замовленням для роботи у Пунктом 1.3. Угоди передбачено обов'язок НАУ забезпечити виплату відповідачеві державної стипендії відповідно до законодавства України при умові надходження грошей з державного бюджету на рахунок НАУ.

Згідно з п. 2.7. Угоди відповідач взяв на себе зобов'язання захистити дисертацію в установлений термін підготовки.

Відповідно до п. 2.8. Угоди відповідач погодився відшкодувати вартість навчання згідно з законодавством України у разі її відрахування з аспірантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку НАУ, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи та п. 2.7 Угоди без поважних причин.

Наказом ректора № 2103/ст від 23.10.2012 відповідача з 01.11.2012 було зараховано до аспірантури Національного авіаційного університету, очної форми навчання, терміном до трьох років.

Наказом ректора № 2148/ст від 26.10.2012 відповідачу було призначено стипендію з 01.11.2012 у розмірі 1274 грн., наказом ректора № 2373/ст від 27.11.2012 з 01.12.2012 у розмірі 1299 грн., наказом ректора № 723/ст від 08.04.2013 з 01.01.2013 у розмірі 1319 грн.

За поданням вченої ради Інституту економіки та менеджменту (протокол № 12 від 07.10.2013) наказом ректора № 2305/ст. від 23.10.2013 відповідача було відраховано з аспірантури НАУ за невиконання індивідуального плану підготовки без поважних причин з 01.11.2013, та те, що відповідач погодився з цим наказом, свідчить те, що до даного часу наказ є дійсним, відповідач не оскаржив його.

Згідно з пунктом 22 Положення: «аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення.

Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи.

Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України».

Вартість підготовки відповідача в аспірантурі НАУ, згідно довідки про вартість витрат на навчання (без урахування виплати стипендії) становить 29816,16 гривень.

Розмір стипендії, виплачений відповідачу згідно довідки від 18.09.2014 № 583 становить 15763 гривні, а загальна вартість навчання відповідача в Національному авіаційному університеті становить 45579,16 гривень.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач у порушення умов вказаного договору свої зобов'язання належним чином не виконував.

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини та на підставі діючого цивільного законодавства законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь Національного авіаційного університету вартості навчання.

У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права або інтересу.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а відповідно до частини третьої - обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищезазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права, оскільки суд правильно визначив правовідносини сторін та застосував норми матеріального права що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права також колегія суддів вважає безпідставними, оскільки апелянтом не надано суду належних, допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які на їх думку апелянтів є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у позові.

Порушення або неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів також не встановлено.

Відповідно до положень ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, викладених у рішенні.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального, а підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у позові немає, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_4 та залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :