Провадження № 22-ц/773/537/15 Категорія: 57 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської - Марчук О.Г.,

суддів - Свистун О.В., Грушицького А.І.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.

з участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Луцькводоканал», про усунення перешкод в користуванні майном за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Луцькводоканал» - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу на це рішення, в якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог.

В даному судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та справедливим.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не доведено факт порушення його прав з боку відповідача, а незначне відхилення відповідачем від вимог проекту при прокладанні мереж водопроводу та каналізації в даному випадку не порушує будь-які права позивача, так як інженерні мережі прокладені по земельній ділянці, що не перебуває у власності або титульному користуванні ОСОБА_2

Вказані висновки суду першої інстанції є правильними та ґрунтуються на відповідних нормах матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками відокремлених частин житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 19.01.1999 року, зокрема, позивачу належить 38/100 частин будинку та присвоєна нумерація - квартира № 2, а відповідачу належить 62/100 частин будинку та присвоєна нумерація - квартира № 1 (а.с. 6,7,40,44).

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0428 га, яка виділена для обслуговування належної їй частини житлового будинку (а.с. 56), а ОСОБА_2 не оформив належним чином свого права власності чи користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування своєї частини будинку, в порядку, передбаченому ст. ст. 125, 126 ЗК України (а.с.22).

ОСОБА_3 на підставі розробленого КП «Луцькводоканал» проекту здійснила прокладання мережі водопостачання та каналізації до належної їй частини будинку по належній їй земельній ділянці та ділянці спільного користування (а.с. 47, 48).

В ході виконання вищевказаних робіт, відповідачем допущено незначне відхилення від проекту, що встановлено працівниками КП «Луцькводоканал» (а.с.12) та схематично вказано на топографо - геодезичній зйомці (а.с. 46,47).

Із листа КП «Луцькводоканал» від 13.03.2012 року вбачається, що підприємством прийнято в експлуатацію прокладені відповідачем мережі водопроводу та каналізації, а наявність у зв'язку із існуванням таких інженерних мереж неприємних запахів не знайшли свого підтвердження (а.с.57).

Відповідно до ст. 10.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За змістом ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України власник майна, в тому числі і земельної ділянки, або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав, у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.1 ст. 103, ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 33 своєї постанови № 5 від 07 лютого 2014 року застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаним з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Створювані відповідачем перешкоди, як вважає позивач, полягають у тому, що внаслідок відхилення від вимог проекту при прокладанні мереж водопроводу та каналізації, йому створюються перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема, наявні постійні неприємні запахи від каналізації.

Однак, всупереч наведеним вище нормам матеріального та процесуального права, позивач жодними належними та допустимими доказами не довів наявність перешкод у здійсненні ним свого права користування земельною ділянкою, зокрема й наявність неприємних запахів. Таких доказів, як пояснив позивач в даному судовому засіданні, він не подав і таких доказів в нього немає і вважає, що оскільки проведення водопостачання і встановлення каналізаційних люків проведено відповідачем з порушенням будівельних норм, то вона повинна ці мережі ліквідувати.

З будь якими скаргами чи заявами з приводу наявності таких неприємних запахів із мереж водопроводу, позивач до відповідних органів не звертався, про що він ствердив в даному судовому засіданні.

До того ж, як встановлено в судовому засіданні земельна ділянка, з приводу порушення прав користування щодо якої позивач звернувся з позовом, у власності чи титульному користуванні позивача не перебуває.

Покликання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд не оцінив належним чином подані ним у якості доказів відповіді КП «Луцькводоканал» від 17.05.2012 року № 1437 від 20.07.2012 року, згідно яких ОСОБА_3 було усно попереджено, що роботи по покладанню мереж виконані із відхиленням від проектної документації і зобов'язано перенести комунікації, а також повідомлено про необхідність ліквідації порушень, не заслуговують на увагу суду, оскільки свідчать лише про наявність відхилень від проекту при прокладанні комунікацій, а не про те, що в зв'язку з цим позивачу чиняться перешкоди у здійсненні ним права користування земельною ділянкою чи про наявність будь-яких інших незручностей для позивача у зв'язку з такими відхиленнями.

Наявність спору між сторонами з приводу оформлення прав позивача на частину земельної ділянки ще раз підтверджує відсутність у нього належним чином оформлених прав на цю ділянку.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313,314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: