Справа № 204/4363/15-ц
Провадження № 2/204/1925/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Гусєвій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення нерухомого майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, якою просила звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 жовтня 1997 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням (наказом) від 20 жовтня 1997 року №381-97 і записано у реєстрову книгу за №310п-50, накладеного постановою АМ №119036 від 01 жовтня 2004 року державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції та зареєстровано в реєстрі обтяжень 08 жовтня 2004 року за №1366701 Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою.

В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що їй на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності. 13 травня 2015 року їй стало відомо, що Красногвардійським ВДВС ДМУЮ було винесено постанову АМ №119036 від 01 жовтня 2004 року, якою накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Дізнавшись про накладений арешт на її квартиру, вона звернулася до Красногвардійського ВДВС ДМУЮ із заявою про зняття арешту та листом від 22 травня 2015 року за вих.№12193/03 їй було роз'яснено право звернення до суду з позовом щодо вирішення цього питання. Також повідомлено, що дане обтяження було накладено в рамках виконавчого провадження по примусовому стягненню заборгованості з боржника ОСОБА_3 та у зв'язку із закінченням трирічного терміну зберігання виконавче провадження було знищено. Зазначила, що дана квартира не належить ОСОБА_3, оскільки її єдиною власницею є вона, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20 жовтня 1997 року. Вважає накладений державним виконавцем Красногвардіського ВДВС ДМУЮ арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 незаконним та неправомірним та такі дії з боку держаного виконавця порушують її гарантоване Конституцією України право на розпорядження своїм майном, у зв'язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду.

У судове засідання позивач не з'явилася, про день і час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справ був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що спірною є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 жовтня 1997 року, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» згідно з розпорядженням (наказом) від 20 жовтня 1997 року №381-97 і записано у реєстрову книгу за №310п-50 (арк.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 жовтня 2003 року стягнуто з ОСОБА_3, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 - 18713 грн. 56 коп. в порядку відшкодування матеріального збитку; 588,00 грн. судових витрат; 950,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, в всього стягнуто 20251 грн. 56 коп., в іншій частині позову - відмовлено (арк.с.11).

Згідно відповіді Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22.05.2015 року №12193/03-вих., виконавче провадження відносно ОСОБА_3, в межах якого накладено арешт на все нерухоме майно, знищено у зв'язку із закінченням трирічного терміну зберігання (арк.с.12).

Як вбачається з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів №96089630 від 13.05.2015 року, постановою ДВС Красногвардійського районного управління юстиції АМ № 119036 від 01.10.2004 року накладено арешт на все майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 (арк.с.10).

Встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15.12.2010 року (арк.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», з відповідними змінами та доповненнями, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно ч.1 ст.60 вказаного Закону, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, позивач, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені нею обставини того, що спірна квартира АДРЕСА_1, на яку накладено арешт, належить ОСОБА_1, а не боржникові ОСОБА_3.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з ухваленням рішення про звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, на яку було накладено арешт відповідно до постанови відділу Державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції АМ №119036 від 01.10.2004 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.319 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Красногвардійського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про звільнення нерухомого майна з-під арешту - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, на яку було накладено арешт відповідно до постанови відділу Державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції АМ №119036 від 01.10.2004 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Токар