Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: - Максимчук З.М.,

суддів: - Рожина Ю.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання - Шептицької С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах і від імені якої діяв ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання договору поруки та іпотечного договору припиненими,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2014 позовні вимоги задоволені частково.

Визнано договір поруки № 1701/0608/88-072-Р-1 від 20.06.2008 року, укладений між ОСОБА_6 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» припиненим.

Визнано іпотечний договір № 1701/0608/88-072-Z-1 від 20.06.2008 року щодо квартири АДРЕСА_1, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. та зареєстрований в реєстрі № 2205, припиненим.

Виключено з державного реєстру іпотек запис від 20.06.2008 року про державну реєстрацію обтяження майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, внесений на підставі іпотечного договору від 20.06.2008 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» оскаржило його в апеляційному порядку.

________________________________________________________________________________

Справа № 569/8990/14 Головуючий у 1 інстанції - Кучина Н.Г.

Провадження № 22-ц/787/62/2015 Суддя-доповідач - Максимчук З.М. В поданій апеляційній скарзі вважає, що судом першої інстанції грубо порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводить, що позивачем не наведено жодних доводів щодо неможливості виконання умов кредитного договору у зв»язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає згідно із умовами ст.607 ЦК України. Судом першої інстанції підтверджено, що зобов»язання ОСОБА_8 за кредитним договором не пов»язані нерозривно з особою боржника та можуть бути виконані іншою особою, а саме спадкоємцем, в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Зазначає, що порука та іпотека є різними видами забезпечення виконання зобов»язання, які також мають різні підстави для визнання їх припиненими. Іпотека є окремим видом застави, який регулюється спеціальним Законом, який має пріоритет над загальним.

Доводить, що оскільки основне зобов»язання за кредитним договором є дійсним, а позивачем не доведено припинення іпотеки з підстав, які передбачені ст.17 Закону України «Про іпотеку» позовні вимоги є безпідставними, оскільки посилання на ст.ст. 607, 608 ЦК України щодо припинення кредитного договору виходить за межі правового регулювання вказаних норм та не може бути взято судом до уваги щодо припинення кредитного договору, так як стосується лише припинення немайнової поруки.

У зв»язку з тим, що судом не встановлено, що зобов»язання по кредитному договору визнано припиненими, нікчемність кредитного договору судом не встановлена, позивачем дане питання не порушувалось то відсутні будь-які правові підстави для визнання іпотечного договору від 20.06.2008 року припиненим з підстав припинення основного зобов»язання.

Просить скасувати рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Згідно ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунотованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до ст. 607 ЦК України зобов»язання припиняється неможливістю його виконання у зв»язку з обставиною, за яку кожна із сторін не відповідає, а порука нерозривно пов»язана з особою поручителя ОСОБА_9 і не може бути виконана іншою особою, з урахуванням ч.1 ст.559 ЦК України, договір поруки від 20.06.2008 року укладений між ОСОБА_6 та ВАТ «Сведбанк» припинився внаслідок припинення основного зобов»язання.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов»язання, тому договір іпотеки є припиненим внаслідок припинення основного зобов»язання.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду, колегія суддів не може.

Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20.06.2008 року між ОСОБА_8 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 1701/0608/88-072, згідно умов якого банк надав позивальнику грошові кошти в розмірі 65 000 доларів США на строк до 19.06.2018 року.

20.06.2008 року з метою забезпечення виконання зобов»язання по кредитному договору між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку було передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та договір поруки, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов»язання за кредитним договором усім належним йому майном та грошовими коштами / п.2 договору/.

28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами відступив ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права вимоги до ОСОБА_8 за зобов»язаннями по кредитному та іпотечному договорами.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_4 серія НОМЕР_1.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_5

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 є його неповнолітній син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, що прийняв спадщину. Дружина, позивачка по справі, відмовилась від прийняття спадщини на користь сина.

ОСОБА_4, є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_6, яка також прийняла спадщину.

Відповідно до положень ст. ст. 553, 559 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником свого обов'язку.

За ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Відповідно до ст. 608 ч. 1 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника - фізичної особи, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Таким чином, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов»язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Проте, договором поруки, що був укладений сторонами, не передбачено відповідальності поручителя по зобов'язанням боржника у разі смерті останнього або у разі заміни боржника в основному зобов'язанні чи за виконання зобов'язань правонаступником боржника.

Відповідно до роз»яснень п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що у разі смерті поручителя /крім випадків майнової поруки/, враховуючи положення ст.607, ч.1 ст.608 ЦК України, а також сутності поруки як особистого зобов»язання відповідати за належне виконання основного зобов»язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором.

Отже,договір поруки не відноситься до такого типу договорів, що може успадковуватись і припиняє свою дію в момент смерті поручителя.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що порука нерозривно пов"язана з особою поручителя і не може бути виконана іншою особою та рахує, що рішення суду першої інстанції в цій частині прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставою/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").

Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна.

Відповідно до статті 523 ЦК порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі статтею 607 ЦК зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна зі сторін не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Майновий поручитель міг би дати згоду забезпечувати виконання зобов»язання новим боржником. Проте, така згода є правочином і повинна даватись у формі, в якій було укладено договір поруки чи договір іпотеки з участю майнового поручителя.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що ОСОБА_11 після смерті сина ОСОБА_8 згоди на забезпечення виконання кредитного договору новим боржником не давала, спадщину не приймала. Не заперечував цієї обставини і представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, оскільки після смерті боржника ОСОБА_8 відбулася заміна боржника в зобов»язанні на спадкоємця, а іпотекодавець за договором іпотеки забезпечував належне виконання вимог іпотекодержателя, саме померлим позичальником ОСОБА_8, що випливали з кредитного договору, укладеного між ним та іпотекодержателем, та не давала згоду забезпечувати виконання зобов»язання новим боржником /спадкоємцем/, колегія суддів приходить до висновку, що іпотека є припиненою.

Доводи апеляційної скарги про те, що іпотека може бути припинена виключно з підстав, передбачених саме Законом України "Про іпотеку" , не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1-2 ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповіднодо Конституції України та цього Кодексу.

У зв"язку з наведеним, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції, яким визнано іпотечний договір припиненим з підстав припинення основного зобов»язання за ст.607,608 ЦК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про визнання зобов"язання за іпотечним договором припиненим з вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 листопада 2014 року в частині визнання іпотечного договору припиненим - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факорингова компанія «Вектор Плюс» про визнання іпотеки припиненою задовольнити.

Припинити договір іпотеки № 1701/0608/88-072-Z-1 від 20.06.2008 року щодо квартири АДРЕСА_1, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А. та зареєстрований в реєстрі № 2205.

Виключити з державного реєстру іпотек запис від 20.06.2008 року про державну реєстрацію обтяження майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, внесений на підставі договору іпотеки від 20.06.2008 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: Ю.М.Рожин

Н.М.Ковальчук