Справа № 396/404/15-ц
Провадження № 2/396/236/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря Пономаренко Р.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Борщенко Наталя Василівна, про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_6. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме 26/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 826,70 кв.м., по АДРЕСА_1. На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_6 18 жовтня 2011 року склала заповіт, за яким усе майно вона заповіла позивачу.

Однак, при зверненні позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини, він дізнався, що спадкодавець ОСОБА_6 10 вересня 2012 року склала заповіт, посвідчений 10 вересня 2012 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Борщенко Н.В., зареєстрований в реєстрі №367, за яким усе своє майно вона заповіла своїй сестрі ОСОБА_4

Позивач вважає, що даний заповіт є недійсним оскільки він не підписувався ОСОБА_7, а був підписаний іншою особою - ОСОБА_8, хоча спадкодавець на час складання заповіту могла власноруч підписувати документи, оскільки цією датою ОСОБА_7 було підписано текст заяви адресованої до КП КОБТІ. Крім того, з показів свідка ОСОБА_9, допитаного в судовому засіданні Ленінського районного суду в цивільній справі №405/3053/13-ц, та з інформації фахівців Новоукраїнської ЦРБ не вбачається, що хвора ОСОБА_6 не могла керувати своїми діями, в жовтні 2012 року вона ще могла розмовляти та рухатись.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_4 втручалась у їх з дружиною сімейні відносини, де з метою заволодіння майном викрала належні нам документи про одруження, та в подальшому звернулася до Леніського районного суду м.Кіровограда з заявою про розірвання шлюбу між позивачем та його дружиною, в результаті чого шлюб було розірвано. Крім того, після перевезення позивачем своєї дружини в м.Новоукраїнка до ОСОБА_4 для належного за нею догляду, остання вимагала від позивача паспорт та ідентифікаційний номер його дружини ОСОБА_6., на що позивач відмовив. В подальшому ОСОБА_4 зробила втрату паспорту ОСОБА_6. з метою оформлення заповіту, та після того як ОСОБА_4 отримала паспорт ОСОБА_6., то 10 вересня 2012 року зробила заповіт на своє ім'я.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд визнати заповіт ОСОБА_6 від 10 вересня 2012 року, складений та посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Борщенко Н.В., за реєстровим номером 367 щодо спадкування ОСОБА_4 усього майна спадкодавця - недійсним.

Представник позивача ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 та представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_11 що діють на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що ОСОБА_6 була при пам'яті та спілкувалася до останнього дня життя, але мала обширні-гнойні рани в області криж, ягодиць та пролежні, через наявність яких остання не могла вставати, лежала руки по швам, на бік не могла лягти, але якщо її б припідняли остання переносила б нестерпні болі у зв'язку з чим нотаріус прийняла рішення про підписання заповіту при свідках іншою особою, які і були запрошені.

Свідок ОСОБА_12 посвідчила, що не є родичем сторін в справі та заповідача і на прохання ОСОБА_13 була свідком при посвідчення заповіту ОСОБА_6 на користь її сестри ОСОБА_4, нотаріус запитував волю жінки, яка мала тяжкі рани в області поясниці, які гноїлися та сочилися, не могла сідати, в кімнаті де остання лежала стояв тяжкий запах. На питання нотаріуса остання говорила протяжно, що все майно і хату заповідає сестрі ОСОБА_4. Нотаріус склала заповіт та прочитала вголос, а коли почали піднімати жінку остання почала кричати та нотаріус повідомила, що можуть підписатися свідки, бабушка вказала на ОСОБА_8, щоб остання за неї підписала та дала прочитати свідкам, які як і вона підписалися в заповіті.

Свідок ОСОБА_8 посвідчила, що бути свідком звернулася до неї ОСОБА_14- внучка відповідачки, вірніше просто попросила бути присутньою, яка і привела її до подвір'я ОСОБА_4 а сама пішла. В будинку була ОСОБА_4 та хлопець і жінка, потім прийшла нотаріус, вони зайшли до кімнати де лежала бабушка на кроваті, повернута обличям в їх сторону, їх представили і нотаріус у їх присутності зі слів бабушки, прізвище якої подвійне записала заповіт, яким все майно заповідає сестрі ОСОБА_4 Жінка сама не могла прочитати та підписати так як лежала горілиць, їй навіть листочок під очі підносили, але остання відмовилася так як руками, перед собою не володіла. Коли,виникла розмова хто ж підпише і бабушка заповідач вказала на неї, щоб вона підписала заповіт, що вона й здійснила прочитавши вголос та підписавши заповіт за заповідача.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні посвідчив,що працює лікарем терапевтом з 1972 року та виїздив більше двох років назад на виклик додому до хворої ОСОБА_6, стан якої був стабільно-важкий, мала хвробу ІХС, серцеву недостатність 2 ступення, були наявні пролежні, рани в ділянці криж, ягодиць та статевих органів, пролежні такого характеру та локалізації бачив вперше за свою медичну практику. Хвора почувалася то краще то гірше, рани лікували хірурги, будь-яких препаратів, які впливають на мозкову діяльність не призначалися. Остання вільно рухатися не могла, її рухи були обмежені, потребувала сторонньої допомоги, кормили її з ложечки, яку вона могла скеровувати до рота, в другій половині вересня -останні 2 неділі до дня смерті взагалі не піднімалася, але була в свідомості, голос був тихенький і можна було зрозуміти що остання хоче.

Третя особа приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального кокругу Борщенко Н.В. в судовому засіданні посвідчила, що посвідчила заповіт на дому, заповідач була в здоровому розумі та виявила волю заповісти майно сестрі ОСОБА_4, але так як остання через стан здоров'я, а саме синяки та гниючі рани на тілі:спині, сідниці, самостійно не могла підписати, це їй було дуже тяжко зробити,так як коли її почали піднімати, остання кричала, їй було боляче, тому відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій, заповіт було посвідчено при свідках та підписано сторонньою особою-рукоприкладчиком, а саме ОСОБА_8,на яку вказала заповідач, щоб за неї остання розписалася, хто викликав свідків не пам'ятає, але на її прохання було викликано свідків.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_6, яка 18 жовтня 2011 року склала заповіт на ім'я позивача ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, що підтверджено заповітом та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №1454 (а.с.12-13). Вказаним заповітом спадкодавець заповіла ОСОБА_3 усе своє майно.

Також судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 10 вересня 2012 року склала наступний заповіт, посвідчений 10 вересня 2012 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Борщенко Н.В., зареєстрований в реєстрі №367, за яким усе своє майно вона заповіла своїй сестрі ОСОБА_4 -відповідачу по справі, оригінал якого разом із усіма документами, які слугували для його посвідчення були дослідженні під час судового розгляду.(а.с.5)

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2 ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 р. N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" зазначено, що у випадках, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент вчинення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, причинами, внаслідок яких особа перебувала в такому стані, можуть бути її тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо. Для встановлення такого стану на момент вчинення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладання він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року розглянув справу № 6-131 цс 14, предметом якої був спір про визнання договору недійсним із підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого суд може визнати договір недійсним із підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України в разі, якщо встановить, що у момент укладення договору позивач був неспроможний розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Той факт, що позивач у момент укладення договору виявляв ознаки психічного розладу, які здійснили істотний вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність, не є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. № 6-9 цс 12, відповідно до ч. 1ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (ст.212 ЦПК України), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Про проведення у справі посмертної судово-психіатричною експертизи представник позивача відмовився

, що виключає можливість визнання складеного заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст.225 ЦК України.

Покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_12, суд визнає правдивими, так як їх покази підтверджуються дослідженою в судовому засіданні медичною карткою на ім'я заповідача та підтверджено показами лікаря ОСОБА_9, який підтвердив, що хвора була лежача та не могла піднятися без сторонньої допомоги, мала рани, які за практику роботи більше 40 років бачив вперше, нотаріусом Борщенко Н.В., а покази представника позивача, що заповідач могла самостійно підписати заповіт не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, їх покази будь-якими іншими перевіреними доказами не підтверджено.

При цьому суд не може прийняти до уваги, що паспорт заповідач особа особисто отримувала та заяву про переведення пенсійної справи самостійно підписувала, так як з показів лікаря ОСОБА_9 самостійно без сторонньої допомоги рухатися не могла, при цьому представник позивача заперечував щодо призначення експертиз в справі, щодо в справжності підпису в паспорті та заявах до УПФУ та КП КОБТ , інших доказів, що саме заповідач власноручно поставила підписи не надано та судом не встановлено.

З аналізу медичної документації вбачається, що ОСОБА_6 не було надано жодної рекомендації для огляду лікарем психіатром за весь час хвороби. Порушень свідомості в історії хвороби лікуючими лікарями не описано, стан хворої був стабільно-важкий, мала хвробу ІХС, серцеву недостатність 2 ступення, були наявні пролежні, рани в ділянці криж, ягодиць та статевих органів, будь-яких препаратів, які впливають на мозкову діяльність не призначалися. Остання вільно рухатися не могла, її рухи були обмежені, потребувала сторонньої допомоги .

Недієздатною особою ОСОБА_6 не визнавалася, а факт впливу інших препаратів та інших осіб на стан та волю спадкодавця в момент підписання заповіту не доведено, що свідчить про те, що волевиявлення ОСОБА_6 було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доказів, які б підтверджували перебування ОСОБА_6 на момент підписання заповіту у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними позивачем та його представником не наведено.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

При цьому, вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За нормою ч. 2 ст. 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний.

Відповідно до ст. 1253 ЦК України, на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Як вбачається зі змісту оспорюваного заповіту, заповіт нотаріусом записаний зі слів заповідачки у присутності двох свідків та підписаний іншою особою(рукоприкладчиком) ОСОБА_8 на яку вказала заповідач.. У зв'язку з тим, що заповідачка не могла сама прочитати і підписати текст заповіту з причин тякжкого стану здоров'я та неможливості рухати руками, за її особистим проханням, заповіт підписаний ОСОБА_8 в присутності двох свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_15

Вказані свідки не входять в перелік осіб, що виключає можливість їх бути свідками; в заповіті також вказано, що він прочитаний вголос особисто заповідачці до його підписання, заповіт прочитаний вголос ОСОБА_8, свідками ОСОБА_12, ОСОБА_15 про що мають місце відповідні підписи. В тексті заповіту також зазначено повні ім'я та по батькові свідків, місце та час складення заповіту.(а.с.5)

Згідно п5.глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказам МЮУ №296,5 від 22.02.2012 року, який вступив в силу на час посвідчення заповіту, розділ 1, відповідно до якого, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Суд вважає, що при посвідченні заповіту нотаріусом Борщенко Н.В. дотримано ЗУ"Про нотаріат" а також п.1 гл.3 розділу2 Порядку вчинення нотаріальних дій, яким встановлено порядок посвідчення заповіту, відповідно до яких

визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 5 гл.9 Порядку вчинення нотаріальних дій.

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом;заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Посилання представника позивача на те, що заповіт не відповідає встановленим вимогам щодо форми заповіту, а саме , що текст заповіту не відповідає волі заповідача та ОСОБА_8 не мала права підписувати заповіт, як на підстави для визнання заповіту недійсним суд до уваги прийняти не може з наступних підстав.

Показами осіб, допитаних у судовому засіданні, які зазначені у заповіті у якості свідків ОСОБА_12, а також особи, якою було здійснено підписання даного заповіту ОСОБА_8 підтверджено факт вільного волевиявлення заповідачки ОСОБА_6 на складання заповіту на користь сестри -відповідачки ОСОБА_4, а також дотримання вимог закону нотаріусом при посвідченні заповіту.

Враховуючи, що при складанні заповіту порушень щодо його оформлення та посвідчення, передбачених ст.1247 ЦК України, судом не встановлено, суду представником позивача не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідачки ОСОБА_6, щодо складання заповіту на користь відповідачки ОСОБА_4, представниками відповідача доведено, що складання та посвідчення заповіту було дотримано відповідно до усіх вимог, тому підстав для визнання заповіту недійсним не вбачається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним заповіту задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки відсутні підстави для визнання заповіту від 10 вересня 2012 року недійсним. .

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись Постановою № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 15, 16, 1233-1235, 1247-1248, 203, 215, 216, 225, 1253 ЦК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Новоукраїнського районного нотаріального округу Борщенко Наталя Василівна, про визнання заповіту ОСОБА_6 від 10 вересня 2012 року, посвідчений приватним нотарусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Борщенко Н.В. за реєстровим №367, недійсним, відмовити за необгрунтованістю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: О. А. Гарбуз