Справа № 464/6556/14-ц
пр.№ 2/464/338/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.04.2015 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шашуріної Г.О.,

при секретарі Троцюк А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство Торгово-виробнича компанія «Зелений Континент» про демонтаж самочинно збудованої комірки на площі коридору загального користування, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в гуртожитку ВАТ «Львівський меблевий комбінат», правонаступником якого є ПАТ ТВП «Зелений Континент», що за адресою: АДРЕСА_1 здійснив самочинне влаштування комірки на площі коридору загального користування до даної кімнати. За дане порушення Інспекцією ДАБК у Львівській області відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу згідно із ст. 96 ч. 3 КУпАП. 29.04.2014 року на засіданні міжвідомчої комісії Сихівської районної адміністрації було розглянуто звернення мешканців гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату», та, враховуючи відсутність згоди всіх мешканців гуртожитку на переобладнання коридорів загального користування, висновок Сихівського РВ м. Львова ГУ ДСНС у Львівській області від 28.04.2014 року № 1/247РВ про порушення правил пожежної безпеки внаслідок забудови комірок, відсутність погодженої проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування на переобладнання приміщень гуртожитку, вирішено, що самочинно збудовані комірки підлягають демонтажу. Розпорядженням голови Сихівської районної адміністрації м. Львова від 08.05.2014 року № 189 «Про демонтаж самочинно збудованих комірок на площах коридорів загального користування гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату», що по вул. Зелена, 204 (208) зобов'язано ОСОБА_1 демонтувати самочинно збудовану комірку до 01.06.2014 року. Всупереч наведеному, відповідач ОСОБА_1 в добровільному порядку не демонтував самочинно збудовану комірку, що стверджується актом ЛКП «Дністер». З урахуванням наведеного, позивач просив суд зобов'язати відповідача демонтувати самочинно добудовану комірку до кімнати № 27 на площі коридору загального користування гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» на АДРЕСА_1 (згідно з поверховим планом) та стягнути з відповідача судові витрати.

У судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позов підтримав та просив вимоги задовольнити.

Представник відповідача за час розгляду справи проти позову заперечив, пояснив, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним позивачем у справі, відповідач жодних добудов до кімнати не робив та жодних доказів позивачем в підтвердження заявлених позовних вимог не надано. В судове засідання 06.04.2015 року подав суду заяву про подальший розгляд справи за його відсутності та просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча неодноразово належним чином викликався в судові засідання, а відтак суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності. Також, надав письмові пояснення на позов, відповідно до яких проти заявлених вимог заперечує, оскільки Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради є неналежним позивачем у справі, т.я. гуртожиток належить саме третій особі, яка не заперечує проти проведеного перепланування. Просив у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності осіб, що не з'явилися на підставі наявних доказів.

З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст. 58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 займає одне ліжко-місце в АДРЕСА_1, та який належить ВАТ «Львівського меблевого комбінату», правонаступником якого є ПАТ ТВП «Зелений континент». Вказана обставина сторонами визнається і в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.05.2014 року № 189 затверджено висновок міжвідомчої комісії від 29.04.2014 року та зобов'язано, зокрема, ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), демонтувати самочинно збудовані комірки на площах загального користування гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» на АДРЕСА_1 до 01.06.2014 р.

Відповідно до листа ЛКП «Дністер» від 16.05.2014 року № 162 ОСОБА_1 попереджено, що відповідно до наведеного вище розпорядження він повинен демонтувати самочинно збудовані комірку на площі коридору загального користування гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату».

Натомість, відповідно до акту комісії ЛКП «Дністер» (без дати), вищезазначене не виконано та самочинно збудовані комірки на площах загального користування гуртожитку ВАТ «Львівського меблевого комбінату» на АДРЕСА_1 не демонтовано.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За умовами ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Так, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що позивачем є особа, право/інтерес якої порушено чи оспорюється, а відповідно відповідачем - особа, яка порушила його право/інтерес.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах наданих їм повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи те, що гуртожиток на АДРЕСА_1 належить ВАТ «Львівський меблевий комбінат», правонаступником якого є ПАТ ТВП «Зелений континент», а не органу місцевого самоврядування, перебуває на його балансі та обслуговуванні, а також те, що позивач не зазначає правових підстав для звернення до суду на захист прав та інтересів мешканців гуртожитку і його власника. При цьому, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування представляти в судах інтереси громадян чи юридичних осіб в цивільно-правових відносинах.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду поза межами наданих їй повноважень, цивільне право такої не порушено, а тому відсутні правові підстави для його захисту в судовому порядку.

Крім цього, на підставу своїх позовних вимог позивач покликається на ст.ст. 100, 152 ЖК УРСР. Однак, такі не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки ст. 100 ЖК УРСР регулює порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а ст. 152 ЖК УРСР регулює порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду та не передбачає можливість прийняття рішення про зобов'язання когось демонтувати будь-які споруди чи елементи споруд, тим більше, що власником гуртожитку являється ПАТ ТВП «Зелений континент», який не заявляє таких вимог та проти позову заперечує.

Також, позивачем не доведено, як цього вимагають ст.ст. 10, 60 ЦПК України, те, що саме відповідачем було самочинно збудовано комірку, не зазначено її розмір (з плану вбачається 2 конструктивні елементи), що унеможливлює встановити предмет позову та виконати в подальшому рішення суду, а з поверхового плану, який виготовлений неповноважним органом, навіть неможливо встановити адресу такого.

Суд не надає віри показанням свідка ОСОБА_2, який є працівником ЛКП «Дністер» та брав участь у складанні актів в складі комісії щодо самовільного влаштування комірок в гуртожитку по АДРЕСА_1 даного гуртожитку відповідачем ОСОБА_1, оскільки вказаний свідок не був очевидцем виконання відповідачем робіт з влаштування даної комірки, йому лише відомий факт щодо користування відповідачем цим приміщенням. Крім того, в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, позивачем не надано доказів притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 96 КУпАП, а відтак, суд не може перевірити за які саме дії чи бездіяльність відповідача притягнуто до такої відповідальності.

Крім того, лист інспекції ДАБК у Львівській області від 15.03.2011 року № 7/13-06-1698, на який покликається позивач, не має жодного відношення до даної справи, оскільки в ньому йдеться про самочинне перепланування кімнат, а не самочинно збудовану комірку.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозити вності цивільного судочинства, визначеного ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в задоволенні такого слід відмовити.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 15 Цивільного кодексу України, ст.ст. 100, 152 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство Торгово-виробнича компанія «Зелений Континент» про демонтаж самочинно збудованої комірки на площі коридору загального користування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Головуючий Шашуріна Г.О.