Справа № 462/98/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/2692/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представників ОСББ Злагода" - ОСОБА_2,

ОСОБА_3., яка також представляє інтереси відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода 63" на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_5 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода 63", ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення.

Визнано недійсним рішення загальних зборів Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода 63" від 04 липня 2013 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода 63".

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що визнання незаконним рішення зборів ОСББ щодо надання дозволу на узаконення самочинного будівництва не може взагалі розглядатись, оскільки ОСББ не вправі погоджувати самочинне будівництво, таке право належить виключно районній адміністрації, яка в свою чергу приймає рішення погодити або не погодити таке будівництво, а ОСББ лише прийняло рішення про надання дозволу на його узаконення. Вважає, що оскільки ОСББ "Злагода 63" є балансоутримувачем житлового будинку АДРЕСА_1, то вправі було вирішувати питання, що розглядались на загальних зборах 04.07.2013 року. Звертає увагу суду на те, що на момент здійснення самочинного будівництва ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та на момент прийняття рішення про погодження районною адміністрацією самочинного будівництва (жовтень 2013 року) діяла інструкція "Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна", в п. 3.2. якої зазначено, що не є самочинним будівництвом будівництво терас та господарських будівель, тому не підлягало реєстрації та отримання погоджень інших співвласників. Крім того вважає, що позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,372 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода 63" від 04 липня 2013 року.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 є багатоквартирним будинком, оскільки в ньому знаходиться п'ять квартир.

Власником квартири №5 у даному будинку є позивач ОСОБА_5, квартири № 2 - відповідач ОСОБА_4, квартири №3 - відповідач ОСОБА_2, квартири №7 - ОСОБА_6, у квартирі № 4 на даний час ніхто не проживає, зазначена квартира опечатана працівниками ЛКП "Левандівка".

У 2010 році жильцями цього будинку створено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода 63", Статут якого зареєстровано 29 листопада 2010 року.

Відповідно до протоколу №4 від 04 липня 2013 року загальних зборів співвласників ОСББ "Злагода 63" ( в кількості 5-и чоловік: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4,ОСОБА_3., ОСОБА_7.) прийнято рішення про узаконення самовільного будівництва ОСОБА_4 сараю і влаштування санвузла на площі коридору, та узаконення самовільного будівництва ОСОБА_2 тераси та гаражу /а.с.12/.

Як убачається з технічної документації, сарай та гараж були побудовані відповідачами на території прилеглій до будинку по АДРЕСА_1./а.с.36/, санвузол площею 4,0 кв.м. був облаштований на площі загального коридору /а.с.80/, що не заперечується учасниками судового процесу, а також до будинку була прибудована тераса площею 2,3 кв.м. /а.с.81/.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

Згідно із ч.1 ст.18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Перелік категорій земель визначений ст.19 ЗК України і одними з них є землі сільськогосподарського призначення, землі житлової та громадської забудови, землі природно -заповідного та іншого природоохоронного призначення та інші.

Згідно із ст.39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно - господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності(ч.3 ст.78 ЗК України).

Відповідно до ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів(майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Частиною 1 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та при будинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Згідно роз'яснень, даних у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 року, вирішуючи справи про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при приватизації державного житлового фонду особи, яким передано у власність жилі приміщення в одноквартирних будинках, набувають право власності на земельні ділянки, де розташований будинок, шляхом їх приватизації. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню співвласників(ст.42 ЗК).

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Колегія суддів вважає, що відповідачами належними та допустимими доказами не доведено того, що ОСББ "Злагода 63" у встановленому законом порядку було передано у власність або надано у користування земельну по АДРЕСА_1.

Відтак, дана земельна ділянка належить до комунальної власності, однак її власник - Львівська міська рада до участі у справі не була залучена, хоча оскаржуваним рішенням загальних зборів ОСББ "Злагода 63" від 04.07.2013 року було вирішено питання щодо її прав та законних інтересів.

За правилами ч.1 ст.1 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їхню власність як квартир(будинків), кімнат у квартирах та однокімнатних будинків, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч.2 ст.10 указаного Закону стають об'єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно із приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 2.03.2004 року №4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно в спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об"єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього(п.1.1). Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

У той же час законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення.

Так, за ст.1 Закону "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку", допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку ( сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно - правових відносин.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно із ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 3.1 Статуту Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода 63" визначено, що майно об'єднання складається з неподільного за загального майна: неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання, які забезпечують належне функціонування житлового будинку. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку та не підлягає відчуженню; загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що може використовуватись згідно з їх призначенням на умовах, визначених цим статутом( кладові, підвальні приміщення тощо).

Відтак, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про під ставність позовних вимог ОСОБА_5 та їх задоволення, оскільки приймаючи 04.07.2013 року рішення про узаконення влаштування ОСОБА_2 санвузла на площі загального коридору житлового будинку по АДРЕСА_1, цим були порушені права позивача як власника квартири №5 у цьому будинку, а тому ці права повинні бути захищені.

Доводи апеляційної скарги у тій частині, що ОСББ "Злагода 63" прийняло рішення лише про надання дозволу на узаконення самочинного будівництва, а не узаконювало такого, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки ці твердження суперечать змісту рішення загальних зборів ОСББ "Злагода 63" від 04.07.2013 року.

Враховуючи викладене вище, на думку судової колегії, необґрунтованими є твердження апелянта і про те, що позивачем належним чином не доведено порушення його законних прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Злагода 63" відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: