АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, до ОСОБА_1, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соловйової Марини Вячеславівни про оскарження дій приватного нотаріуса, стягнення неустойки за аліментним договором, відшкодування моральної шкоди,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/4943/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лужецька О.Р.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_3, до ОСОБА_1, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соловйової М.В. про оскарження дій приватного нотаріуса, стягнення неустойки за аліментним договором, відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за аліментним договором у розмірі 34 380,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 358 грн. 80 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду першої інстанції частково змінити та відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів виходячи із дати написання розписок про отримання коштів. Вважає, що розписки про отримання коштів не є належним доказом прострочення сплати ним аліментів, оскільки у них не зазначено дату проведення розрахунку. Судом безпідставно було відмовлено в застосуванні позовної давності до позовних вимог про стягнення пені. Також, зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів заподіяння їй моральної шкоди, а тому судом було безпідставно задоволено позовні вимоги про стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали з наведених в ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу СоловйоваМ.В. не з'явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 02 червня 2001 року по 06 серпня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.10, 12).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

19 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено аліментний договір про утримання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соловйовою М.В. за реєстровим номером 750 (а.с.13).

Відповідно до п. 1 аліментного договору ОСОБА_1 зобов'язувався утримувати свого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сплачувати аліменти на його утримання в розмірі 8 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 липня 2010 року по 01 липня 2013 року. Гроші будуть перераховуватися до 15 числа кожного місяця на поточний (картковий) рахунок матері дитини - ОСОБА_2 або готівкою ОСОБА_2 під розписку.

Згідно з п. 7 аліментного договору у разі невиконання ОСОБА_1 своїх обов'язків за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Пунктом 8 аліментного договору встановлено, що при виникненні у ОСОБА_1 заборгованості по аліментам з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього договору він сплачує ОСОБА_2 неустойку в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

05 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Соловйової М.В. із заявою передати ОСОБА_1 її вимогу негайно сплатити заборгованість за аліментами, що виникла в 2011 році за період червень, липень, серпень у сумі 24 000,00 грн., а також повідомила, що договором передбачено сплату неустойки в розмірі 1 % від суми несплачених аліментів (а.с.14).

26 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Соловйовою М.В. було отримано відповідь ОСОБА_1, про те, що він не визнає заборгованість та має намір звернутися до суду з позовом про розірвання договору (а.с.25).

27 жовтня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соловйова М.В. із заявою про вчинення виконавчого напису на аліментному договорі про утримання дитини, в якій зазначила про наявність заборгованості у ОСОБА_1 перед нею в розмірі 40 000,00 грн., яка складається із суми несплачених аліментів за період червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2011 року. Також, вказала, що договором передбачено сплату неустойки при виникненні заборгованості (а.с.20-21).

30 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київської міської нотаріальної контори Соловйової М.В. із заявою, в якій повідомив про те, що зобов'язання по договору виконанні повністю і заборгованість по аліментах відсутня. Також, зазначив, що на даний час існує спір з приводу дійсності п. 8 аліментного договору щодо розміру пені (а.с.25 зворот).

Також ОСОБА_1 надав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Соловйовій М.В. розписку ОСОБА_2 від 07 листопада 2011 року про отримання нею 30 000,00 грн. в рахунок боргу за період - червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2011 року на утримання дитини за аліментним договором та розписку від 10 листопада 2011 року про отримання ОСОБА_2 10 000,00 грн. в рахунок боргу за аналогічний період (а.с.17-18).

30 листопада 2011 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соловйова М.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не було надано нотаріусу оригіналу нотаріально засвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання (а.с.26).

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Соловйової М.В. про оскарження дій приватного нотаріуса, стягнення неустойки за аліментним договором, відшкодування моральної шкоди, в якому просила визнати неправомірною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соловйовою М.В. 30 листопада 2011 року, стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку за аліментним договором за період з 15 червня 2011 року по 21 листопада 2011 року у сумі 34 380,00 грн., стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_3, у розмірі 10 000,00 грн., стягнути з Соловйової М.В, на її користь моральну шкоду у розмірі 34 380,00 грн., стягнути з ОСОБА_1 та Соловйової М,В. на її користь судові витрати та витрати на оплату юридичних послуг у розмірі 4 000,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за аліментним договором у розмірі 34 3801,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 358 грн. 80 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Проте, колегія суддів в повній мірі не може погодитися з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

ОСОБА_2 було надано суду детальний розрахунок суми пені у зв'язку з несплатою аліментів. Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що заборгованість за період з 15 червня 2011 року по 21 листопада 2011 року була сплачена ним в інші дати ніж 07 та 10 листопада 2011 року, про що зазначено в наявних у справі розписках.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність заборгованості з 15 червня 2011 року по 21 листопада 2011 року за аліментним договором, проте, належних та допустимих доказів відсутності його вини у несплаті аліментів відповідно до умов договору суду надано не було. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував позовну давність до позовних вимог про стягнення пені, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується (крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 2ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього кодексу), а відтак на правовідносини, які регулюються ст. 196 СК України, не поширюється дія ЦК України, зокрема ст. 258.

Крім того, на підставі аналізу змісту ст. 196 СК України слід зробити висновок, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає у випадку порушення платником аліментних зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості, тому факт погашення платником цієї заборгованості не звільняє його від передбаченої цією нормою відповідальності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 неустойки за аліментним договором у розмірі 34 380,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 вказаної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про

відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що моральна шкода завдана безпосередньо малолітньому ОСОБА_3 Проте, на підтвердження вказаної обставини ОСОБА_2 не було надано належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди малолітньому ОСОБА_3

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соловйовою М.В. 30 листопада 2011 року, стягнення з Соловйової М.В, на моральної шкоди у розмірі 34 380,00 грн., стягнення витрат на оплату юридичних послуг у розмірі 4 000,00 грн. сторонами оскаржене не було.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Таким чином, заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року, в частині вирішення позовних ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в цих позовних вимогах.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в цих позовних вимогах.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І. Побірченко