Справа № 664/4554/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі: судді Никифорова Є.О.,

при секретарі Імшеницькій К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Цюрупинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору дійсним та визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просив визнати дійсним договір дарування земельної ділянки, загальною площею 0,10 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 27.01.2009 року та визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.01.2009 року між ним та його батьком ОСОБА_7 та за згодою матері ОСОБА_4 було укладено договір дарування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1000 кв.м. На момент укладення договору дарування земельна ділянка, на якій розташований зазначений будинок, перебувала у приватній власності дарувальника, але останній не вважав за необхідне оформлювати дарування окремим правочином. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Позивач вказує, що згідно зі ст. 377 ЦК та 120 ЗК України право власності на земельну ділянку також перейшло до нього, але спадкоємці ОСОБА_7 заперечують це, що призвело до неможливості належним чином врегулювати ці відносини.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що окремого договору дарування земельної ділянки батько позивача не укладав, а тому зазначена земельна ділянка може бути об'єктом спадкування.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Залученні до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причина неявки суду не відома. На підставі положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення, дослідивши письмові докази, що наявні у матеріалах цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 27.01.2009 року між позивачем та його батьком ОСОБА_7, за згодою дружини дарувальника ОСОБА_4, було укладено договір дарування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1000 кв.м., що належав дарувальнику на праві спільної сумісної власності. Згідно з державним актом про право власності на земельну ділянку від 23.12.2004 року, власником земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після смерті ОСОБА_7 з заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відмовилися від спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4.

Згідно з договором дарування від 27.01.2009 року, перехід права власності на земельну ділянку на якій знаходився будинок, що є предметом дарування, не передбачався. Окремого договору щодо земельної ділянки сторони не укладали.

Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України, в редакції що діяла на момент укладення договору дарування, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Суд приходить до висновку, що до позивача за законом перейшло також і право власності на земельну ділянку на якій розташований подарований йому ОСОБА_7 будинок, оскільки договором чітко визначено, що будинок розташований на земельній ділянці розміром 1000 кв.м., що відповідає розміру земельної ділянки, власником якої був спадкодавець.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку є обґрунтованими, оскільки це право в силу ч. 1 ст. 120 ЗК України, перейшло до позивача, але у позивача відсутній документ, який підтверджує таке право, а спадкоємці власника ділянки оспорюють таке право позивача.

Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки окремий договір щодо земельної ділянки в будь-якій формі не укладався, а тому предмет спору відсутній.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, ст. 120 ЗК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,10 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Цюрупинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.О. Никифоров