"17" вересня 2015 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.
при секретарі Костів Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
Представник позивача Скурська В.В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, яка підтверджується даними Адресного бюро міста Києва, про причини неявки відповідач суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.
На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно п.п. 3.2, 3.3 Кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредитні ресурси, отримані за кредитним договором до 06 березня 2017 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов'язувався щомісяця, в термін до 05 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитними ресурсами.
Пунктом 3.4 Кредитного договору обумовлено, що банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити позичальнику в продовженні строку дії договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору у випадках, якщо позичальник у період дії договору порушував будь-які його умови, у тому числі несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, відповідно до умов цього договору.
Пунктом 4.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує відсотки щомісяця в строк до 05 числа згідно Додатку №1 до Договору.
Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п. 3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6., цього договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 07 березня 2007 року між Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір, за умовами якого, іпотекодавець передав в заставу (іпотеку) Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення номер 10, що знаходиться в будинку номер 11, розташованому по вулиці Серафимовича у місті Києві.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).
Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Частиною п'ятою статті 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 06 березня 2017 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 631 ЦК України )
Згідно ч.1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства«Банк «Фінанси та Кредит», яке є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, та витягом зі статуту Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (протокол №4 від 02 вересня 2009 р.) (а.с. 35-37)
Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду.
Згідно ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів").
У зв'язку з порушенням умов договору та несплату чергових платежів по кредитному договору, 20 лютого 2015 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на адресу відповідача ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про усунення порушень умов Кредитного договору №«9»_484-03/07-МФ від 07 березня 2007 року, з вимогою сплатити заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 17.02.2015 року складає загальну суму 579813,00 грн. 94 коп. (а.с. 26).
Звернення стягнення на заставлене цим Договором майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса. (п. 10 Договору іпотеки).
Відповідно до п. 11.3.1 Договору іпотеки, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодрежателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань за кредитним договором у порядку, встановленому статтю 37 Закону України «Про іпотеку».
Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).
Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.03.2011 р. у справі № 3-7гс11 та від 11 грудня 2013 року по справі №6-124цс13, а в силу положень ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено той факт, що відповідачем ОСОБА_1 порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, у зв'язку з чим станом на 17 лютого 2015 року утворилася заборгованість по кредитним договором на загальну суму в сумі 579813 гривень 94 копійки, що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які не спростовано відповідачем під час розгляду справу, який не скористався правом подати письмові пояснення (заперечення) та докази на спростування заявлених вимог та на підтвердження належного викання зобов'язань по кредитному договору, тому у позивача виникло право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений у позовній заяві шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки, як це передбачено умовам п.11.3.1 Іпотечного договору.
Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.
За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до частини першої ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд, виходячи з розміру позовних вимог, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн, які сплачено позивачем за подання позову до суду.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 257, 264, 509, 526, 530, 551, 575, 589, 590, 610-612, 624, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 33, 36, 37, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215, 224, 228, 233 ЦПК України, суд-
Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зобов'язати вчинити певні дії задовольнити.
В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №«9»_484-03/07-МФ від 07 березня 2007 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, в розмірі 579 813 (п'ятсот сімдесят дев'ять тисяч вісімсот тринадцять) грн. 94 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» права власності на нежиле приміщення номер 10 (десять), що знаходиться в будинку номер 11 (одинадцять), розташованому по вулиці Серафимовича у місті Києві, загальною площею 43,80 кв.м., яке належить ОСОБА_1, та передано в іпотеку на підставі Договору іпотеки від 07 березня 2007 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №Д-359, з дотриманням порядку визначеному частиною другою статті 37 Закону України «Про іпотеку».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10-ти днів з дня отримання її копії.

С у д д я