РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Рівненський міський суд у складі:

головуючий суддя Галінська В.В.

при секретарі Калетинець Т.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» про стягнення грошових коштів за кредитним договором,-

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» про поділ кредитних зобовязань та стягнення грошових коштів за кредитним договором. Уточнивши свої позовні вимоги, ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_3 половину сплачених ним кредитних коштів за кредитними договорами № 014/53-05/71468 від 21 травня 2008 року в розмірі 15765,57 доларів США, № 014/81-1-0-00/7279 від 28 травня 2014 року в розмірі 22756,36 грн., № 014/89-07/974 від 18 квітня 2008 року в розмірі 70258,50 доларів США, з моменту розірвання шлюбу по день розгляду справи та судові витрати по справі.

Позивачем зменшено розмір позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_3 суму грошових коштів сплачених в рахунок зобовязань подружжя, за період з 01 травня 2012 року по 28 січня 2015 року за кредитним договором № 014/89-07/974 від 18 квітня 2008 року у розмірі 7028,50 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2000 року, який в подальшому був розірваний рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2012 року.

У період шлюбу ними спільно було придбано майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № 39 по вул. Воробинській в м. Дубровиця, нежитлову будівлю (торгівельний заклад), який знаходиться в м. Дубровиця вул. Миру, 1-а; земельну ділянку площею 0,0177 га за адресою м. Дубровиця, вул. Миру, 1-а; легковий автомобіль «Mitsubishi Outlander XL 2.4 CVT (S62)», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Дане майно належить їм на праві спільної часткової власності з виділенням 1/2 частини кожному згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2013 року.

Вищевказане майно було придбане за рахунок одержаних в кредит грошових коштів по кредитним договорам, які були укладені між ним та відповідачем 2 за час шлюбу для потреб сімї. Були укладені кредитні договори: у ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» № 014/53-05/71468 від 21 травня 2008 року на споживчі цілі в інтересах сімї в сумі 72 000 доларів США. Даний кредитний договір з метою зміни валюти кредиту та за згодою ОСОБА_3, був переукладений на новий кредитний договір № 014/81-1-0-00/7279 від 28 травня 2014 року. Після розірвання він самостійно продовжує сплачувати кредитні зобовязання. Так, з квітня 2012 року по вересень 2014 року ним погашено кредит на суму близько 14700 доларів США, в тому числі за відповідача в сумі 7350 доларів США. Також, у ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» згідно кредитного договору № 014/89-07/974 від 18 квітня 2008 року на придбання торгівельного закладу, який знаходиться за адресою: м. Дубровиця вул. Миру, 1-а, в сумі 34400 США. Після розірвання шлюбу продовжує сплачувати кредитні кошти самостійно, сплатив за період з квітня 2012 року по вересень 2014 року близько 31360 доларів США, в тому числі за відповідача в сумі 15680 доларів США.

Вважає, що оскільки в результаті отримання ним за кредитними договорами грошових коштів та використання їх в інтересах сімї на споживчі цілі, купівлю нежитлової будівлі торгового закладу і земельної ділянки боргові кредитні зобовязання несуть як чоловік (позивач), так і дружина (відповідач), а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір (позивач).

Згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2013 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку разом із надвірними будівлями і спорудами по вул. Воробинська, 39 в м. Дубровиця Рівненської області, а також визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі торгового закладу, який знаходиться по вул. Миру, 1а, в м. Дубровиця Рівненської області. Враховуючи, що за відповідачкою по рішенню суду визнано право власності на 1/2 частини вищевказаного майна, а за неї сплачуються кредитні кошти позивачем, є необхідним стягнути з відповідача на його користь 1/2 частини грошових коштів, що сплачені за вищевказаними кредитними договорами та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача уточнені (зменшені) позовні вимоги та їх обґрунтування підтримала повністю, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 подала до суду письмові заперечення проти позову в яких вказала, що позовні вимоги позивача є незаконними, неогрунтованими і такими, що не можуть бути задоволені. Відповідач просила справу слухати за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання 01 квітня 2015 року не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль» в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

За ухвалою суду, судом продовжено розгляд справи за відсутності представників відповідачів.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.

Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2000 року до 24 квітня 2012 року. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 24 квітня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 7).

Згідно рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 червня 2013 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку разом із надвірними будівлями і спорудами по вул. Воробинська, 39 в м. Дубровиця Рівненської області, а також визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нежитлової будівлі торгового закладу, який знаходиться по вул. Миру, 1а, в м. Дубровиця Рівненської області, 1/2 частину автомобіля та ? частину змеленої ділянки, розташованої по вулиці Миру, 1а в м. Дубровиця Рівненської області. (а.с. 8-10).

Під час розподілу майна судом не взято до уваги зобовязання подружжя.

18 квітня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 014/89-07/974, за яким позичальник отримав в банку кредит в сумі 34400,00 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту та сплати відсотків в розмірі 14,75% річних до 17 квітня 2023 року (а.с. 15-21). Відповідно до п. 2 частини № 1 кредит надається позичальнику для придбання нерухомого майна. Згідно даного договору зазначено: предмет іпотеки нежитлова будівля, торгівельний заклад, загальною площею 57,2 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дубровиця, вул. Миру, 1а.

Указаний торгівельний заклад придбано за кредитні кошти, отримані в ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», даний торгівельний заклад поділено як спільну сумісну власність подружжя в рівних частках, таким чином кошти отримані за даним кредитним договором були витрачені в інтересах сімї та для потреб сімї.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ч. 3 вищевказаної статті якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Висловлена Верховним Судом України правова позиція у постанові від 19 червня 2013 року в справі № 6-55-цс-13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування, судова палата прийшла до висновку, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Так, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України), про що наголошує Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Це означає, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу, мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Таким чином, у результаті придбання подружжям торгівельного закладу в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Як вбачається з довідки ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» від 28 січня 2015 року (а.с. 110), стан кредитної заборгованості ОСОБА_2 на дату з 01 травня 2012 року, що є моментом розірвання шлюбу, по 28 січня 2015 року, було фактично сплачено: погашення тіла кредиту 12317,97 доларів США та процентів 1739,03 доларів США, що складає 14057,00 доларів США. З даної довідки вбачається, що позивачем ОСОБА_2 з моменту розірвання шлюбу по 28 січня 2015 року було самостійно сплачено за кредитними зобовязаннями колишнього подружжя 14057,00 доларів США. А, тому вимога позивача про стягнення з відповідачки половини сплаченого останнім кредитного боргу за кредитним договором № 014/89-07/974 від 18 квітня 2008 року в сумі 7028,50 доларів США, що мало місце після розірвання шлюбу, є підставною та підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

За таких обставин, оскільки кредитні зобовязання ОСОБА_2 були виконані ним саме у доларах США, на підставі правомірно отриманого в іноземній валюті кредиту, а позивач просить стягнути кошти саме в іноземній валюті, а тому суд вважає, що такі кошти слід стягнути з ОСОБА_3 в іноземній валюті, що не оспорюється самою відповідачкою.

Послання відповідача на те, що позивачем не доведено використання всіх отриманих кредитних коштів на придбання торгівельного закладу (а.с. 132), суд не приймає до уваги, так як згідно офіційного курсу долар США станом на 18 квітня 2008 року становив 505,00 грн. за 100 доларів США, курс долара США в ОСОБА_4 Аваль становив 512,00 грн. Якщо перевести отриману суму коштів в кредит у розмірі 34000,00 доларів США в гривні, сума становить саме 174111,36 грн., що і визначено у договорі купівлі-продажу (а.с. 134-135).

Посилання на те, що позивач не має права на звернення до суду із даним позовом, так як він свої зобовязання не виконав повністю, його вимоги є передчасними, не заслуговують на увагу, так як позивач просить стягнути сплачені грошові кошти і не просить стягувати залишок тіла кредиту та відсотків, що не суперечить вимогам законодавства.

Зазначення відповідачкою, що вона взагалі не має нести зобовязань за кредитним договором, судом не приймається з наведених вище обґрунтувань підставності позовних вимог позивача.

Вказівка відповідачки на те, що частка її зобовязань за даним кредитним договором становить 87055 грн. 68 коп. не приймається судом, так як відповідачка посилається на договір купівлі-продажу, в якому визначено ціну торгівельного закладу із порядком оплати коштів за нерухоме майно, що не підтверджує наявність боргових зобовязань подружжя.

Заперечення щодо неналежного виконання кредитних зобовязань позивачем і збільшення обсягу відповідальності, не враховуються судом, так як суд задовольняє лише вимоги щодо стягнення половини грошових коштів сплачених за кредитним договором щодо погашення тіла кредиту та відсотків за користування ним і не стягує кошти за неналежне виконання позивачем своїх зобовязань.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів сплачених в рахунок зобовязань подружжя, за період з 01 травня 2012 року по 28 січня 2015 року, за кредитним договором № 014/89-07/974 від 18 квітня 2008 року у розмірі 7028,50 доларів США та судовий збір у розмірі 1648,18 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 квітня 2015 року.

Суддя -