АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2405/15 Головуючий 1 інст. - Васильєва О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» квітня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2015 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Харківський цегельний завод № 13» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - Червонозаводський районний відділ державної міграційної служби України у м. Харкові про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Відкрите акціонерне товариство «Харківський цегельний завод № 13» звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі ВАТ «Харківський цегельний завод № 13». У трудових відносинах з ВАТ «Харківський цегельний завод № 13» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перебували.

Зазначив, що між товариством та ОСОБА_1 укладено договір найму житла, відповідно до якого ОСОБА_1 повинен сплачувати комунальні послуги. ОСОБА_3 не проживає за зазначеною адресою понад три роки, в гуртожитку не з'являється.

Вказав, що протягом тривалого строку відповідачі не оплачують комунальні послуги та плату за користування кімнатою в гуртожитку. Зазначена кімната знаходиться в неналежному стані.

Просив солідарно стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість по сплаті за комунальні послуги кімнати АДРЕСА_1 в сумі 2384,66 грн.; скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2015 року позовну заяву ВАТ «Харківський цегельний завод № 13» - задоволено, виселено ОСОБА_3, ОСОБА_1 з гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла; скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_3, ОСОБА_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ВАТ «Харківський цегельний завод № 13» заборгованість по сплаті за комунальні послуги в сумі 2384,66 грн.; стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь ВАТ «Харківський цегельний завод № 13» витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн., по 121,80 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема довідці на підтвердження наявності гуртожитку на балансі позивача; не звернув уваги на те, що не застосовано Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», яким встановлено мораторій; що він проживає в спірному гуртожитку більше 5 років; що попередження про звільнення помешкання позивач йому не направляв; що його вселено та зареєстровано у гуртожитку з дозволу позивача; що позивачем не надано доказів того, що саме він сплачував комунальні платежі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що гуртожиток за адресою: м. Харків проспект Гагаріна, № 300 знаходиться на балансі позивача. В кімнаті № 9 цього гуртожитку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_3 - з 06.07.1984 року та ОСОБА_1 - з 05.04.2007 року. В трудових відносинах з позивачем відповідачі не знаходяться, в гуртожиток їх вселено без ордера на житлову площу; строк дії договору оренди, укладений між позивачем та ОСОБА_1 22 жовтня 2009 року сплив.

Статтями 128, 129 ЖК України передбачено порядок надання жилої площі в гуртожитках, згідно якого на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вселилися в кімнату № 9 гуртожитку на законних підставах.

В суді апеляційної інстанції ані ОСОБА_1, ані його представник належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вселилися в спірну кімнату відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України не надав.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що такий ордер у зв'язку з трудовими відносинами батьків ОСОБА_1 у 2001 році надавався матері ОСОБА_1 на склад сім'ї; що необхідно в даному випадку застосувати Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» від 04 вересня 2008 року, тому в задоволенні позову необхідно відмовити, є необґрунтованими.

Як вбачається з змісту цього Закону його норми поширюються на мешканців, які оселилися в гуртожиток тільки на підставі спеціального ордера.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, таких доказів сторони ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надали.

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що з березня 1997 року по червень 2004 року ОСОБА_1 в спірній кімнаті не було зареєстровано. З квітня 2007 року його вселено в спірну кімнату без рішення адміністрації підприємства та спеціального ордеру.

Доводи представника ОСОБА_1 стосовно того, що позивачем не надано доказів того, що саме Відкрите акціонерне товариство «Харківський цегельний завод № 13» сплачував комунальні платежі в період з 01.03.2013 року по 01.12.2014 року в розмірі 2384, 66 грн., є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, (а. с. 8, 63-82,144, 154-186).

Доказів того, що саме ОСОБА_1 або ОСОБА_3 сплачували комунальні платежі, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Ухвалюючи рішення з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України суд першої інстанції, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, зазначив у рішенні про обґрунтованість позовних вимог.

Оскільки ухвалене судове рішення відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи, судова колегія вважає, що підстав для його зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії