АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4908/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, Головного управління юстиції у м. Києві про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним.

в с т а н о в и л а :

Позивач у серпні 2014 року звертаючись до суду з позовом ставила питання про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона проживала в АДРЕСА_1 з народження. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько ОСОБА_8, після смерті якого їй стало відомо, що батько залишив заповіт на ОСОБА_7. Якому у подальшому, 16.11.1985 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, на час смерті батько не мав спадкового майна, що було вказано у свідоцтві, так як будинок не був введений в експлуатацію.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою того ж суду, від 13 лютого 2015 року було виправлено описки у тексті судового рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставили питання про скасування рішення суду та постановлення нового про задоволення позову. Мотивуючи тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Апелянт та представник апелянта будучи повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин своєї неявки суду не повідомили ( а.с. 123 -124).

Представники відповідача не визнали подану апеляційну скаргу, заперечували проти її задоволення.

Третя особа поважність причин неявки суду не повідомила.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника позивача та третьої особи в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що свідоцтво про право на спадщину було видане державним нотаріусом згідно вимог ЦК України (в редакції 1963 рроку) та Закону України «Про нотаріат», а відтак вимоги позивача щодо визнання недійним свідоцтва про право на спадщину задоволенню не підлягають.

Зазначаючи також, що після смерті ОСОБА_8, спадкоємцем, який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, був ОСОБА_7, що підтверджується його заявою, поданою до державної нотаріальної контори. Право власності на Ѕчастину жилого будинкуза спадкодавцем було набуто на підставі договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 28 січня 1953 року, що був зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на обєкти нерухомого майна м.Києва, у звязку із втратою оригіналу вищевказаного договору, був виданий його дублікат, який і був зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на обєкти нерухомого майна м. Києва 06.11.1985 року вже самим спадкоємцем при оформленні спадщини.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт вказувала на те, що судом було проігноровано наявність доказів, які свідчили що Ѕ частина будинку була зареєстрована за померлим ОСОБА_8 в БТІ м. Києва лише 6 листопада 1985 року під №15986, тобто через 11 місяців після його смерті. А відтак, ОСОБА_8 на час смерті не мав спадкового майна (1/2 частина будинку) і сам будинок не був введений в експлуатацію. Тому, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16.11.1985 року не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах законодавства, якими регулювалися правовідносини на момент їх виникнення ( ЦК в редакції 1963 року), а також матеріалах справи.

Як було встановлено у ході розгляду справи первинна реєстрація права власності на весь будинок АДРЕСА_1 була проведена за спадкодавцем ОСОБА_8 на підставі договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 28 січня 1953 року № 3835 ( а.с. 82 - 86)

Рішенням Народного суду 4 дільниці Подільського району м. Києва від 10 серпня 1960 року зазначений вище будинок та земельна ділянка були поділені в рівних долях ( по Ѕ частині) між подружжям ОСОБА_8 та ОСОБА_10.

Реєстрація права власності на Ѕ частину будинку була проведена спадкодавцем ще 29.08.1962 року ( а.с. 85), що свідчить про правомірність видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину в порядку заповіту.

Слід також зазначити, що у відповідності до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ні подана ОСОБА_5 до суду позовна заява, ні її апеляційна скарга не містять у собі доводів щодо необхідності відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача внаслідок дій відповідача. Хоча у відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді :