АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/706/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Фай В.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівОхріменко Н. І. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_9, про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8, яким просила, в редакції заяви від 11.12.2014 про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики у сумі 84000,00 доларів США основного боргу, три проценти річних у сумі 4830,00 доларів США та відсотки за ставкою НБУ в сумі 35312,38 доларів США, що відповідно до курсу долара США до гривні, встановленого НБУ, становить 1942443,00 грн., мотивуючи про те, що 30.01.2009 її батько ОСОБА_10 та відповідач ОСОБА_8 уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_10 надав відповідачу позику в сумі 100000,00 доларів США, а позичальник зобов'язувався борг повернути через рік. Зазначене підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. Договір позики укладався в присутності двох свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які власноручно вказали в розписці свої дані та поставили свої підписи. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, не склавши заповіту. Після смерті батька, спадкоємцями по закону є позивачка, як дочка померлого, та її матір ОСОБА_9, інших спадкоємців немає. Мати позивачки відмовилася від прийняття спадщини на її користь. Позивачка у встановлений законом шестимісячний строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та 06.05.2011 отримала свідоцтво про право на спадщину. Відповідач за життя її батька борг не повернув, посилаючись на скрутне матеріальне становище. На виконання умов договору позики відповідач після смерті батька позивачки частково борг погасив. Так, 20.03.2010 він повернув 10000,00 доларів США, 04.11.2012 - 2000,00 доларів США, 14.11.2012 - 2000,00 доларів США та 24.11.2012 - 2000,00 доларів США. Про часткове повернення боргу мати позивачки робила на зворотній стороні розписки відповідні помітки. Згідно відповідної квитанції про здійснення валютно-обмінної операції дружина відповідача 12.11.2012 придбала 2000,00 доларів США. Оскільки строк повернення боргу сплинув, відповідач заборгованість не погашає, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом, нарахувавши на заборгованість 3% річних та відсотки за ставкою НБУ. Позивачка вважає, що нею не пропущений строк позовної давності, так як останній платіж відповідач провів 24.11.2012, що свідчить про визнання ним свого боргу.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27.01.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування вказує на те, що суд неправильно застосував до правовідносин з приводу договору позики, наявних між сторонами у справі, правові норми, які регулюють позичку. Суд не врахував, що відповідач вчинив дії, які свідчать про переривання перебігу строку позовної давності, а саме добровільно погасив заборгованість у листопаді 2012 року. Позивачка, як спадкоємець щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_10 з яким відповідач уклав договір, про існування заборгованості за цим договором дізналася орієнтовно перед 06.03.2013. Апелянт вважає, що саме з цього часу для позивачки почався перебіг строків звернення з позовом до суду. Суд не надав оцінку квитанції про купівлю 12.11.2012 відповідачем 2000,00 доларів США, що свідчить про сплату частково ним свого боргу в листопаді 2012 року, що, поміж іншого, підтверджується показаннями матері позивачки. Також суд не врахував, що відповідач тоді ж мав розмовуз ОСОБА_9 з приводу повернення заборгованих коштів, що ним визнається та додатково свідчить про переривання перебігу строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено наступні обставини, що 10.06.2008 року відповідач ОСОБА_8 позичив у ОСОБА_10, позикодавця, 100 000 доларів США строком на 1 рік та зобов'язався повернути ці кошти у повному обсязі. На підтвердження укладення договору позики відповідач ОСОБА_8 власноручно написав відповідну розписку. У цій же розписці свідками вказано ОСОБА_11 та ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_1 позикодавець ОСОБА_10 помер. Спадщину після нього прийняла одноосібно позивачка у справі - дочка позикодавця ОСОБА_6, оскільки її мати ОСОБА_9 відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка на користь позивачки ОСОБА_6 06.05.2011 позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину.

Відповідач ОСОБА_8 в грудні 2009 року, вже після смерті позикодавця ОСОБА_10, в рахунок виконання своїх боргових зобов'язань, повернув дружині померлого кредитора ОСОБА_10 - ОСОБА_9 14 000 доларів США. Боргові зобов'язання відповідача на суму 86 000 доларів США на момент розгляду справи судом залишилися не виконаними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розписку між ОСОБА_10 та відповідачем було складено 10.06.2008 року, а не 30.01.2009 року, як зазначено в позові. Дана обставина, крім усних пояснень, підтверджується довідкою від 26.01.2015 ПАТ «Кредитпромбанк» (а.с.68) про те, що 11.06.2008 в ПАТ «Кредитпромбанк» відкрито на ім'я ОСОБА_8 рахунок НОМЕР_1 в доларах США, на який 11.06.2008 внесено частину, як стверджує відповідач, позичених у ОСОБА_10 коштів, в сумі 45000,00 доларів США. У період часу з 11.06.2008 по 26.06.2008 зазначені кошти ОСОБА_8 зняв з рахунку, який було закрито 26.06.2008.

В ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції представником позивачки ОСОБА_6 визнано факт складення вищевказаної розписки саме 10.06.2008 року.

З вимог ч.1 ст.530 ЦК України вбачається якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.5 ст.261 ЦК України вбачається, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З цього виходить, що строк виконання зобов'язання за вказаним вище договором позики настав 11.06.2009 року, з цього моменту розпочався перебіг позовної давності .

Таким чином на момент відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у батька позивачки ОСОБА_6 вже півроку існувало право вимагати від ОСОБА_8 повернення коштів у сумі 100 000 доларів США за договором позики, укладеного між ними 10.08.2008 року на тих же умовах, що їх мав спадкодавець на день смерті.

Прийнявши спадщину та отримавши 06.05.2011 року свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_10, до позивачки ОСОБА_6 перейшло право вимоги на отримання відповідної суми боргу за договором позики від 10.08.2008 року.

Колегій суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позивачка, як спадкоємець щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_10 з яким відповідач уклав договір, про існування заборгованості за цим договором дізналася орієнтовно перед 06.03.2013 р. тому саме з цього часу для позивачки почався перебіг строків звернення з позовом до суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дана правова норма має презумптивний характер: припускається, що зацікавлена особа знає по стан своїх матеріальних прав і, якщо хтось їх порушує, їй стає відомо про це в момент порушення. Презумпція обізнаності по стан своїх суб'єктивних прав має спростовний характер. Обов'язок доведення терміну, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

При цьому, доводи позивачки ОСОБА_6 про те що вона дізналася про існування заборгованості за цим договором орієнтовно перед 06.03.2013 р., тому для неї строк позовної давності розпочався з березня 2013 року є безпідставними та не є підтвердженими належними та допустимими доказами по справі. Натомість, із змісту позовної заяви ОСОБА_6, пояснень у суді першої інстанції вбачається, що вона знала про існування боргу ще за життя свого батька, а про повернення відповідачем частини боргу її матері ОСОБА_9 - з часу його повернення .

Більш того, позивачка ОСОБА_6 в ході судового розгляду її позовних вимог та в апеляційній скарзі чітко не визначилася з початком строку позовної давності вказуючи, що для неї строк позовної давності розпочався з березня 2013 року - моменту, коли вона дізналася про існування боргу, одночасно наполягаючи на тій обставині, що відповідач у листопаді 2012 року повернув її матері частину боргу, чим перервав перебіг строку позовної давності по поверненню боргу за договором позики. При цьому позивачем не доведено належними та допустимими доказами зазначених обставин.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до положень ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності; п.2 ч.1 ст.512 ЦК України - кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва (зокрема, у процесі спадкування); відповідно до частини другої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, лише якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); ст.1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто у зобов'язаннях, не пов'язаних з особою кредитора, факт смерті особи не призводить до припинення її зобов'язань, а відбувається перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.

Таким чином, оскільки у даній справі фактично має місце перехід у порядку спадкування прав позикодавця за договором позики від спадкодавця до спадкоємця, порядок обчислення строку позовної давності не змінюється, що свідчить про безпідставність відповідних апеляційних доводів про початок перебігу строку позовної давності для позивачки з часу, коли вона дізналася про наявність у відповідача заборгованості по договору позики.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вчинив дії, які свідчать про переривання перебігу строку позовної давності, а саме добровільно погасив заборгованість, зокрема, у листопаді 2012 року, оскільки належних доказів у підтвердження цього факту суду, в порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надано не було.

Та обставина, що дружина померлого позикодавця ОСОБА_9 особисто робила написи на звороті розписки відповідача про суми та дати повернення ним позичених коштів, не може бути належним та допустимим доказом щодо повернення позики позичальником, оскільки такі написи вчинено не особою, яка має обов'язок по поверненню коштів. Пояснення ОСОБА_9, надані нею в ході судового розгляду справи з приводу отримання нею боргу від відповідача не є належним та допустимим доказом по справі у відповідності з вимогами ч.2 ст.57 ЦПК України, оскільки вона не була допитана судом першої інстанції в якості свідка. Надана позивачем квитанція про купівлю 12.11.2012 особою на прізвище ОСОБА_13, яка нібито є дружиною відповідача, 2000,00 доларів США взагалі не свідчить про факт передання відповідачем саме цих коштів для погашення заборгованості по договору в листопаді 2012 року.

Відповідач ОСОБА_8 з позивачкою ОСОБА_6 після смерті її батька ніколи не зустрічався та ніяких коштів їй особисто не передавав. Таким чином, боржник провів часткове виконання своїх боргових зобов'язань та визнавав свій борг перед особою, яка не була кредитором по зобов'язанню і не є спадкоємцем кредитора. Така дія, вчинена в грудні 2009 року, поза межами строку позовної давності.

Визнання відповідачем своєї заборгованості також не стосується порядку обчислення перебігу строків позовної давності.

Посилання апелянта про те, що при винесенні рішення по даній справі суд першої інстанції керувався нормами права, що регулюють правовідносини з приводу укладення та виконання договору позички, а не позики, колегія суддів відхиляє, оскільки з мотивувальної частини рішення суду вбачається, що при прийнятті рішення суд посилався на норми права якими визначено правовідносини з приводу укладення договору позики. Зазначення судом інших норм права не тягне за собою визнання незаконним та не обґрунтованим рішення суду в цілому, в силу ч.2 ст.308 ЦПК України не є підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_9, про стягнення заборгованості, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :