Справа № 478/2202/14-ц пров. № 2/478/38/2015
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

10.02.2015 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Сябренко І.П.

за участю: секретаря Поліщук С.П.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому посилаючись на порушення відповідачем ОСОБА_2 своїх усних зобов'язань з купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, просила стягнути на її користь з відповідача отриманий завдаток в подвійному розмірі в сумі 40072,12 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги і пояснив, що в будинку АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 стали проживати з дозволу відповідача з 2002 року, при цьому письмового договору найму житла не укладали, так як між ними існувала домовленість щодо намірів укласти в подальшому договір купівлі-продажу згаданого будинку за ціною в 2500 доларів США. У 2005 році на виконання домовленості ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 в якості завдатку за будинок 800 доларів США, про що остання надала письмову розписку від 29.07.2005 року. Згодом 29.08.2007 року відповідач отримала ще 3500 грн. В подальшому ОСОБА_2 із своїм чоловіком стали уникати від нотаріального оформлення купівлі-продажу будинку, тому вони з чоловіком припинили виплату їм грошей. Рішенням Казанківського районного суду від 10.07.2014 року було задоволено позов ОСОБА_2 про виселення позивача та її дітей із вищезгаданого будинку. Грошові кошти, які відповідач ОСОБА_2 отримала в якості завдатку, до теперішнього часу не повернуті, тому посилаючись на вимоги ст.571 ЦК України просив стягнути з відповідача отриманий завдаток в подвійному розмірі в сумі 40072,12 грн. та витрати пов'язані зі сплатою судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 заявлений позов не визнала і пояснила, що з дозволу власника будинку - її чоловіка ОСОБА_6 подружжя ОСОБА_5 стали проживати в ньому, ніяких письмових договорів про продаж будинку в подальшому не укладалося. Вона на даний час не є власником будинку оскільки він належить ОСОБА_6 Про відмову продажу будинку позивачу стало відомо в 2009 році коли власник будинку звернувся до суду з позовом про виселення, але в строк визначений ст.257 ЦК України позивач не зверталася до суду з вимогою про повернення сплачених грошей за розписками від 29.07.2005 року та 29.08.2007 року, тому нею пропущено строк позовної давності. Оскільки усні домовленості щодо виплати грошей здійснювалися між її чоловіком ОСОБА_6 та чоловіком позивача ОСОБА_5, які померли, тому вона не є належним відповідачем, а ОСОБА_4 є неналежним позивачем, просила відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку.

Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу приписів ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання (ч.1). Якщо буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч.2).

Частиною другою ст.570 ЦК України встановлюється презумпція авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функції попередньої оплати. Якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилося і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому ж розмірі, в якому вони надавалися.

Відповідно до положень ст.ст.209-210, 640, 657 ЦК України, угода купівлі-продажу нерухомого майна вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов, посвідчили її нотаріально та здійснили її державну реєстрацію.

До угод, які не укладені, не можуть застосовуватися наслідки, передбачені законом у разі визнання їх недійсними.

Все сплачене, передане чи набуте за такими угодами підлягає поверненню як безпідставно набуте за правилами ст.ст.1212-1214 ЦК України.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10.07.2014 року, яке набрало законної сили 28.08.2014 року, встановлено, а тому згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, наступні обставини.

Подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.12.1997 року (свідоцтво серії НОМЕР_1).

На підставі рішення виконкому Миколо-Гулаківської сільської ради Казанківського району від 25.05.1999 року ОСОБА_6 27.05.1999 року було видано Свідоцтво на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

У вищевказаному будинку, в якому ніхто не проживав, з дозволу його володільців безоплатно стали проживати подружжя .

Згодом між подружжям ОСОБА_6 та подружжям ОСОБА_4 було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі-продажу згаданого будинку за ціною в 2500 доларів США з відстроченням розрахунку.

29 липня 2005 року на виконання домовленості ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 800 доларів США та 29 серпня 2007 року - 3500 грн. Про отримання вказаних коштів відповідачка надала покупцю ОСОБА_5 письмові розписки від 29.07.2005 року та 29.08.2007 року.

У зв'язку з тим, що покупець ОСОБА_5 не сплачував обумовлену суму грошових коштів, ОСОБА_6, як власник будинку, в грудні 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном та їх примусове виселення.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 21.10.2010 року зазначений позов ОСОБА_6 за його заявою було залишено без розгляду.

У своїх доводах при розгляді справи №2/478/301/2014 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення позивач ОСОБА_2 зазначила, що заяву про залишення без розгляду позову її чоловіка ОСОБА_6 останній подав тому, що ОСОБА_5 зобов'язався здійснити повну виплату грошових коштів за будинок восени 2010 року.

Згідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28.12.2012 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 58 років в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

В силу свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер у віці 39 років в селі Миколо-Гулак Казанківського району.

22 травня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом їх примусового виселення.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 10.07.2014 року згаданий вище позов ОСОБА_2 було задоволено. Це рішення набрало законної сили 28.08.2014 року.

Таким чином, власником житлового будинку ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за його життя та потенційним покупцем цього будинку ОСОБА_5 в установленому законом порядку не було укладено договору купівлі-продажу згаданого будинку. В подальшому між ОСОБА_5 до дня своєї смерті, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2, не було укладено такого договору і з спадкоємцем ОСОБА_2, як не було укладено такого договору з останньою і ОСОБА_4 після смерті спадкодавця ОСОБА_5

Оскільки договору купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено не було, а існувала лише домовленість укласти такий договір в майбутньому, то отримані відповідачкою ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 800 доларів США та 3500 грн. є авансом, сплаченим покупцем ОСОБА_5 в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу будинку, який відповідно до положень ст.1212 ЦК України підлягає поверненню.

Виходячи з правил ст.192 ЦК України та курсу іноземних валют станом на 22.09.2014 року (а.с.13) грошовим еквівалентом суми у 800 доларів США є 10744 грн.

Твердження позивачки та її представника про те, що сплачені ОСОБА_2 в рахунок вартості житлового будинку грошові кошти є завдатком, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в подвійному розмірі, суд вважає безпідставними оскільки договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку сторонами не укладався, а тому відсутні підстави для застосування наслідків, передбачених ст.571 ЦК України.

Доводи відповідача ОСОБА_2 та її представника щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд вважає необгрунтованими.

Враховуючи пояснення ОСОБА_2, викладені в рішенні суду від 10.07.2014 року з приводу заяви її чоловіка ОСОБА_6 від 21.08.2010 року про залишення поданого ним позову про виселення без розгляду ( ОСОБА_5 зобов'язався здійснити повну виплату грошових коштів за будинок восени 2010 року), є підстави вважати, що домовленість між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо укладення договору купівлі-продажу будинку залишалася в силі до ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до дня смерті власника будинку ОСОБА_6

До суду позивач ОСОБА_4 звернулася 18.11.2014 року, тобто у межах встановленого ст.257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

Посилання відповідача ОСОБА_2 та її представника на те, що вона є неналежним відповідачем, а ОСОБА_4 неналежним позивачем, є безпідставними.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.5 ст.1268, ч.3 ст.1296 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Із змісту мотивувальної частини рішення суду від 10.07.2014 року вбачається, що при отримані відповідачкою ОСОБА_2 коштів в розмірі 800 доларів США та 3500 грн. як авансу, сплаченого ОСОБА_5 в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу будинку, відповідачка діяла від імені та за згодою свого чоловіка ОСОБА_6 Після його смерті прийнявши спадщину згідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України ОСОБА_2 як спадкоємець і як особа, що отримала аванс, зобов'язана його повернути, тому вона є належним відповідачем.

ОСОБА_4, яка проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на день відкриття спадщини, як дружина спадкодавця успадкувала право вимоги про повернення переданого авансу, яке належало останньому на момент відкриття спадщини і не припинилося внаслідок його смерті, тому спадкоємець ОСОБА_4 є належним позивачем.

За таких обставин суд приходе висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів, а саме на суму 14244 грн. (10744 грн. що еквівалентно 800 доларам США, + 3500 грн.)

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору, належить стягнути на її користь з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 14244 (чотирнадцять тисяч двісті сорок чотири) гривні авансу.

В останній частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 243 грн. 60 коп.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя