справа № 208/3148/15-ц
№ провадження 2/208/1377/15
16 жовтня 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого, судді Нельге Д.В.,
при секретарі Севастьяновій Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про стягнення суми боргу за договором позики», -
Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь:
- 6 493 грн. суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції;
- 253,05 грн. 3% річних від простроченої суми;
- 243,60 грн. судовий збір.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 15.05.2013р. між ним та відповідачкою було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу, а відповідач отримала від нього 4300 грн., про що відповідач власноруч написала розписку, у якій зобовязалась повернути отримані від позивача кошти до 15.11.2013р. У визначений у договорі термін відповідач, отримані у борг кошти, не повернула, та, взагалі відмовилась виконати своє зобовязання щодо повернення боргу, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду для вирішення даного питання в судовому порядку. Крім того, на підставі ст.625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування за весь час прострочення зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми, разом із понесеними ним судовими витратами.
В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що, підтримує позов у повному обсязі, та, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, за згодою позивача, на підставі ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до положення ст.ст.526, 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом в ході розгляду справи, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач надав суду: договір позики, укладений 15.05.2013р. між позивачем та відповідачем, а також розписку, згідно якої, відповідач ОСОБА_2 15.05.2013р. отримала від позивача 4 300 грн., які зобовязалась повертати позивачу рівними частками по 716,67 грн.
У зазначений у договорі термін отриману від позивача суму коштів відповідачка позивачу не повернула, про що свідчить розписка, наявна у позивача.
Відповідно до ст.1050 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Письмових заперечень, а також будь-яких доказів тому, що сума боргу була повернута позивачу, відповідач суду не надала.
Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, останній розрахував інфляційні витрати з урахуванням роз'яснень, наданих у Листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997р., відповідно до чого, сума боргу відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення складає: 6 493,00 грн. (4 300 грн. (сума боргу за договором позики)+ 2193,00 грн. (інфляційні витрати).
Крім того, встановивши в судовому засіданні, що, на час розгляду справи відповідач по справі прострочив виконання грошового зобов'язання, суд також вважає обгрунтованими і позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми, які складають 253,05 грн.
Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, дійсно мали місце обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім, та документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 5, 10, 60, 212, 215, 224 ЦПК України, ст. 509, 526-527, 626, 629, 631, 1046, 1047, 1050 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про стягнення суми боргу за договором позики» - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 60, на користь ОСОБА_1, (ІНН НОМЕР_2), що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3:
- 6 493 (шість тисяч чотириста дев'яносто три) грн. 00 коп. суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції;
- 253 (двісті п'ятдесят три) грн. 05 коп. 3% річних від простроченої суми;
- 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судовий збір.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Нельга Д. В.