17 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17 травня 2007 року між ОСОБА_6 та відповідачам укладено кредитний договір. На забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором, 17 травня
2007 року між ОСОБА_4 на відповідачем укладено договір іпотеки. Після смерті своєї дружини ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, через свою необізнаність, позивач продовжував здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором до 17 червня 2011 року, оскільки вважав, що в іншому випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» зверне стягнення на предмет договору іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначав, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2013 року зобовʼязання за вищевказаним договором іпотеки було визнано такими, що припинило свою дію, а тому вважав, що відповідач починаючи з листопада 2008 року по червень 2011 року безпідставно отримав від нього 4 467,44 дол. США та 12 214 грн 02 коп. в зв'язку із чим має їх повернути, на підставі статей 1212, 1213 ЦК України.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 на підставі положень статей 1212, 1213 ЦК України, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отримані кошти в розмірі 4 467,44 дол. США та 12 214 грн
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від

23 березня 2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 помилково стягнуті кошти в розмірі 5 256грн 02 коп. 2 800 дол. США, що за кусом НБУ на день предʼявлення позову становить 41 720 грн та судові витрати в розмірі 469 грн 76 коп.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 травня

2015 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від

23 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 5 256 грн 02 коп. та 2 800 дол. США відмовлено у звʼязку з пропуском строку позовної давності, а в частині позовних вимог про стягнення коштів в розмірі 7 018 грн та 1 667 дол. США відмовлено за недоведеністю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від

20 травня 2015 року та залишити в силі рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 березня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4та стягуючи на його користь із відповідача 5 256 грн 02 коп. та 2 800 дол. США, що за курсом НБУ на день пред'явлення вимоги становить 41 720 грн, як помилково сплачені, суд першої інстанції виходив із того, що на час внесення цих коштів позивачем до ПАТ КБ «ПриватБанк» договір іпотеки був чинний, який був укладений між останніми на забезпечення виконання кредитного договору від 17 травня 2007 року, який в свою чергу був укладений між відповідачем та дружиною позивача, а тому ці кошти ОСОБА_4 мав сплачувати. ПАТ КБ «ПриватБанк» на той час набув ці кошти на законних підставах. Але, оскільки рішенням Сарненського районного суду від

09 квітня 2013 року було задоволено позовніт вимоги ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов'язання за вищевказаним договором іпотеки, у зв'язку із припиненням основного зобов'язання через смерть позичальника, тому саме із цього моменту слід вважати, що вищевказані грошові кошти є такими, що зайво сплачені і підлягають поверненню позивачу, який довів належними доказами ту обставину, що саме він сплачував ці кошти.

Крім того, відмовляючи в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції вказав, що цей строк позивач не пропустив, так як підлягає обрахуванню із моменту подання ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяви про припинення зобов'язання у зв'язку із смертю його дружини, тобто з 15 травня 2012 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі 5 256 грн 02 коп. та 2 800 дол. США, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача коштів в розмірі

7 018 грн та 1 667 дол. США.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 17 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит, в розмірі 10 000 грн, строком до 16 травня 2016 року.

В цей же день, на забезпечення виконання вищевказаного договору, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено договір іпотеки, предметом якого був житловий будинок та земельна ділянка, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою(ч. 1 ст. 608 ЦК України).

Крім того, судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_6 позивач не прийняв, але не зважаючи на це, в період з листопада

2008 року по червень 2011 року, останнім було сплачено від імені своєї дружини в рахунок погашення кредиту за договором від 17 травня 2007 року 5 256 грн 02 коп. та 2 800 дол. США (а. с. 24-26).

11 лютого 2015 року на адресу суду від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшло заперечення на позовну заяву, в якому останній просив застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування кого надано клопотання, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів в розмірі

5 256 грн 02 коп. та 2 800 дол. США у звʼязку з пропуском позовної давності.

Слід зазначити, що частиною 2 статті 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів в розмірі 7 018 грн та 1 667 дол. США за недоведеністю, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов правильного висновку, оскільки вказані обставини не підтверджуються матеріалами справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2015 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко