АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/819/14-ц Номер провадження 22-ц/786/937/15Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Бутенко С.Б.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника Міністерства економічного розвитку і торгівлі України Харабара Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

на рішення Київського районного суду м. Полтаваи від 04 лютого 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Атестаційної комісії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання недійсними результатів атестації,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати недійсними результати атестації від 26 грудня 2013 року та скасувати наказ про результати атестації.

Вказувала, що 20 березня 2012 року між нею та відповідачем Міністерством економічного розвитку і торгівлі України укладено контракт, відповідно до якого її призначено на посаду генерального директора Державного підприємства «Полтавастандартметрологія» з 20 березня 2012 року по 20 березня 2017 року.

Наказом Мінекономрозвитку від 09.10.2013 року № 1206 була призначена атестація керівників державних підприємств, яка відбулася 26.12.2013 року. За результатами проведеної атестації її визнано такою, що не відповідає займаній посаді.

З такими результатами атестації не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають нормам законодавства з наступних причин.

Зокрема зазначала, що до підготовки відгуку-характеристики не були залучені провідні фахівці функціональних підрозділів органу управління майном; відгук-характеристика не містила підпису голови атестаційної комісії, дати її складання.

Крім того, до складу атестаційної комісії не ввійшли представники галузевого об'єднання профспілок та місцевих державних адміністрацій; порядок проведення атестації, передбачений діючим законодавством порушений, а її результати необ'єктивні та необґрунтовані.

Рішенням Київського районного суду м. Полтаваи від 04 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення атестаційної комісії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26 грудня 2013 року в частині атестації генерального директора Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрологія та сертифікації» ОСОБА_2

Скасовано наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17 січня 2014 року № 47 «Про затвердження результатів атестації керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Мінекономрозвитку України» в частині результатів атестації генерального директора Державного підприємства «Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» ОСОБА_2

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржило Мінекономрозвитку України, просило скасувати його і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20 березня 2012 року між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та ОСОБА_2 укладений контракт №4, відповідно до якого останню було призначено на посаду генерального директора ДП «Полтавастандартметрологія» з 20 березня 2012 року по 20 березня 2017 року.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 09 жовтня 2013 року № 1206, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 1999 року № 1571 «Про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств» була призначена атестація керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, на 05 грудня 2013 року.

Листом від 19 листопада 2013 року (а.с. 17) позивач, як керівник державного підприємства, була повідомлена про атестацію та отримала запрошення до міністерства для ознайомлення з відгуком-характеристикою.

Листом від 17 грудня 2013 року керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в тому числі і позивача, було повідомлено, що атестація відбудеться 26 грудня 2013 року.

Також встановлено, що за результатами атестації атестаційним листом від 26 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано такою, що не відповідає займаній посаді.

Наказом від 17 січня 2014 року № 47 затверджено результати атестації керівників державних підприємств, що належать до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України.

Згідно з даним наказом за результатами атестації ОСОБА_2 як генеральний директор державного підприємства «Полтавастандартметрологія» є такою, що не відповідає займаній посаді.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наявності порушень прав працівника під час проведення атестації 26 грудня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апелянта щодо безпідставного застосування судом першої інстанції ЗУ «Про професійний розвиток працівників» до спірних правовідносин є неспроможними.

Так, ЗУ «Про професійний розвиток працівників» визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників. Цим законом встановлено порядок проведення атестації працівників, а тому, з урахуванням того, що ОСОБА_2 є найманим працівником, він поширює свою дію на спірні правовідносини.

Постанова від 27 серпня 1999 р. N 1571 «Про порядок проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств» підлягає застосуванню до спірних правовідносин лише в тій частині, в якій вона не суперечить вказаному закону.

За таких обставин доводи апелянта щодо дотримання Мінекономрозвитку України порядку атестації ОСОБА_2 як генерального директора ДП «Полтавастандартметрологія» не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки як було підтверджено апелянтом, при проведенні атестації норми ЗУ «Про професійний розвиток працівників» Мінекономрозвитку України не застосовувалися.

Доводи апелянта про те, що атестаційна комісія прийняла рішення про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді на підставі оцінки її знань не доведено відповідними доказами, всупереч положенням норм ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України.

В протоколі засідання атестаційної комісії з проведення атестації керівників державних підприємств , які належать до сфери управління Мінекономрозвитку України від 26 грудня 2013 року (т.1 а.с. 154-155) містяться лише запитання, які були поставлені ОСОБА_2 , а її відповіді не відображені. Зазначено, що відповіді ОСОБА_2 на поставлені запитання не точні, поверхневі, не відповідають змісту поставлених запитань та відображають відсутність знань законодавства, зокрема, з питань стандартизації, метрології та сертифікації, необхідних для виконання службових обов'язків.

Відсутність у протоколі засідання атестаційної комісії відповідей позивачки на поставлені запитання не дає можливості об'єктивно оцінити рівень знань та відповідність займаній посаді ОСОБА_2

Такий протокол, не може бути визнаний належним доказом невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді.

Порівняння процедури проведення атестації ОСОБА_2 з порядком проведення атестації проведення атестації працівників керівного складу державних підприємств, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1571 від 27 серпня 1999 року, з доводами про правомочність проведення засідання, прийняття рішення у межах компетенції комісії та у визначений спосіб, не спростовують висновків місцевого суду щодо порушення проведення процедури оцінки професійного рівня працівника кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки професійного рівня, передбаченої ЗУ «Про професійний розвиток працівників».

Доводи апеляційної скарги Мінекономрозвитку України щодо безпідставного розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства не відповідають нормам діючого законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справи адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.3 ч.1 п. 15 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як роз'яснено в п.п. 3, 23 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Діяльність особи, призначеної у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління на посаду керівника юридичної особи - суб'єкта господарської діяльності (наприклад, керівник житлово-експлуатаційної організації, призначений на цю посаду відповідним органом місцевого самоврядування), що функціонує на основі права господарського відання або права оперативного управління, або за рішенням органу місцевого самоврядування, не є публічною службою, передбаченою пунктом 15 статті 3 КАС. Трудові правовідносини таких осіб регулюються законодавством про працю, а спори із цих питань розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Позивач не є державним службовцем, а її робота не пов'язана з публічною службою, а тому суд першої інстанції правомірно розглянув даний спір в порядку цивільного судочинства.

Посилання апелянта на належне повідомлення позивача щодо результатів проведення атестації не спростовують висновків місцевого суду, оскільки ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що її не було вчасно повідомлено про проведення атестації, що істотно вплинуло на можливість здійснення підготовки до неї.

Доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції положень ст. 30 ЦПК України щодо визначення сторін у справі є безпідставними.

Так, за нормою ст. 30 ЦПК України відповідачем може бути лише фізична або юридична особа.

Відповідно до ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Юридичною особою відповідно до 80 ЦК України є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Атестаційна комісія Мінекономрозвитку України в силу норм ст. 80 ЦК України не є юридичною особою, тому відповідно до вимог ст. ст. 29, 30 ЦПК України не може особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді.

На підставі викладеного, судом першої інстанції в задоволенні вимог позивача до атестаційної комісії Мінекономрозвитку України було правомірно відмовлено.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтаваи від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: О.Ю. Кузнєцова

Судді: Л.М. Хіль

С.Б. Бутенко

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: