АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Макарова М.О., Лисичної Н.М.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, скаргу, вважає скаргу необґрунтованою, а оскаржуване рішення таким, що підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.07.2005 року по 22.08.2011 року, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час перебування у шлюбі сторонами 09.07.2010 року за сумісні кошти було придбано автомобіль «SUBARU LEGACY», який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_3

З моменту розірвання шлюбу автомобіль постійно знаходиться у відповідача, який не дає позивачці можливості розпоряджатись цим автомобілем. Згоди щодо порядку користування та поділу автомобілем сторони не дійшли.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 370 ЦК України зазначено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 20.11.2013 року, ринкова вартість автомобіля станом на листопад 2013 року складає 130 370 гривень.

Враховуючи те, що спірний транспортний засіб є неподільною річчю, реальний розподіл автомобіля вчинити технічно неможливо, автомобіль зареєстровано на відповідача, який з моменту купівлі одноособово користується ним, суд першої інстанції обґрунтовано, взявши до уваги зазначені норми закону та висновок експерта про оцінку транспортного засобу, стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості автомобіля, залишивши його в користуванні та володінні відповідача.

Посилання апелянта в скарзі на те, що спірний автомобіль придбаний за його особисті кошти після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачкою є голослівним, не може бути прийняте до уваги, оскільки доказів про придбання ним на протязі одного місяця одноособово суми, за яку був придбаний автомобіль ним не надано.

Твердження в скарзі про залишення судом поза увагою, що діючим законодавством не передбачена норма матеріального права, яка дає право на примусове стягнення вартості частини майна, що є спільним сумісним майном подружжя та доводи щодо відсутності обов'язкової згоди другого із подружжя на отримання грошової компенсації є помилковими, оскільки власник, що виділяється, за ст.ст. 364 ЦК України, ч. 4 ст. 71 СК України має право на грошову компенсацію. З врахуванням, що позивачка згодна на отримання компенсації, - ч. 5 ст. 71 СК України, ст.. 365 ЦК України до даної справи не можуть застосовуватись.

Доводи, що по справі не було залучено власника спірного автомобіля та те, що всі подані позивачкою докази є копіями і не завірені судом, - не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідачем не надано доказів, які б спростували доводи позивачки, хоча є його процесуальним обов'язком.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що зясувавши в достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції. Підстав для скасування рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: М.О. Макаров

ОСОБА_5