У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири та анулювання свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом про визнання недійсними розпорядження № НОМЕР_1 від 30 листопада 1993 року щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 та анулювання свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30 листопада 1993 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської ради ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вказану квартиру.

Позов обґрунтований тим, що розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської ради № НОМЕР_1 від 30 листопада 1993 року було прийнято з порушенням Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року за № 56, оскільки в матеріалах приватизаційної справи відсутні підписи всіх членів сім'ї наймача ОСОБА_5, які мешкали разом з ним, а саме не містить підпису ОСОБА_7, як повнолітнього члена сім'ї наймача, та не було значено позивача, яка хоч і була малолітньою особою на той час але повинна була бути включена до складу осіб, що мали право на участь в приватизації спірної квартири. Крім того, вказувала, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2014 року встановлено факт постійного проживання її у спірній квартирі з 05 липня 1991 року по теперішній час.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської ради № НОМЕР_1 від 30 листопада 1993 року щодо приватизації квартири АДРЕСА_1.

Анульовано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30 листопада 1993 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської ради на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2014 року в частині анулювання свідоцтва про право власності на житло змінено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30 листопада 1993 року, видане відділом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської ради на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1. У іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі виконавчий комітет Житомирської міської ради просить скасувати судові рішення першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, у частині залишеній без змін рішенням апеляційного суду, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, встановивши, що при приватизації квартири ОСОБА_8, яка проживала у квартирі, до складу осіб, які беруть участь у приватизації включена не була, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вірно виходив із того, що свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 30 листопада 1993 року, видане відділом приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської ради на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 необхідно визнати недійсним.

Суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та висновків апеляційного суду не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити виконавчому комітету Житомирської міської ради у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири та анулювання свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак