Провадження № 22-ц/780/2127/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 42 15.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2015 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Гуль В.В.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, Києво-Святошинському РВ УМС України в Київській області, 3-я особа: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації,-

встановила:

позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона має на праві приватної власності житловий будинок в АДРЕСА_1. В 2001 році син її одружився з ОСОБА_3, після чого вона на один рік зареєструвала в своєму будинку її, а згодом вона зареєструвала в спірному будинку свою доньку та онуку позивачки ОСОБА_4.

Починаючи з 23 лютого 2011 відповідачка зі своєю донькою не проживають в спірному будинку вони забрали всі свої речі та переїхали на постійне місце проживання до м. Вишневого.

Позивачка просила позбавити ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням, в будинку АДРЕСА_1. Усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_4 за цією адресою.

Зобов»язати Києво-Святошинське районне відділення Управління міграційної служби України в Київській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року, ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначила, що рішення незаконне, ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначала, що апелянт являється єдиним власником будинку. Також зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з»ясуванням всіх обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору по даній справі, докази, що підлягали доказуванню суд вважав встановленими.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, є власником будинку АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 22 листопада 1994 року.

Відповідно до вищевказаного договору подарований будинок значиться під номером 7, проте в зв»язку з впорядкуванням номерів вулиць в селі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №1019 виданої Крюківщинською сільською радою Києво - Святошинського району Київської області від 27 серпня 2014 року.

В 2001 році ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_3, після чого позивачка, як власник будинку тимчасово, строком на один рік, зареєструвала останню в своєму будинку, що підтверджується будинковою книгою. А згодом ОСОБА_3 зареєструвала в даному будинку свою доньку і онуку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, причому зареєструвала без згоди власниці будинку.

21 вересня 2011 року рішенням Солом»янського районного суду м. Києва шлюб між сином позивачки та ОСОБА_3 було розірвано.

18.10.2012 року рішенням Києво - Святошинського районного суду визнано ОСОБА_3, разом з неповнолітньою ОСОБА_4, такими, що втратили право користування спірним будинком.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12.09.2013 року визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним будинком. У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Починаючи з 23 лютого 2011 року відповідач ОСОБА_3 зі своєю донькою ОСОБА_4 не проживають у спірному будинку. Даний факт підтверджується актами депутатів Крюківщинської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області. ОСОБА_3 з донькою залишили вказаний будинок зі своєї волі, забрала всі свої речі та переїхала на постійне місце проживання до м. Вишневого.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а стаття 391 того ж кодексу вказує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власність зобов»язує.

Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України право членів сім»ї власника житла на користування цим житлом - члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об»єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За правилами ст.ст.64,156 ЖК України члени сім»ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх і не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім»ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членом сім»ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. За згодою власника будинку ( квартири) член його сім»ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім»ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

З огляду на ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Київської області від 12.09.2013 року визнано матір ОСОБА_4, ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним будинком. Батько ОСОБА_4, ОСОБА_5, також не зареєстрований і не проживає в спірному будинку.

Висновок суду першої інстанції про те, що право користування спірним будинком визнано за ОСОБА_4, на підставі рішення апеляційного суду Київської області від 12.09.2013 року не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки зі змісту даного рішення не вбачається встановлення даної обставини судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вище зазначене, зібрані по справі докази та пояснення сторін колегія суддів вважає, що ОСОБА_4, втратила право на користування спірним будинком.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись: ст.ст.209,218,303,307,309,314,315 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 лютого 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, Києво-Святошинському РВ УМС України в Київській області, 3-я особа: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 втратившою право користування житловим будинком АДРЕСА_1 із зняттям ОСОБА_4 з реєстраційного обліку.

Зобов»язати Києво - Святошинське районне відділення Управління міграційної служби України в Київській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 з належного ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді