АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/5421/15 Головуючий 1 інст.: Григор'єв Б.П.
Категорія: договірні
Р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Котелевець А.В., Шаповал Н. М.,

при секретарі - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, та згідно уточнених вимог від 22.10.2014 року просили стягнути з відповідача на їх користь суму заборгованості за кредитом у розмірі 18.338,94 долари США, а також понесені ними судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн. 00 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27.02.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/07/1-202-07 в рамках Генеральної кредитної угоди №362 від 16.03.2006 року та отримав кредит у розмірі 100 000,00 доларів США строком до 20.02.2014 року. В подальшому до кредитного договору вносились зміни шляхом укладання додаткових угод.

Відповідач ОСОБА_1 умови договору не виконує, тому станом на 22.10.2014 року за кредитним договором №014/07/1-202-07 від 27.02.2007 року утворилась заборгованість у розмірі 18.338,94 доларів США.

В судовому засіданні першої інстанції представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» позов підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечував, пояснив, що його поручителем ТОВ «ЮіСтранс» в повному обсязі сплачено усю суму боргу за рішенням господарського суду Харківської області від 18.02.2014 року, відповідно до якого з поручителя за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», - ТОВ «ЮіСтранс» стягнуто суму боргу за кредитним договором у розмірі 40246,21 доларів США, що в перерахунку на національну валюту на час підготовки розрахунків складав 321 688,43 гривень, що підтверджується постановою Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 30.09.2014 року про закінчення виконавчого провадження.

Крім того під час розгляду у судах справ про стягнення заборгованості, ним частково виконувались зобов'язання за кредитним договором.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму заборгованості 18.338,94 доларів США та витрати по сплаті судового збору в сумі 3441 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково, в сумі 5179.37 доларів США.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 27.02.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/07/1-202-07 в рамках Генеральної кредитної угоди №362 від 16.03.2006 року.

В подальшому до кредитного договору вносились зміни шляхом укладання додаткових угод. У відповідності до умов кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00 доларів США строком до 20.02.2014 року зі сплатою наступних відсоткових ставок: 13% річних в період з 28.02.2007року по 22.06.2010 року, 15% річних в період з 23.06.2010 року по 23.03.2011 року та пільгової процентної ставки у розмір, 12% річних, починаючи з 24.03.2011 року за умови відсутності факту прострочення Позичальником виконання грошових зобов'язань за кредитним договором більш ніж на 30 календарних днів.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 23 березня 2011 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ЮіСтранс» було укладено договір поруки.

Задовольняючи позов суд під час ухвалення рішення, в порушення вимог ст. 214 ЦПК України не звернув уваги на встановлені обставини справи та не врахував наступне.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.02.2014 року(а.с.135), що набрало законної сили, з поручителя за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», - ТОВ «ЮіСтранс», на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», стягнуто заборгованість за цим же кредитним договором від 27.02.2007 року у розмірі 40246,21 доларів США.(еквівалент гривні до долара США згідно курсу НБУ станом на дату розрахунку, - 321688,43грн.).

13 жовтня 2014року до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на виконання зазначеного рішення надійшли грошові кошти в сумі 321688,43грн. (а.с.177)

Однак суд першої інстанції вказане не врахував, та вирішуючи спір, виходив із розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 20 жовтня 2014року(а.с.177), згідно якого нарахована станом на 20 жовтня 2014року заборгованість за кредитним договором в сумі 18338,94 доларів США, з яких :

- сума заборгованості за кредитом 0,00 доларів США;

- пеня нарахована за порушення строку погашення тіла кредиту (з 20.10.2013 року по 16.10.2014 року) - 4 095,03 доларів США;

- сума заборгованості за процентами за користування кредитом 12 298,59 доларів США

- сума пені, нарахована за порушення строків погашення процентів (з 20.10.2013 року по 19.10.2014 року) - 1 945,32 доларів США.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не заперечував, що рішенням господарського суду Харківської області від 18.02.2014 року достроково стягнута вся кредитна заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль», - з поручителя ТОВ «ЮіСтранс», та пояснив, що за час після ухвалення рішення 18.02.2014 року та його виконанням 13 жовтня 2014року змінився курс гривні до долара США згідно курсу НБУ, тому перераховані від примусового виконання рішення господарського суду кошти в сумі 321688,43грн. не відповідали стягнутій за рішенням господарського суду сумі боргу 40246,21 доларів США, крім того після рішення суду банк продовжував нарахування відсотків за користування кредитом та пені згідно умов договору кредиту.

Таким чином, суд вважав, що банк має право також на стягнення з поручителя боржника відсотків за користування кредитом та пені після рішення суду, яким достроково вже стягнуто весь кредит.

Тобто, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зіст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, ЦПК України суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, розмір наявної заборгованості не перевірив, фактичних обставин справи не з'ясував, доводів відповідача не перевірив та дійшов до хибного висновку про задоволення вимог банку шляхом повторного стягнення сум заборгованості за кредитним договором від 27.02.2007 року, які вже були стягнуті господарського суду Харківської області від 18.02.2014 року, та сум нарахованих відсотків за користування кредитом та пені після рішення суду, яким достроково вже стягнуто весь кредит.

З урахуванням встановлених обставин справи судова колегія вважає, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволенню не підлягають.

З позовом відповідно до ст. 625 ЦК України позивач не звертався та не позбавлений такої можливості.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Матеріали справи на а.с. 240 містять квитанції про оплату ОСОБА_1 судового збору в сумі 1720грн.50к. зазначені судові витрати підлягають стягненню з позивача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на користь ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 316, 319-325 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», - відмовити.

Стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1720грн.50коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді