РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2015 року м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Тесленко Т.В.

з участю секретаря Климченко А.О.

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди, вказавши, що 22.06.2006 року між нею та приватним підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі НОМЕР_1 строком на 10 років, який 10.07.2006 року за № 04 зареєстрований у Кобеляцькому відділі Полтавської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру". ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер і згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців його діяльність припинена. Після смерті орендаря позивач не мала наміру продовжувати орендні відносини з його сином - ОСОБА_3, про що повідомила його належним чином. Відповідач не відреагував на повідомлення та не повернув земельну ділянку, а продовжував незаконно використовувати її впродовж останніх років. В зв'язку з вказаними обставинами у вересні 2013 року позивач зверталася до суду з позовом про витребування земельної ділянки із незаконного користування. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області в задоволенні вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 10.02.2014 року вищезазначене рішення скасоване та постановлене нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Однак, земельна ділянка, яка належить позивачеві на праві власності так і не використовувалася нею, оскільки перебувала у розпорядженні ОСОБА_3

Тому, позивач прохала суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь втрачену вигоду в розмірі 60973,10 грн. та понесені нею судові витрати.

В судове засіданні позивач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлена, не з'явилася, але подала заяву , в якій позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що земельна ділянка перебувала у віданні ОСОБА_3 з грудня 2011 року по березень 2014 року, фактично 2 господарських роки. Після смерті батька ОСОБА_4, частина поля, де знаходилася земельна ділянка позивача перебувала протягом 2012-2013 року під паром (залишена не засіяна протягом 2 років). ОСОБА_3, не дивлячись на те, що дана ділянка не використовувалася задля отримання позивачем доходу, відповідно до умов укладеного договору виплачував у визначеному обсязі орендну плату, несучи збитки. ОСОБА_2 за кожний рік отримувала в повному обсязі орендну плату, не оспорюючи її розміру та не вимагаючи повернення даної ділянки, зазначаючи, що це відповідає її дійсним намірам на отримання такого доходу від передачі в оренду земельної ділянки та свідчить про те, що ніяких реальних збитків відповідач їй не заподіював, а бажані нею доходи у вигляді орендної плати вона отримувала в повному обсязі.

Зазначив суду, що позивач, в доданому до позовної заяви розрахунку посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», що є недопустимим, та вказує на те, що зазначений в позові розрахунок упущеної вигоди проведено не уповноваженими даною постановою особами, не в порядок та спосіб визначений нею, та за відсутності для такого розрахунку достатніх правових підстав. Просив у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надавши їм оцінку, суд дійшов до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10.02.2014 року витребувано від ОСОБА_3 із незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності ( а.с.8-9).

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 протягом 2012-2013 років отримувала від відповідача орендну плату в обсязі визначеному договором оренди землі НОМЕР_1 від 22 червня 2006 року ( а.с. 24).

Таким чином, за укладеним договором оренди землі волевиявлення ОСОБА_2 було направлено на утримання протягом 2006 -2016 років орендної плати у визначеному договором розмірі, яку фактично вона і отримала від відповідача за 2012-2013 роки. (а.с. 56-59 ).

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст.156 Земельного кодексу України, власники землі мають право на відшкодування збитків, у зв'язку з неодержанням доходів за час тимчасового невикористання земельних ділянок.

Порядок визначення розміру відшкодування збитків власникам землі, згідно до ст.157 ЗК України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме постановою КМУ «Про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» № 284 від 19.04.1993 року, якою передбачено відшкодування збитків власникам землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

На підтвердження позовних вимог про стягнення упущеної вигоди позивач ОСОБА_2 надала розрахунок, в якому керуючись Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, що затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963, навела власні розрахунки по зернових та зернобобових культурах за 2012-2014 роки, що склало 48 455,67 грн., по олійних - 73 490,48 грн., визначивши середню втрачену вигоду в сумі 60 973,1 грн. ( а.с.10).

Оскільки, відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції, на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619 ( 1619-2000-п ), то розрахунок ОСОБА_2 не може бути прийнятий до уваги судом, як належний та допустимий доказ.

Інших доказів щодо обґрунтування розрахунку розміру доходів отриманих відповідачем, достовірності застосованих ним розрахункових величин та реальності упущеної вигоди позивач суду не надав.

Згідно статті 60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами заявлені вимоги, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: