Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд в складі:

Головуючого судді - Монич О.В.

при секретарі - Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, м. Ужгороді, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та виготовлення проїзних документів без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що 29.01.2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, в якому в них народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач постійно знаходиться в Чеській республіці та не проживає з ними. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, матеріально допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. З метою оздоровлення та відпочинку неповнолітнього сина, позивачка має намір поїхати до родичів, які проживають в Угорській республіці та Чеській республіці. Однак, відповідач невмотивовано не надає дозвіл на виїзд сина за кордон. У зв'язку з цим, просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу (згоди) батька ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття та надати дозвіл на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон та інших необхідних документів без дозволу (згоди) та супроводу батька, до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, однак надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності, задоволивши поданий нею позов повністю.

ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, не повідомивши суд про причини неявки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі з 29.01.2005 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1.

В даному шлюбі в сторін народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 18.07.2005 року.

Як встановлено в ході розгляду справи, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю - ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.

Встановлено також, що батько ОСОБА_1 не надає згоди на виїзд за кордон неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, предметом їх основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відпочинок та оздоровлення є важливою складовою життя дитини, спрямований саме на всесторонній розвиток дитини.

Згідно ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідне положення закріплено і в п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року, - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, чинне законодавство, передбачаючи випадки недобросовісного відношення до батьківських прав одного із батьків дитини, визначив можливість виїзду дитини за кордон на підставі судового рішення.

Також, згідно абз.1 та 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231, оформлення паспорта/проїзного документу здійснюються на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі коли батьки не перебувають у шлюбі між собою того, з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Оцінивши в сукупності зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, враховуючи те, що у відповідності до ч. 1 ст. 140 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, приймаючи до уваги, що сторони - батьки неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не можуть знайти спільної згоди щодо виїзду останнього за кордон, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 вимоги ґрунтуються на нормах матеріального права та такі, на думку суду, спрямовані виключно на захист інтересів неповнолітньої дитини та з метою забезпечення останнього належним духовним та культурним розвитком.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що слід надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та оформлення необхідних для цього документів, без згоди батька ОСОБА_1 строком на три роки з моменту набрання даного рішення законної сили.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 208, 209, 212-215,294 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», п.п. 4.2.8 Постановою від 27.01.1995 року №57, затвердженою КМ України «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», -

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та виготовлення проїзних документів без згоди батька задоволити частково.

Надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без дозволу (згоди) та супроводу батька ОСОБА_1 строком на три роки з моменту набрання даного рішення законної сили.

Надати дозвіл на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон для ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримання відповідних дозволів (віз) в консульській дипломатичній установі та перетину державного кордону України ОСОБА_3, без дозволу (згоди) та супроводу батька, строком на три роки з моменту набрання даного рішення законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Монич О.В.