Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про скасування рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області на рішення апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з часу свого народження разом із тіткою ОСОБА_2 проживав у будинку за адресою: АДРЕСА_1. 21 лютого 1987 році вінзареєстрував шлюб з ОСОБА_3 та проживав з сім'єю у цьомужитловому будинку. Те, що він завжди проживав у цьомубудинку підтверджується доказами: довідками Верхньовисоцької сільської ради Турківського району від 19 квітня 2011 року, від 05 липня 2012 року № 727, від 06 квітня 2011 року № 853, від 12березня 2012 року № 60, свідоцтвом про освіту, атестатом про закінчення технічного училища. Будинок до 1991 року відносився до колгоспного двору, оскільки на території села існував колгосп «Верховина», членом якого він був. За час спільного проживання з дружиною та дітьми доклав багато праці зутримання будинку, підтримання його в належному стані тадобудови господарських споруд. Разом із ОСОБА_2 вони утримували спільну худобу та здійснювали заготівлю кормів на зиму. Правовідносини щодо майна, яке є предметом позову,виникли під час існування колгоспного двору, тобто до 15 квітня 1991 року, тому майно належить членам колгоспного двору на праві сумісної власності. У 2011 році він дізнався, що ОСОБА_2 без його згоди набула право власності на житловий будинок на підставі рішення Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району від 16 березня 2011 року № 17 з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Вважав, що рішення Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району від 16 березня 2011 року № 17 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10 червня 2011 року НОМЕР_1 є незаконними та підлягають скасуванню.

Рішенням Турківського районного суду Львівської областівід 30 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Скасовано рішення Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16 березня 2011 року № 17 в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 103, 9 кв. м.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10 червня 2011 року, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16 березня 2011 року № 17 на ім'я ОСОБА_2 в частині права власності ОСОБА_2 на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 103, 9 кв. м.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Виконавчий комітет Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надано жодних належних доказів того, що житловий будинок відноситься до колгоспного двору і те, що він докладав зусиль щодо його утримання, ремонту, підтримання у належному стані, добудови господарських споруд, а також не взяв до уваги як доказ архівну довідку, видану начальником архівного відділу Турківської районної державної адміністрації, про наявність роботи і заробітної плати у колгоспі «Верховина» Турківського району Львівської області, оскільки у довідці значиться не ОСОБА_1, а ОСОБА_1, а у книзі нарахування заробітної плати значиться ОСОБА_1

Крім того, ОСОБА_1 тривалий час не проживав спільно з ОСОБА_2, оскільки між ними виникали непорозуміння. У колгоспі «Верховина» Турківського району ОСОБА_1 не працював. Вищенаведене підтверджується поясненнями позивача, відповідача та представника відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, показаннями свідків, довідками, виданими Верхньовисоцькою сільською радою Турківського району, рішенням Турківського районного суду від 19 червня 2012 року (справа № 2-62/2012), рішенням апеляційного суду Львівської області від 19 березня 2013 року (справа № 1325/62/12).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, зазначав, що станом на 15 квітня 1991 року спірне господарство, головою якого значилася ОСОБА_2, відносилося до колгоспного типу двору. У ньому були зареєстровані та проживали позивач та відповідач, а відтак обоє були членами колгоспного двору, яким відповідно до положень ЦК Української РСР1963 року належали рівні частки в майні - кожному по Ѕ частини.

Згідно зі ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження цим майном здійснюється із згоди всіх членів двору.

Доказів того, що позивач втратив зв'язок з колгоспним двором в матеріалах справи відсутні.

Не заслуговують на увагу посилання представників відповідачів про те, що відповідач була одноосібним членом колгоспного двору, а позивач не був членом колгоспного двору, оскільки не працював у колгоспі. Проте згідно із Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69, суспільна група господарства визначалась від роду занять голови господарства. Головою господарства була ОСОБА_2, яка працювала в колгоспі «Верховина», а отже і суспільна група господарства визначена за родом її занять як колгоспний двір.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області від 16 березня 2011 року № 17 право власності на житловий будинок та господарські будівлі оформлено на ім'я ОСОБА_2 та зобов'язано Самбірське МБТІ провести реєстрацію та видати свідоцтво про право власності на житловий будинок. При цьому виконавчим комітетом не враховано, що господарство відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_2 а членом - ОСОБА_1, які мають рівні частки в майні, тобто кожному належить по Ѕ частини.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко