Ухвала

іменем україни

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», треті особи: ОСОБА_5, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., про припинення іпотечного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк»), у якому, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати іпотечний договір від 02 квітня 2008 року, укладений між ним та ПАТ «ВТБ Банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., таким, що припинив свою дію з 30 жовтня 2008 року, а також визначити, що рішення суду є підставою для вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та запису щодо заборони відчуження будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки, площею 0, 0221 га., за вказаною адресою і належать йому на праві власності.

Позов обґрунтував тим, що 13 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 укладена генеральна угода, згідно якої Банк зобов'язався надавати позичальнику кредитні кошти у розмірі 3 000 000 дол. США.

На виконання даної угоди 13 березня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 290 тис. доларів США зі строком їх повернення до 10 березня 2015 року та зі сплатою 14,5 % річних користування кредитними коштами.

02 квітня 2008 року з метою забезпечення ОСОБА_5 в повному обсязі своїх зобов'язань перед банком за генеральною угодою від 13 березня 2008 року та будь-якими додатковими угодами до неї, та кредитними договорами, що укладені або будуть укладені в межах та на її підставі, між позивачем та ПАТ «ВТБ Банк» було укладено іпотечний договір, за умовами якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок та земельна ділянка, площею 0,0221 га., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 і належать ОСОБА_4 на праві власності.

30 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_5, без згоди ОСОБА_4, як майнового поручителя, було змінено процентну ставку з 14,5 % до 18,0 % за кредитним договором, чим збільшено обсяг основного зобов'язання боржника і тим самим збільшено обсяг відповідальності майнового поручителя, що на думку позивача є підставою для припинення поруки відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2014 року позов задоволено.

Визнано іпотечний договір від 02 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «ВТБ Банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л.І., таким, що припинив свою дію з 30 жовтня 2008 року.

Зазначено, що після набрання рішенням законної сили, воно є підставою для вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку та запису щодо заборони відчуження будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та щодо земельної ділянки, площею 0, 0221 га. за вказаною адресою які належать на праві власності ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено у справі нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк без згоди позивача, як майнового поручителя, збільшив обсяг його відповідальності внаслідок зміни процентної ставки за кредитним договором. При цьому, суд керувався нормами ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; ст. ст. 15, 16, 553, ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України; ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; умовами кредитного та іпотечного договорів; роз'ясненнями, викладеними в п. 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та відповідними нормами цивільно-процесуального законодавства.

Апеляційний суд, ухвалюючи у справі нове судове рішення про відмову в позові, виходив з того, що відносини, які виникли між сторонами спору, регулюються спеціальним Законом «Про іпотеку» та загальними положеннями про забезпечення виконання зобов'язання і на них не розповсюджуються положення норм цивільного кодексу стосовно поруки (ст. ст. 553-559 ЦК України), тому посилення суду першої інстанції на припинення іпотечного договору на підставі ст. 559 ЦК України є безпідставними. Припинення іпотечного договору з підстав збільшення обсягу відповідальності іпотекодержателя за основним зобов'язанням, Законом України «Про іпотеку» не передбачено, тому апеляційний суд дійшов до висновків, що позов безпідставний.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

В.С. Висоцька

М.К. Гримич