АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/802/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 50 Кіхтенко Н. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а :

14 листопада 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування свого позову зазначала, що з 2004 року по лютий 2010 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась донька ОСОБА_8.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду від 09 березня 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у відділі ДВС Корсунь-Шевченківського РУЮ ГУЮ у Черкаській області.

Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, в значно меншому розмірі, ніж встановлено судом.

Зазначала, що дочка часто хворіє, потребує значних коштів на лікування та профілактику. Крім того, дочка відвідує багато гуртків для свого розвитку та задоволення. Всі витрати несе вона, а відповідач взагалі участі не приймає.

Відповідач фізично здоровий, стягнень по виконавчих документах немає, зареєстрований приватним підприємцем.

Відповідно до довідки-розрахунку № 381 від 30 січня 2015 року виданої відділом державної виконавчої служби, сума заборгованості по аліментах ОСОБА_6 згідно виконавчого листа № 2-88 від 09 березня 2010 року становить 7 769, 30 грн.

Вважає, що має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в період з 04 січня 2010 року по 31 жовтня 2014 року.

Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати по аліментах в сумі 24 360, 00 грн.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_8, за період з 04.01.2010 р. по 21.10.2014 р. у сумі 10 000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 243 грн. 60 коп. судових витрат у справі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що рішення є незаконним, постановлене із грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, при не повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи і суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, а саме: рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Зазначав, що він частково сплачував аліменти майже кожного місяця, проте допустив певний борг зі сплати аліментів. Причинами не повної сплати вказував відсутність постійних доходів до 09 листопада 2012 року, а починаючи з 09 листопада 2012 року по даний час зареєструвавшись фізичною особою-підприємцем має дохід, проте значних коштів від здійснення ним підприємницької діяльності, достатніх для погашення заборгованості він не отримує. Крім того, на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_10

Просив рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року скасувати як незаконне та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09 березня 2010 року у справі №2-88/10, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(а.с.12).

З копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ОСОБА_6 з 09 листопада 2012 року зареєстрований підприємцем (а.с. 14-15).

Відповідно до копії довідки, виданої Корсунь-Шевченківським ВДВС за № 381 від 30 січня 2015 року, станом на 22 січня 2015 року заборгованість ОСОБА_6 становить 7769 грн. 30 коп.(а.с.125-126).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 визнає факт наявності заборгованості по сплаті аліментів в сумі 7769 грн. 30 коп.(а.с.98), проте вважає, що в його діях відсутня наявність вини, посилаючись на відсутність роботи до 09 листопада 2012 року та створення нової сім'ї.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Дійсно, 29 березня 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №35, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1, (а.с.61).

Згідно копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_10, батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_9.(а.с.62).

Згідно довідки виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради від 13 січня 2015 року, виданої ОСОБА_6 про те, що він дійсно проживає в АДРЕСА_1, в приватному будинку, який орендує, приватної земельної ділянки та господарства немає(а.с.63).

Проте з наданих доказів вбачається, що ОСОБА_6 уклав шлюб 29 березня 2014 року, тоді як в період з січня 2014 року по серпень 2014 року включно заборгованість відсутня, а пеня стягується за період з 04 січня 2010 року по 21 жовтня 2014 року.

Жодних інших допустимих доказів на підтвердження того, що він з поважної причини не міг виплачувати присуджену йому суму аліментів на утримання дочки, як і докази, що у 2012 р. шукав роботу не надав.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно Правової позиції висловленої Верховним Судом України викладеної в постанові від 1 жовтня 2014 року у справі N 6-149цс14, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

З наданого позивачкою розрахунку пені, на вказану суму боргу вбачається, що сума пені становить 48 317 грн. 65 коп. (а.с.74-76).

Заявою від 03 лютого 2015 року, позивачка, зазначивши що дана сума є значною, зменшила її з 48 317 грн. 65 коп. до 24 360 грн.(а.с.73).

Суд першої інстанції, з яким погоджується і судова колегія, прийшов до висновку, що наданий позивачкою остаточний розрахунок пені здійснений у відповідності до законодавства діючого на час ухвалення рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Виходячи із положень ст. 196 СК України колегія суддів враховуючи, що на утриманні відповідача знаходиться дружина та малолітній син ОСОБА_10 та у зв'язку зі сплатою аліментів, частковим погашенням заборгованості, вважає що судом першої інстанції правомірно зменшено розмір неустойки до 10 000 грн.

Щодо посилань апелянта на положення ст. 551 ЦК України, то колегія суддів не вбачає наявності підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 551 ЦК України, оскільки за змістом ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Вірно встановивши факти і відповідно їм правовідносини в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, на підставі наявних та наданих сторонами належних та допустимих доказів, суд першої інстанції ухвалив правильне та справедливе рішення в цій частині.

Проте, вирішуючи питання в частині стягнення судових витрат суд першої інстанції не врахував, що згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, в якій зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки судом першої інстанції на вищевказані обставини та норми матеріального права уваги не звернуто та суд прийшов до помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 243 грн. 60 коп. судових витрат у справі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до зміни в частині задоволення позову в частині стягнення 243 грн. 60 коп. судових витрат у справі, шляхом стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судових витрат у розмірі 100 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - змінити в частині стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 243 грн. 60 коп. судових витрат у справі.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 100 грн. судових витрат у справі.

В іншій частині рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :