Справа № 299/4115/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Леско В.В., Кондор Р.Ю.

при секретарі: Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку заочне рішення Виноградівського районного суду від 16 грудня 2014 року, яким стягнуто з нього на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі по тексту - ПАТ «ВіЕйБі Банк») заборгованість за кредитним договором у розмірі - 5087,68 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243, 60 грн.

У скарзі просить скасувати зазначене заочне рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким у позові банку до нього відмовити.

Сторони у судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Щодо поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неотриманням відповіді від позивача про примирення та укладення мирової угоди, то дана причина неявки відповідача не є поважною, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає розглядові даної справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 листопада 2010 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № BLANK00002704, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 4000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25 % річних, комісія за обслуговування кредиту - 1,75 % від суми кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту 22 листопада 2012 року (а.с. 6).

Згідно п. 2.5.1 загальних умов кредитування вказаного кредитного договору щомісячний платіж, передбачений Графіком, складається із строкової частини Кредиту та строкових процентів. Платежі є ануїтентними: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення Кредиту, а саме, основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці строку Договору за умови належного виконання зобов'язання Позичальником заборгованість повністю погашається.

Як вбачається з п. 2.5.5. загальних умов кредитування погашення простроченої суми Кредиту, прострочених процентів за користування кредитними коштами та простроченої комісії за обслуговування Кредиту може здійснюватися відповідно п. 2.5.7. загальної частини Договору шляхом здійснення Банком договірного списання коштів з рахунків Позичальника та в черговості передбаченій п.2.5.6. Загальної частини Договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором у строк до 22.11.2012 року (встановлений договором) належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 11.11.2014 року у нього рахується заборгованість в розмірі 5087,68 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 3020,89 грн., заборгованості по відсоткам - 941,72 грн. та комісії за РО - 1125,07 грн., що стверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 5).

У апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що згідно квитанцій, які містяться в матеріалах справи (а.с. 51-54), сума заборгованості за кредитним договором є значно меншою, ніж вказана позивачем. Однак, дані доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки згідно умов кредитного договору та Графіку погашення заборгованості, щомісячний платіж відповідача становив суму 283 грн., в яку було включено сплату комісії в розмірі 70 грн., розмір якої був незмінний, а також проценти та погашення основного боргу. А тому, сплачені відповідачем кошти 22.12.2010 року в сумі 285 грн.; 22.01.2011 року в сумі 286 грн.; 24.02.2011 року в сумі 291 грн.; 22 березня 2011 року в сумі 283,19 грн.; 21.04.2011 року в сумі 283,19 грн., 25 травня 2011 року в сумі 285,83 грн. - були зараховані не тільки на погашення основного боргу, як помилково вважає апелянт, а на погашення відсотків, основного боргу та щомісячної комісії в розмірі 70 грн., що стверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача. Кошти сплачені відповідачем 17.01.2012 року в сумі 150 грн., згідно розрахунку заборгованості, були зараховані на погашення відсотків, а кошти сплачені ним 20.02.2012 року в сумі 285 грн., були зараховані на погашення відсотків в сумі 220,07 грн. та комісії в сумі 64,93 грн., згідно умов кредитного договору (п.2.5.5, п.2.5.6).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом до деяких платежів не застосовано строк позовної давності в три роки (ст.257 ЦК України), не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. А тому, після сплати відповідачем в лютому 2012 року коштів в сумі 285 грн., перебіг позовної давності почався заново, у зв'язку з чим строк позовної давності на час звернення до суду з даним позовом 11.11.2014 року, що стверджується поштовим штемпелем на конверті (а.с.22), позивачем не пропущений.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором у строк до 12.11.2012 року належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього існує заборгованість в розмірі 5087, 68 грн., тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з нього на користь банку вказаної заборгованості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.308 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача відхилити, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді