Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1020/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Драний В. В. Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

15.04.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

при секретарі - Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2013 року у справі про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2013 року задоволено подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області - Мехед О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована у АДРЕСА_3 (а.с.38-39).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця (а.с.47-51).

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Державний виконавець, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що у боржниці наявні невиконані зобов'язання, покладені на неї судовим рішенням, що вона як боржник ухиляється від сплати заборгованості, а також те, що невжиття заходів щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України може утруднити та приведе до неможливості виконання рішення суду, тому це є підставами для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

За змістом п. 5 ч.1. ч.3 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або паспорт може бути тимчасово вилучено або затримано, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Згідно з ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцем знаходження органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Системний аналіз положень п. 5 ч.1, ч.3 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та п. 18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що така ознака як ухилення боржника від виконання рішення є обов'язковою умовою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, з'ясуванню судом підлягає чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі чи частково.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області знаходиться виконавче провадження №39146396 про примусове виконання виконавчого листа № 2-146/2010 виданого 14.10.2010 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» боргу за кредитним договором у розмірі 5 075 950 грн.19 коп. та по 576,70 грн. судових витрат з кожного (а.с.4).

02 серпня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області відкрито виконавче провадження (а.с.5).

В цей же день головним державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с.6).

За даними Держсільгоспінспекції в Кіровоградській області від 12.08.2013 року та УДАІ УМВС України в Кіровоградській області від 13.08.2013 року ОСОБА_2 не має на обліку в інспекції сільськогосподарської техніки, та на території Кіровоградської області автомототранспорту на її ім'я не зареєстровано (а.с.9).

Згідно відповідей Державної податкової служби України на запит державного виконавця від 02.08.2013 року, інформація про суми доходу ОСОБА_2 та про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України , не надходила (а.с.25,26).

Посилання державного виконавця на ті обставини, що ОСОБА_6 не повідомила його про зміну свого місця проживання, не повідомила про наявність майна і це свідчить про її ухилення від виконання рішення суду, є такими, що спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

Як свідчать Акти державного виконавця, складені 11 вересня 2013 року, державним виконавцем у цей день здійснено виїзд за трьома адресами: АДРЕСА_5, АДРЕСА_3, в якій боржник зареєстрована і по АДРЕСА_4, де боржниця фактично проживає з трьома неповнолітніми дітьми.

По АДРЕСА_5 виявлено нежитлове приміщення - магазин, на яке накладено арешт (а.с.30-32); АДРЕСА_3 належне ОСОБА_2 майно, відсутнє (а.с.11); по АДРЕСА_4, де боржниця проживає, майно на яке можливо звернути стягнення, відсутнє (а.с.12).

Доводи державного виконавця про те, що ОСОБА_2 отримала його письмовий виклик про необхідність з'явитись до відділу, але на виклик не прибула, пояснення щодо невиконання рішення суду не надала, спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

Так, 06 серпня 2013 року на адресу місця реєстрації ОСОБА_2 було направлено письмовий виклик державного виконавця, яким зобов'язано її з'явитись до державного виконавця 09 серпня 2013 року з 9 до 12 години (а.с.23).

Вказаний виклик вручено 12 серпня 2013 року бабусі ОСОБА_2, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19), тобто, поза межами строку, встановленого державним виконавцем.

Письмовим поясненням від 11 вересня 2013 року, відібраним державним виконавцем у ОСОБА_2, підтверджується, що боржниця надала йому пояснення, в яких повідомила про свій майновий стан, а саме, що вона не працює, підприємницьку діяльність не веде, займається домашнім господарством та виховує трьох неповнолітніх дітей. У зв'язку з відсутністю доходів, не має матеріальної можливості повертати борг по кредитному договору, крім магазина, на який накладено арешт, іншого майна у власності не має (а.с.33).

За таких обставин, в матеріалах виконавчого провадження, доданих державним виконавцем до подання, відсутні об'єктивні дані про те, що боржник ОСОБА_2 свідомо не виконувала зобов'язання, про те, що мала змогу виконати рішення суду, але не зробила цього з неповажних причин. Сам факт невиконання боржником у добровільному порядку рішення суду не може беззаперечно свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатись винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Відповідно до положення ч.2 ст.10 ЦПК України наявність умислу або обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки до подання не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження її як боржника у праві виїзду за межі України.

Застосування визначених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого майнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Як пояснили в судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник і вказана обставина підтверджується листом державного виконавця від 06 червня 2014 року (а.с.61), у зв'язку з тим, що арештоване нерухоме майно не реалізовано державною виконавчою службою на підставі ст.62 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області і необгрунтовано встановив щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки наведені у поданні обставини і додані до нього документи не свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судових рішень в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Оскільки ухвала суду не відповідає вимогам закону, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 312 ч.1 п.2, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2013 року скасувати.

В задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області Мехед О.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: