АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/3347/2015р. Головуючий у І інстанції Притула Н.Г.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Слюсар Т.А., Немировської О.В.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальність "Рибальське підприємство "Бриз" про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ " Рибальське підприємство " Бриз" про поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав , що позивач працював у відповідача за зовнішнім сумісництвом виконавчим директором з 10 листопада 2011 року .

З липня 2013 року відповідач перестав виплачувати йому заробітну плату і на його неодноразові звернення йому пояснювали, що товариство перебуває у важкому матеріальному положенні, а тому немає змоги виплатити йому заробітну плату. У серпні 2013 року він звернувся в бухгалтерію за отриманням заробітної плати і йому було надано копію наказу №108 від 08 серпня 2013 року про його звільнення з посади виконавчого директора ТОВ " РП " Бриз" на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Однак , звільнення позивача було проведено відповідачем з грубим порушенням вимоги трудового законодавства , оскільки в день звільнення йому не було надано копію наказу про звільнення, яку він отримав лише 06 серпня 2014 року.

Крім того, при звільненні відповідачем порушені вимоги ст. 149 КЗпП України та відсутні були підстави до звільнення позивача за ч.4 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на зазначені обставини, просив задовольнити вимоги позивача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальність "Рибальське підприємство "Бриз" про поновлення на роботі та стягнення коштів за час вимушеного прогулу відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позов, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з підстав, викладених у ній, представника відповідача Калініної Ю.О., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на те, що позивач з березня 2014 року не з'являвся на роботі, а тому його обґрунтовано звільнено з роботи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною 1, 2 статті 21 КЗпП України передбачено , що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Судом встановлено, що наказом № 183 -а від 10 жовтня 2011 року ОСОБА_1 прийнято на посаду виконавчого директора як зовнішнього сумісника з 11 жовтня 2011 року з посадовим окладом згідно штатного розпису на підставі його заяви ( т.1 а.с. 5 , 30).

Згідно довідки відповідача з 01 вересня 2012 року по 28 лютого 2013 року позивач займав посаду виконавчого директора ТОВ " РП " Бриз" і це було його основне місце роботи ( т.1 а.с. 150).

Пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, яке затверджене наказом Міністерства праці України , Міністерства юстиції України , Міністерства фінансів України 28.06.1993 року №43 ( далі -Положення) визначено, що сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина ( підприємця, приватної особи) за наймом.

Звільнення з роботи за сумісництвом проводиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника , який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги ( п.8 Положення).

Згідно п. 11.21 Статуту ТОВ " Рибальське підприємство " Бриз" виконавчий директор в межах своєї компетенції має право :

укладати угоди, договори, контракти, в тому числі зовнішньоекономічні;

видає накази та розпорядження , що обов'язкові для всіх працівників ;

має право першого підпису всіх фінансових документів;

розробляє поточні плани діяльності Товариства і заходи, що є необхідними для вирішення його завдань;

затверджує щорічний кошторис, штатний розклад і посадові оклади співробітників, встановлює показники , розмір та строки їх преміювання;

затверджує ціни на продукцію і тарифи на послуги;

затверджує нормативні акти , що визначають відносини між підрозділами і філіями товариства ; приймає на роботу і звільняє з роботи співробітників Товариства , застосовує до них заходи заохочення і накладає стягнення;

подає на затвердження Зборів Учасників річний звіт та баланс Товариства;

забезпечує виконання рішень Зборів Учасників та Дирекції Товариства;

обгрунтовує порядок розподілу прибутку та засоби покриття збитків;

та інше( т.1 а.с. 35)

1 листопада 2012 року ОСОБА_1 написав заяву про переведення його працювати з об'ємом роботи на 0,25 ставки.

Згідно довідки відповідача режим роботи підприємства ТОВ " РП " Бриз" згідно п.5.2 " Правил внутрішнього трудового розпорядку ТОВ "РП " Бриз" з 8.00 год. до 17,00 год. , субота та неділя вихідний .

Робота для сумісників :

0,5 ставки - 4 години роботи , 0,25 ставки - 2 години роботи( т.1 а.с. 67).

З наведеного випливає, що позивач щоденно повинен був працювати у відповідача 2 години.

Зі змісту Актів від 01 серпня, 02 серпня ,05 серпня , 06 серпня 2013 року випливає, що з 1 березня 2013 року виконавчий директор ТОВ " РП " Бриз" ОСОБА_1 ніяких дій, спрямованих на здійснення керівництва поточною господарською діяльністю підприємства не вчиняв. На території " РП " Бриз" ОСОБА_1 не бачили , жодних розпоряджень від нього особисто або по телефону не отримували та не підписували у нього жодних документів(т.1 а.с. 68).

За повідомленням ПАТ " Укртрансгаз" на запит Шевченківського районного суду м. Києва від 30.10.2014 року ОСОБА_1 працює в ПАТ " Укртрансгаз" за основним місцем роботи з 14.08.2003 року і по теперішній час. Розпорядок роботи ОСОБА_1 не порушувався.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку ПАТ "Укртрансгаз" працівникам Товариства встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями : субота та неділя.

Тривалість робочого тижня 40 годин.

Наказом ДК " Укртрансгаз" НАК " Нафтогаз України " , правонаступником якої є ПАТ "Укртрансгаз" від 25.12.2001 року №292 " Про трудовий розпорядок працівників апарату ДК " УКРТРАНСГАЗ" працівникам встановлено наступний розпорядок робочого дня :

початок роботи - 8 год.30 хв., закінчення робочого дня ( окрім п'ятниці ) 17 год.30 хв.( т.2 а.с. 29).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.24 постанови №9 від 06.11.1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП , суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відмовляючи у задоволені позову, суд правильно виходив з того, що позивач був відсутній на роботі протягом робочого часу, який для нього складав 2 години щоденно без поважної причини з 01.08,2013 року, 02.08,2013 року, 05.08.2013 року та 06.08.2013 року, що встановлено відповідними доказами, а тому відповідач вправі був його звільнити його за п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Суд правильно не взяв до уваги доводи представника позивача, що наказом, який був виданий позивачем, йому було визначено постійне місце роботи в Києві, а не в Бердянську, оскільки цей наказ ніде не зареєстрований і як пояснив представник відповідача та директор ТОВ " РП "Бриз" у Києві відсутні філії товариства і будь-якої роботи в інтересах підприємства позивач не виконував.

Наданим представником позивача доказам, щодо виконання роботи позивачем в м. Києві, суд дав належну оцінку і обґрунтовано не прийняв їх до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що при звільненні позивача відповідачем були порушені вимоги ст. 147,148,149 КЗпП України є необґрунтованими , оскільки відповідачеві належить право обирати , які заходи стягнення застосувати до позивача за порушення трудової дисципліни і наказ про звільнення позивача виданий в межах місячного строку з дня виявлення порушення.

Посилання в апеляційної скарзі на порушення судом вимог матеріального та процесуального права, не заслуговують на увагу, оскільки колегія суддів не вбачає таких порушень вимог матеріального та процесуального права, які б свідчили про неправильне вирішення спору та слугували підставою до задоволення апеляційної скарги.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи, а тому доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та вимогам закону є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: