№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2339/15 № апеляційного провадження: 22-ц/796/1750/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А. Головуючий у суді першої інстанції: Гайдук С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_4

представника позивача _ ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17 грудня 2010 року відповідач позичив у позивача 30 000,00 доларів США, та зобов'язався повернути до 20 травня 2011 року. 19 листопада 2012 року відповідач віддав суму в розмірі 6 000,00 доларів США, про що було зроблені відповідні записи на розписці.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань борг відповідача складає 24 000,00 доларів США, що на момент подачі позову до суду становить 191 760,00 грн. Оскільки відповідач построчив виконання свого зобов'язання позивач просив стягнути 3 % річних за період з 20 травня 2011 року по 19 листопада 2012 року (борг в розмірі 30 000,00 грн., еквівалент станом на 19 листопада 2012 року - 239 700,00 грн.) - 10 796,00 грн.; за період з 20 листопада 2012 року по 30 квітня 2013 року (борг 24 000,00 доларів США, що еквівалентно станом на 30 квітня 2013 року - 191 760,00 грн.) - 2 569,00 грн.

Позивач, у зв'язку з підвищенням курсу долара США, збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь додатково 140 521,86 грн., 3 % річних в загальному розмірі 15 795,58 грн., та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про стягнення боргу.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 заборгованість в загальній сумі 363 005 грн. 62 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що в порушення норм ЦПК України позивачем не надано належних доказів на підтвердження виникнення між сторонами зобов'язань за договором позики, а також не доведено факт передання відповідачу 30 000 доларів США, оскільки в розписці не зазначено, що в борг надано кошти саме в доларах США.

В судовому засідання представник ОСОБА_8 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване зали шити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення, осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 грудня 2010 року відповідач отримав від позивача кошти в сумі 30 000,00 доларів США, та зобов'язався повернути ці кошти в термін до 20 травня 2011 року про, що складено розписку. В назначений строк відповідач кошти не повернув. Лише в листопаді 2012 року відповідач повернув частину коштів в сумі 6 000,00 доларів США, та в процесі розгляду справи - 30 000,00 грн. Таким чином, сумаборгу відповідача становить 21 918,00 доларів США.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов»язку про повернення грошових коштів станом на 11 листопада 2014 року у останнього утворилась заборгованість, яка складається з : суми боргу в розмірі 21918 доларів США, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ на 11 листопада 2014 року 345646 грн. 86 коп., трьох процентів річних від простроченої суми за 560 днів прострочки в сумі 15795 грн.58 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції на підставі статей 526, 530, 549-552, 625, 1046-1049 ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позову позивачем.

Такий висновок суду першої інстанції грунтується на матеріалах справи та відповідає нормам матеріального закону.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України).

За своїм правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику ( постанова Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6079цс14).

Надана позивачем до позовної заяви розписка підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та посвідчує факт передання ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 30000 доларів США позичальнику ОСОБА_8

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів ні підтвердження факту передання грошових коштів позичальнику в доларах США з огляду на відсутність зазначення такої валюти у розписці, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

У тексті розписки дійсно зазначено, що ОСОБА_8 отримав тридцять тисяч доларів без зазначення країни, якій належить ця валюта. Але в цій же розписці маються відмітки про повернення частини отриманих у борг коштів позикодавцю, при цьому двома сумами 1000 доларів зі значком, що відповідає валюті США, та 6000 доларів. Не погоджуючись з пред»явленим до нього позовом, ОСОБА_8 жодним чином не заперечував факт повернення частини позики ОСОБА_4

За таких обставин, дійшовши обґрунтованого висновку про укладення між сторонами 17 грудня 2010 року договору позики на 30000 доларів США, з яких 21918 доларів США не повернуті відповідачем, суд першої інстанції вірно вважав доведеними вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідача залишку неповернутої позики, розрахованої виходячи із курсу гривні до долара США станом на 11 листопада 2014 року.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з рахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки позичальник взяті на себе зобов'язання не виконав, у встановлений строк борг не повернув, суд першої інстанції вірного дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов»язання.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8, - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 17 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: