Апеляційний суд міста Києва
Справа № 756/2544/14-ц Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3072/15 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Шкоріної О.І.

при секретарі Круглик В.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою В.о. ректора Петровського P.M. Державного закладу «Промислова академія» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державного закладу «Промислова академія» про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, зміну формулювання причин звільнення.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного закладу «Промислова академія» та просив визнати протиправними та скасувати накази ДЗ «Промислова академія» від 15 жовтня 2013 року № 14, від 25 жовтня 2013 року № 17, від 22 січня 2014 року № 1, стягнути з відповідача на його користь нараховану, але невиплачену, заробітну плату у сумі 68072,92 грн., змінити формулювання причин звільнення, викладених у наказі від 23 січня 2014 року № 1-КЗ, з «звільнити з посади першого проректора із загальних питань відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України» на «звільнити з посади першого проректора із загальних питань відповідно до п.1 ст. 39 КЗпП України», (а.с. 59-58, 81-82).

Позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи з 2008 року він працював на посаді першого проректора Промислової академії. Внаслідок видання наказів, якими утримано з заборгованості по заробітній платі позивача кошти, нараховані як доплати за суміщення посад, розширення кола обов'язків, за науковий ступінь, оплату відпусток, доходи від тимчасового проживання, суттєво порушено право позивача на оплату праці у розмірі, передбаченому контрактом. Крім того, його незаконно звільнено з займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, у той час як ним у серпні 2013 року подано заяву про звільнення за власним бажанням після закінчення відпустки. При звільненні з ним не було проведено повний розрахунок та не виплачено йому заборгованість по заробітній платі у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 до Державного закладу «Промислова академія» про визнання протиправними та скасування наказів, стягнення нарахованої, але невиплаченої, заробітної плати, зміну формулювання причин звільнення задоволено частково.

Скасовано накази Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 14 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами», від 22 січня 2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4.».

Стягнуто з Державного закладу «Промислова академія» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 68072 (шістдесят вісім тисяч сімдесят дві) гривні 92 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного закладу «Промислова академія» судовий збір у сумі 924 (дев'ятсот двадцять чотири) гривні 32 копійки в дохід держави.

Не погодившись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог відповідач подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність. Просив рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема зазначав, про неповне з`ясування обставин справи, а саме підстави для видачі оспорюваних наказів Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 14 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами», від 22 січня 2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4.». Окрім того, вказував, що суд безпідставно прийняв до уваги незаконні контракти, на підставі яких, на його думку, позивачу було незаконно нараховано доплати.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України).

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, скасовуючи накази Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 14 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами», від 22 січня 2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4.» та стягуючи з Державного закладу «Промислова академія» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у загальній сумі 68072,92 грн. суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в цій частині.

Проте, з такими висновками суду частково погодитись не можна виходячи з наступного.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не повністю відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 09 жовтня 2008 року між Промисловою академією та ОСОБА_4 укладено контракт, за умовами якого позивач прийнятий на посаду першого проректора Промислової академії. Строк дії контракту до 09 жовтня 2013 року.

Відповідно до п. 2.2.7 контракту при відсутності ректора Промислової академії ОСОБА_4 виконує функції ректора академії.

Розділом 4 контракту сторонами визначені умови оплати праці та соціально - побутового забезпечення працівника. Так, за положеннями пунктів 4.1, 4.2. контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, працівнику встановлюється посадовий оклад першого проректора згідно з штатним розписом, а також виплачується надбавка у розмірі 20% посадового окладу щомісячно відповідно до стажу науково-педагогічної роботи, надбавка у розмірі 15% посадового окладу щомісячно за вчену ступінь кандидата наук, інші надбавки, передбачені чинним законодавством та доплати за роботу по сумісництву.

27 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено контракт, згідно з яким ОСОБА_4 призначається по переводу на посаду першого проректора з загальних питань з оплатою згідно штатного розкладу. Термін дії контракту визначений до 27 квітня 2015 року.

Відповідно до п. п. 4.1,. 4.2 контракту за виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, а також у зв'язку з продовженням виконання ОСОБА_4 обов'язків начальника навчально-методичного відділу академії працівнику встановлюється посадовий оклад першого проректора з загальних питань згідно з штатним розписом та надбавка до зарплати за виконання обов'язків начальника навчально-методичного відділу щомісячно згідно з умовами колективного договору, а також встановлюється надбавка у розмірі 20% посадового окладу щомісячно відповідно до стажу науково-педагогічної роботи, надбавка у розмірі 15% посадового окладу щомісячно за вчену ступінь кандидата наук, надбавка у розмірі 25% посадового окладу щомісячно за наукове звання старшого наукового співробітника, оскільки ОСОБА_4 продовжує виконувати роботу начальника навчально- методичного відділу академії, інші надбавки, передбачені чинним законодавством, та доплати за роботу по сумісництву, а також за виконання окремих завдань за додатковими угодами.

Згідно з п. 6.2 контракту контракт може бути припинений з ініціативи роботодавця до закінчення дії контракту у випадках, передбачених законодавством (статтями 40, 41 КЗпП України).

Згідно з наказом в.о. ректора Промислової академії Петровського Р.М. від 23 січня 2014 року №1-КЗ ОСОБА_4 було звільнено з посади проректора із загальних питань з 23 січня 2014 року відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з відсутністю на робочому місці без поважних причин з 06 вересня 2013 року по 17 січня 2014 року.

Пред'являючи позов до суду про захист порушених прав одних з позовних вимог позивач просив суд визнати протиправними та скасувати накази ДЗ «Промислова академія» від 15 жовтня 2013 року № 14 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами», від 22 січня 2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4.», посилаючись на їх незаконність та безпідставність.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що ці накази суперечать вимогам трудового законодавства , є незаконними. До того ж, Главою 1Х КЗпП України передбачені гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації і під жодну з цих норм позивач не підпадає.

Між тим, суд не наділений повноваженнями щодо скасування наказів установ і не може втручатися в господарську діяльність підприємств, а тому рішення суду в частині задоволених позовних вимог, якими суд скасував накази Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 14 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами», від 22 січня 2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4.» не можна визнати законним, воно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким слід визнати незаконними накази Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 14 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами», від 22 січня 2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4.».

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи розмір заборгованості по заробітній платі був розрахований позивачем у 68072,92 грн., перевірений судом, виходячи із умов укладеного між позивачем та відповідачем контракту, відповідних надбавок, норм КЗпП та Закону України «Про оплату праці».

Зваживши на наведене, , судова колегія вважає , що розмір заробітної плати судом першої інстанції визначений правильно.

Разом з тим, відповідач заперечуючи проти розміру визначеної та стягнутої заборгованості по заробітній платі, як на спростування позовних вимог, так і висновків суду не надав жодного належного та допустимого доказу у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України і не вказав про їх наявність.

За таких обставин, рішення суду в іншій частині є законним та обгрутованим і правових підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу В.о. ректора Петровського P.M. - представника Державного закладу «Промислова академія» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 грудня2014 року в частині задоволених позовних вимог, якими суд скасував накази Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 14 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами», від 22 січня 2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4.» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати незаконними накази Промислової академії від 15 жовтня 2013 року № 14 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку з безпідставно нарахованими доплатами», від 22 січня 2014 року № 1 «Щодо утримання коштів із заборгованості ОСОБА_4.».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: