Справа №583/4420/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Ільченко В. М.
Номер провадження 22-ц/788/811/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А. , Білецького О. М.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні автомобілем та причепом

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4, який мотивувала тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 вересня 2012 року легковий автомобіль ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільний причеп було визнано спільною сумісною власністю сторін. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 жовтня 2013 року на вищевказані автомобіль та автомобільний причеп визначені ідеальні частки за кожною із сторін по 1/2 частині. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 червня 2012 року зобов'язано ОСОБА_3 повернути ОСОБА_4 ключі від вищезазначеного легкового автомобіля. На виконання рішення суду від 01 червня 2012 року державним виконавцем був вилучений автомобіль та автомобільний причеп та переданий відповідачу, про що був складений акт. Оскільки з 2012 року відповідач, не зважаючи на те, що автомобіль та автомобільний причеп є спільною власністю сторін, одноособово користується цим майном, відмовляється надати їй в користування зазначене майно, просила зобов'язати ОСОБА_4 передати їй автомобіль ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_2, 2004 року випуску та реєстраційне свідоцтво на даний автомобіль для здійснення реєстрації права власності на автомобіль; зобов'язати відповідача передати в її користування зазначений автомобіль та реєстраційне свідоцтво на нього, автомобільний причеп марки ПФ-01 Ферман, державний номерний знак НОМЕР_1, 2005 року випуску та не чинити перешкод в користуванні протягом двох років.

Не погоджуючись із заявленим позовом, ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 із зустрічними позовними вимогами та просив усунути перешкоди у користуванні легковим автомобілем ЗАЗ 110308, державний номерний знак НОМЕР_2 та причепом до нього ПФ-01 Ферман, державний номерний знак НОМЕР_1, зобов'язавши ОСОБА_3 надати йому у користування комплект ключів від зазначеного транспортного засобу та правовстановлюючі документи: свідоцтво про державну реєстрацію на автомобіль НОМЕР_3 від 08 червня 2004 року, свідоцтво про державну реєстрацію на причеп НОМЕР_4 від 22 вересня 2005 року. Свій позов обґрунтовував тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області №2-143/2012 від 01 червня 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язано повернути документи на майно та не чинити перешкод у користуванні автомобілем та причепом до нього. 07 вересня 2012 року державний виконавець змогла частково виконати рішення суду, а саме: ОСОБА_4 був переданий зіпсований та непридатний до експлуатації й використання легковий автомобіль та автомобільний причеп без правовстановлюючих документів на це майно та комплекту ключів до автомобіля. В подальшому судовим рішенням від 20 вересня 2012 року зазначений автомобіль та автомобільний причеп визнані спільною сумісною власністю сторін, а рішенням від 30 жовтня 2013 року визначені ідеальні частки обох співвласників автомобіля та причепу по 1/2 частині за кожним, при цьому було встановлено, що ОСОБА_3 не потребує автомобіля у своєму користуванні.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено за необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позову та ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення зайняв сторону відповідача, повністю проігнорував її порушені права та відмовив їй у зобов'язанні відповідача надати спірний автомобіль та технічний паспорт для здійснення реєстрації права власності на 1/2 його частину, у зв'язку з чим вона до цього часу не має можливості зареєструвати право власності на 1/2 частину автомобіля та позбавлена права користування ним.

Рішення суду не оскаржується в частині відмови в задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, яка апеляційну скаргу підтримала з мотивів у ній викладених, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки автомобіль є неподільною річчю, визначення порядку користування автомобілем та причепом у вказаний нею спосіб не захистить права сторін, призведе до виникнення нових спорів з приводу спільного користування цим майном. Зобов'язання відповідача передати їй автомобіль та технічний паспорт для здійснення реєстрації права власності на 1/2 його частину не є належним способом захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Охтирського міськрайонного суду від 01 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні будинком, вселення, витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення моральної шкоди, частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_4 та зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити йому перешкод у користуванні автомобілем ЗАЗ 110308 д.н.з. НОМЕР_2 та причепом до нього ПФ 01 Ферман, д.н.з. НОМЕР_1 та повернути ключі від легкового автомобіля (а.с. 103-104).

В ході виконання вказаного рішення суду на підставі виконавчого листа 2-143 державним виконавцем були складені акти від 07 вересня 2012 року, згідно з якими зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_4 перешкод у користуванні автомобілем ЗАЗ 110308 та причепом до нього та зафіксована передача ОСОБА_4 технічного паспорту на житловий будинок, договору купівлі-продажу, державного акта на право приватної власності на землю. Зазначено про відсутність ключів від легкового автомобіля (а.с. 105-106).

Рішенням Охтирського міськрайсуду Сумської області від 20 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної власності на майно та його реальний поділ, легковий автомобіль ЗАЗ 110308 д.н.з. НОМЕР_2, 2004 року випуску та автомобільний причеп визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішенням Охтирського міськрайсуду Сумської області від 30 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток в спільній сумісній власності та розподіл майна та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення часток в спільній сумісній власності та розподіл майна, визначено ідеальні частки за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на автомобіль ЗАЗ 110308 д.н.з. НОМЕР_2 та автомобільний причеп по 1/2 частині за кожним та зазначене майно залишене в спільній частковій власності (а.с. 8-9).

З 07 вересня 2012 року ОСОБА_4 одноособово користується автомобілем та причепом.

У судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_4 визнав, що технічний паспорт на автомобіль знаходиться у нього, він змінив замок запалення і на даний час автомобіль експлуатує він.

За загальним правилом, сформульованим у ч. 2 ст. 71 СК України, неподільна річ, якою є, зокрема, автомобіль, присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Проте, як зазначалося вище, рішенням Охтирського міськрайсуду Сумської області від 30 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, спірні автомобіль та причеп залишені в спільній частковій власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за ними визначено ідеальні частки на це майно, по 1/2 за кожним.

Положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 358 ЦК України визначено, що співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правильно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

У разі передачі автомобіля та причепу до нього в користування ОСОБА_3 буде порушено принцип рівності умов здійснення своїх прав обома власниками, передбачений ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ч. 3 ст. 319 ЦК України, що призведе до виникнення нових спорів з приводу користування зазначеним майном. А тому не можливо усунути перешкоди у користуванні спірним майном у зазначений позивачем спосіб.

Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року (зі змінами), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. До документів, що посвідчують правомірність придбання транспортних засобів, належить, зокрема, рішення суду.

Пунктом 35 зазначеного Порядку встановлено, що перереєстрація транспортних засобів на одного з подружжя проводиться на підставі їх спільної заяви, свідоцтва про реєстрацію і засвідчених у встановленому порядку копії свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя. Підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтва про право на спадщину або рішення суду про визнання недійсними договору купівлі-продажу, міни, дарування, що засвідчені в установленому порядку.

Враховуючи положення вищезазначеного Порядку щодо здійснення перереєстрації транспортного засобу на підставі спільної заяви подружжя, вимоги ст. ст. 16, 386 ЦК України, обґрунтованим є висновок місцевого суду про те, що зобов'язання відповідача передати позивачу автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для здійснення реєстрації права власності за нею, не є належним способом захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи з вищевказаних положень закону, колегія суддів вважає, що оскільки домовленості щодо порядку користування спільним майном між сторонами не досягнуто, позивач не позбавлений права звернутись до суду з іншим позовом про захист свого права у інший передбачений законом спосіб.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 березня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -