АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 408/2-282/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/652/К/15 Суддя Косторенко А.Ю.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"- ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2011 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - ПАТ КБ "ПриватБанк") на підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України була подана до суду заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону відчуження на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2011 року, заява ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволена .

Заборонено відчуження нерухомого майна, що на праві приватної власності на лежить ОСОБА_3, а саме:

- квартири АДРЕСА_1;

- квартири АДРЕСА_2;

- квартири АДРЕСА_3;

- квартири АДРЕСА_4;

- квартири АДРЕСА_5.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Суд постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову, залишив поза увагою, те що заява ПАТ КБ "ПриватБанк" про забезпечення позову не обґрунтована та з її змісту не вбачається підстав для забезпечення позову, як це вимагає ст.. 151 ЦПК України. Та того, що Банк не надав суду жодних відомостей того, що вищевказане майно, належить саме відповідачу по справі.

Так відповідач по справі не є власникам вказаного переліку об'єктів нерухомості, тому суд вживши заходів забезпечення позову фактично арештував квартири осіб, які не мають жодного відношення до даної конкретної справи.

Крім того існує невідповідність у вартості нерухомого майна, яким позивач хоче забезпечити свій позов і вартості майна, що складає предмет позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог, заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 Постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_3, суд виходив з того, що незабезпечення позову шляхом накладення встановлення заборони його відчуження може утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, враховуючи наступне.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що на час постановлення оскаржуваної ухвали в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу перебувала цивільна справа за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову складала 13 275 6354,57 грн.

Звертаючись з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 на праві власності, Банк керувався тим, що не вжиття зазначених заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Нормами діючого Цивільного процесуального кодексу України не передбачено жодних обмежень щодо кола осіб, які мають право на звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно п.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, окрім іншого шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та шляхом встановлення заборони вчиняти певні дії.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 22.12.2006, № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, що стосується виключно права інтелектуальної власності), якщо не вжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 січня 2012 року у справі № 2-1642/11/0408 позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено та звернуто стягнення на заставлене майно ОСОБА_3, а саме на поліграфічну техніку.

Рішення набрало законної сили та було пред'явлено до виконання до Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ. На заставлене майно накладено арешт.

Пунктом 10 Постанови Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 січня 2012 року на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції не виконане.

Як пояснив представник Банку у судовому засіданні, майно на яке звернуто стягнення за вищевказаним рішенням суду відсуне, а отже рішення суду не виконане.

Зміст апеляційної скарги свідчить, що ОСОБА_3 оспорює правомірність застосування судом заходів забезпечення цивільного позову і просить скасувати ухвалу про забезпечення позову від 13 вересня 2011 року, оскільки він вважає, заходи забезпечення позову застосовані без достатніх на те підстав. Однак колегія суддів не вбачає, з поданої апеляційної скарги, обставин які б свідчили, що заява про забезпечення позову подана Банком, вирішена судом першої інстанції без додержанням вимог процесуального та матеріального закону.

Так, доводи апеляційної скарги, зводяться здебільшого до того, що ОСОБА_3 не є власником нерухомого майна, на яке відповідно до оскаржуваної ухвали встановлено заходи забезпечення позову, як приклад, наведений апелянтом в поданій ним апеляційній скарзі, квартира АДРЕСА_4, власником якої відповідно до витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно є ОСОБА_5. Цей довід, колегією суддів не може бути прийнятий до уваги, оскільки відповідно до вищевказаного витягу власником вона стала на підставі договору-купівлі продажу, який було укладено вже після постановлення оскаржуваної ухвали суду, а саме 07.10.2011 року, отже в даному випадку зазначене не має відношення до правомірності застосування судом першої інстанції заходів забезпечення цивільного позову, так як виникли пізніше, тобто до зміни власника вищевказаної квартири.

Так відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність постановленої у справі ухвали, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судової ухвали колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, ухвала законна та обґрунтована і має бути залишена без змін.

Керуючись ст.ст. 312, 313-315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: