Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 219/6208/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Букрєй С.П.
Провадження № 22-ц/778/1665/15 Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства

на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день винесення рішення суду, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день винесення рішення суду.

В обґрунтування позову зазначив, що в період з 31.10.2013 року по 22.08.2014 року перебував у трудових відносинах з Сіверським міським спеціалізованим комунальним підприємством, займаючи посаду директора підприємства. Під час звільнення йому не була виплачена заробітна плата на загальну суму 10151,71 грн. Протягом двох місяців він намагався отримати у керівництва відповідача довідку про заборгованість по заробітній платі та довідку про середній заробіток за останні два місяці його роботи на підприємстві, однак до теперішнього часу дані довідки йому не надані з невідомих причин.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 10151,71 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день винесення рішення суду.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у сумі 10151,71 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 22.08.2014 року по 29.12.2014 року включно в сумі 11739 грн. з вирахуванням суми податку доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Зобов'язано Сіверське міське спеціалізоване комунальне підприємство при виконанні судового рішення утримати з нарахованої ОСОБА_3 суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 11739 грн. податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі.

Вирішено питання про судові витрати.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства.

В апеляційній скарзі Сіверське міське спеціалізоване комунальне підприємство зазначає, що керівництво неодноразово зверталось до позивача з пропозицією виплатити суму заробітної плати, проте позивач умисно не з'являвся. Тому вважає, що стягнення з підприємства на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку є необґрунтованим, оскільки затримка виникла з вини позивача, проти стягнення з підприємства на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі не заперечує.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 10151,71 грн.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи, право на участь у судовому засіданні не використали.

ОСОБА_3 надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до змісту ст. 305 ЦПК України до повноважень апеляційного суду належить визначення поважності неявки до суду.

Повістка Сіверському МСКП вручена завчасно - 03.04.2015 р., що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 91,92). Від Сіверського МСКП надійшло дві заяви, в одній - просять розглянути справу без їх участі, в іншій - відкласти розгляд справи, посилаючись на великий обсяг роботи перед святом. Проте зазначена причина неявки не є поважною.

За таких обставин та у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи без участі сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 2 цієї статті при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Сіверським міським спеціалізованим комунальним підприємством, був звільнений з роботи наказом №68/1 від 22 серпня 2014 р. згідно п.2 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін ( а.с.14).

На день звільнення позивачеві нараховано, але не виплачено заробітну плату на загальну суму 10151,71 грн. ( а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки відповідач не провів із звільненим працівником повний розрахунок у день звільнення або не пізніше наступного дня, якщо працівник не працював у день звільнення, наявні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про відсутність вини у затримці розрахунку не підтверджені доказами, а тому є неприйнятними.

Згідно ст.cт.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Закон передбачає презумпцію вини власника або уповноваженого ним органу у несвоєчасному розрахунку при звільненні.

Отже, саме відповідач повинен довести відсутність його вини.

Відсутність такої вини має бути доведена відповідачем з дотриманням вимог ст.ст.57,58,59, 60 ЦПК України та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що невиплата заробітної плати мала місце з вини позивача, який не виконав умови контракт та ухилявся від отримання належних йому сум, окрім загальних тверджень, не підтверджені доказами, як це передбачено ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.,

Трудовий договір з ОСОБА_3 припинено за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, а з не підстав невиконання обов'язків, передбачених контрактом.

Відповідно до змісту ст.ст.116,117 КЗпП України відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідач не надав доказів того, що він намагався провести з ОСОБА_3 відповідні розрахунки, натомість відповідач ухилявся від отримання належних йому сум.

На час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій заборгованість із заробітної плати відповідач ОСОБА_3 не виплатив.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 10151,71 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Сіверського міського спеціалізованого комунального підприємства відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: