Справа № 752/8326/15-ц
Провадження №: 2-з/752/199/15
У Х В А Л А

18.05.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, про визнання недійсним договору та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

15.05.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати незаконними дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо укладення договору відчуження автомобіля марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1; визнати недійсним договір, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за яким ОСОБА_3 набув у власність автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1, та зареєстрував під державним номерним знаком НОМЕР_2; повернути автомобіль марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2, у власність ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень; стягнути з Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що у період з 17.11.2010 року по 06.04.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, у період якого 01.02.2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Імпорт» укладено договір купівлі-продажу № 80, на підставі якого остання набула у власність автомобіль марки «Фольцваген», який в подальшому було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_1 Міжрайонним реєстраційно-екзаменаційним відділом № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві та присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1. У лютому 2015 року позивачу стало відомо про те, що службові особи відповідача Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві всупереч волі ОСОБА_1, як власника вказаного транспортного засобу, зняли з реєстрації належний останній автомобіль, який ОСОБА_2 в подальшому було відчужено своєму батьку ОСОБА_3

Крім того, позивач ОСОБА_1 15.05.2015 року подала до суду заяву про забезпечення позовних вимог, в якій просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Фольцваген», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2. Обґрунтовуючи вимоги, викладені у заяві, зазначила про те, що у випадку не накладення арешту на вказаний вище автомобіль, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужать вказаний автомобіль на користь третьої особи, з метою унеможливлення виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно положень ч.ч. 1 та 2 ст. 152 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову, є, зокрема, накладення арешту на майно, що належить відповідачу, та заборона вчиняти певні дії.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на вказаний вище автомобіль позивач посилається на існування ризику утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви, в обґрунтування обставин, викладених у позові, зокрема, про те, що ОСОБА_1 у 2012 році набула право власності на автомобіль марки «Фольцваген», який в подальшому вибув з її власності без її волі, остання надала копію договору купівлі-продажу № 70, укладеного 01.03.2012 року з ТОВ «АТ «Імпорт». Однак, з наданої позивачем вказаної копії договору неможливо встановити та ідентифікувати транспортний засіб, який перейшов у власність ОСОБА_5, оскільки згідно п. 1.1. договору найменування товару (марка, модель автомобіля, рік випуску, ідентифікаційні номери) визначені у додатку № 1 до договору, який ОСОБА_1 додано до позовної заяви не було.

А тому, встановити обставини щодо набуття ОСОБА_5 у власність у 2012 року саме автомобіля «Фольцваген» за вказаним вище правочином, у зв'язку із незаконним, на думку позивача, відчуженням якого остання і звернулась до суду за захистом свого порушеного права власності, суд позбавлений можливості.

Крім того, не додано ОСОБА_5 і доказів, які б свідчили про реєстрацію спірного транспортного засобу Міжрайонним реєстраційно-екзаменаційним відділом № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, присвоєння державного номерного знаку НОМЕР_1, після чого присвоєння державного номерного знаку НОМЕР_2, що також позбавляє суд можливості встановити чи є транспортний засіб, на який позивач просить накласти арешт у заяві про вжиття заходів забезпечення позовних вимог, спірним транспортним засобом.

Також, не надано позивачем і доказів належності транспортного засобу, на який остання просить накласти арешт, відповідачу ОСОБА_3

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1, з наданих позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог, у суду відсутня можливість пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому заява про забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 є передчасною та не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Міжрайонного реєстраційно-екзаменаційного відділу № 6 Управління Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, про визнання недійсним договору та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя