Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/699/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Драний В. В. Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

08.04.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

при секретарі: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, правонаступниками якого є ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи - ТОВ «Кредитні ініціативи», служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про поновлення строку позовної давності, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу.

В обґрунтування позову зазначав, що 05 листопада 2007 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу він купив у ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. Кошти на придбання квартири отримав у кредит в АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та передав вказану квартиру в іпотеку банку.

У зв'язку з тим, що він виніс окремий вхід до квартири і облаштував його з іншої сторони будівлі, 18 березня 2011 року отримав припис відділу охорони культурної спадщини Кіровоградської обласної державної адміністрації про термінове припинення будівельних робіт, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 є пам'яткою архітектури та містобудування місцевого значення, охоронний номер НОМЕР_1 у Переліку пам'яток, затвердженому розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 28.12.2004 року № 792-p.

Окрім того, з метою виготовлення технічної документації на квартиру з підстави винесення ним окремого входу до квартири з іншої сторони будівлі, він звернувся до ОКП «Кіровоградське об'єднане бюро технічної інвентаризації» і 20 серпня 2012 року дізнався, що квартира у своєму складі містить коридор загального користування площею 8,92 кв.м., який не включений у технічну документацію на квартиру. При цьому при огляді ним разом з дружиною квартири на момент її купівлі, коридор загального користування відповідач видавав за коридор і службове приміщення квартири, які входять до складу загальної площі квартири - 63,16 кв.м, приміщення було приєднано до приміщень квартири і становило єдине ціле. Саме з урахуванням коридору загального користування у складі квартири він погодив ціну договору, запропоновану відповідачем і лише за цих умов придбав її.

Посилаючись на те, що він при вчиненні правочину, помилився щодо обставин, що мають істотне значення, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу від 05 листопада 2007 року, укладений між ним і ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_7 і зареєстрований у реєстрі за № 3520 (т.1, а.с.2-3).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_2 помер (т.1, а.с.34).

Ухвалою суду від 21 лютого 2014 року замінено позивача по справі ОСОБА_2 на правонаступників - ОСОБА_3, його дружину та ОСОБА_4, доньку (т.1, а.с.118).

Ухвалою суду від 10 липня 2014 року залучено до участі у справі у якості правонаступника померлого ОСОБА_2. малолітнього ОСОБА_5 в особі його законного представника - опікуна ОСОБА_4 (т.1 а.с. 234, 235).

Ухвалою суду від 01 серпня 2014 року залучено до участі у справі у якості третьої особи - службу у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради (т.2 а.с. 6, 7).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 подала заяву, яку підтримали ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про застосування наслідків недійсності правочину (ст.216 ЦК України) (т.1,а.с.192, т.2, а.с.41-45).

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2014 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 05 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, застосовано наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири: зобов'язано ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 393 900 грн., що підлягає розподілу між спадкоємцями в наступних частках: ОСОБА_3 - 246 187,50 грн., ОСОБА_4 - 98 475 грн., ОСОБА_5 - 49 237,50 грн.. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повернути ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. Розподілено судові витрати (т.2, а.с. 81-86).

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову (т.2, а.с. 111-117).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «Кредитні ініціативи» підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5, заперечила проти них і просила рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_6, ОСОБА_3 та представник служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що 5 листопада 2007 року між ОСОБА_6, як продавцем, від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяла ОСОБА_8, та ОСОБА_2, як покупцем, укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу, зареєстровано у реєстрі за № 3520.

Відповідно до умов договору продавець продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_1 Квартира двокімнатна, загальна площа - 63,16 кв.м., в тому числі житловою площею 34,59 кв.м. та складається з: коридор 6,64 кв.м., кімнати 16,85 кв.м. та 17,74 кв.м.; кухня 6,73 кв.м.; ванна 2,4 кв.м.; службове приміщення 12,8 кв.м..

Згідно пункту 1.6 договору квартира набувається за згодою дружини покупця - ОСОБА_3.

Продаж квартири вчинено за 393 900 грн., з яких 40 400 грн. продавець одержав при підписанні цього договору, а решту - 353 500 грн. покупець зобов'язується виплатити продавцю до 06 листопада 2007 року включно (т.1, а.с.4-5).

05 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 030/11.07/71-408К, згідно якого Банк надав, а ОСОБА_2 отримав кредит у готівковій формі у розмірі 70 000 доларів США на строк з 05 листопада 2007 року по 04 листопада 2017 року.

Кредитні кошти призначені для здійснення ОСОБА_2 розрахунків за договором купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_6 з метою придбання квартири АДРЕСА_1 (т.1, а.с.14-20).

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 05 листопада 2007 року укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, зареєстровано в реєстрі за № 3535/231, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.67-69,73-74).

Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири, 05 листопада 2007 року ОСОБА_2 здійснив повний розрахунок за куплену квартиру шляхом передачі представнику продавця ОСОБА_6 грошових коштів в сумі 353 500 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 5 листопада 2007 року, зареєстровано в реєстрі за № 3533 (т.1,а.с.80).

18 березня 2011 року відділом охорони культурної спадщини Кіровоградської обласної державної адміністрації при перевірці режимів використання та будівельних робіт на пам'ятці культурної спадщини виявлено порушення ОСОБА_2 ст.ст.24, 26, 29 Закону України «Про охорону культурної спадщини», а саме: без дозволу та узгодження з органом охорони культурної спадщини проектної документації відбувається надбудова другого поверху над пам'яткою культурної спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 видано припис № 11 від 18 березня 2011 року на припинення будівництва надбудови на пам'ятці архітектури та містобудування «Житловий будинок» кінця ХІХ століття, охоронний номер НОМЕР_1 у Переліку пам'яток, затвердженому розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 28 грудня 2004 року № 792-р по АДРЕСА_1 (т.1,а.с.13).

Згідно висновку ОКП «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 27 серпня 2012 року, при технічній інвентаризації встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 проведено самочинне перепланування з влаштуванням окремого входу з ганком та зайнято коридор загального користування площею 8,92 кв.м., внаслідок чого загальна площа склала 67,0 кв.м., житлова - 51,3 кв.м. (а.с.9).

28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ ТАС «Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15. В свою чергу, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір факторингу, згідно яких відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 05 листопада 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 (т.1,а.с. 78-87).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивач ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2, виданим 15 липня 2013 року (т.1,а.с.34,47).

Згідно спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2, спадкоємцями померлого ОСОБА_2 є дружина - ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4, які у встановлений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після його смерті (т.1, а.с.88,93,97,103). Свідоцтва про право на спадщину не видавались (т.2, а.с.76).

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 10 листопада 2010 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с.227).

Законним представником малолітнього ОСОБА_5 є його опікун - ОСОБА_4 (т.1, а.с.228,229-230).

Як підставу для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним позивач зазначав ч.1 ст.229 ЦК України - помилка щодо обставин, які мають істотне значення, а саме предмету договору, оскільки на момент купівлі-продажу коридор загального користування не входив до складу загальної площі квартири відповідно до технічної документації, проте фактично був складовою частиною квартири, як єдиний вхід до квартири, а також при укладенні договору купівлі-продажу квартири йому не відомо було про те, що будинок, в якому розташована спірна квартира, належить до пам'ятки культурної спадщини, що має особливості (обмеження) щодо володіння та розпорядження.

Як роз' яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснено у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.229 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією із сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, зокрема, наявність обставин, за яких договір купівлі-продажу квартири є недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України.

Такого висновку суд дійшов повно та всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для справи, належно оцінивши докази, правильно застосувавши норми матеріального права.

Доводи позовної заяви підтверджуються письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.

Згідно довідки ЖЕК № 1 спірний житловий будинок одноповерховий, частково упорядкований, 3-х квартирний. Квартири № 1,2,3 мають окремі виходи з приміщення.

За рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 649 від 11 червня 2003 року було проведено об'єднання особових рахунків на квартиру № 3 та № 3-а та власником квартири № 3 стала сім'я ОСОБА_10, які об'єднали коридор загального користування площею 8,92 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 з службовим (господарським) приміщенням площею 12,8 кв.м., а саме шляхом самочинного будівництва видалили між ними перегородку.

При підготовці документів для рішення щодо об'єднання особових рахунків помилково не внесено коридор площею 8,92 кв.м., яким користувались тільки мешканці квартир №3 та №3а.(т.1,а.с.203, 204).

Наступним власником квартири був ОСОБА_6. При ньому вхід до квартири залишався через коридор загального користування площею 8,92 кв.м, тобто так, як було у попередніх власників (т.1, а.с.201).

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4, відомості про наявність чи відсутність коридору площею 8,92 кв.м. у складі квартири мали істотне значення, оскільки це єдиний вхід до квартири № 3.

Вказана обставина підтверджується технічним паспортом на квартиру.

Згідно листа Департаменту культури, туризму та культурної спадщини відповідно до Переліку пам'яток архітектури місцевого значення у Кіровоградській області, затвердженого розпорядженням Представника Президента України у Кіровоградській області від 26 січня 1993 року № 15 «Про взяття на державний облік пам'яток архітектури місцевого значення у Кіровоградській області» будівлю по АДРЕСА_1 визнано пам'яткою архітектури місцевого значення кінця ХІХ століття «Житловий будинок», якій присвоєно охоронний номер НОМЕР_1.

У зв'язку із зміною найменування вулиць, нумерації будівель, форми власності, балансової належності пам'яток архітектури та згідно з проведеною інвентаризацією до Переліку пам'яток містобудування, архітектури місцевого значення в Кіровоградській області, затвердженого розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 28 грудня 2004 року № 792-р «Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 07 серпня 1997 року № 261-р «Про перелік пам'яток містобудування, архітектури, садово-паркового мистецтва загальнодержавного і місцевого значення та виявлених пам'яток» вказану Пам'ятку включено як Пам'ятку кінця ХІХ століття «Житловий будинок по АДРЕСА_1 за охоронним номером НОМЕР_1 (т.2, а.с.47,48).

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» 18 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2245-IV ( 2245-15 ) від 16.12.2004, об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Без такого погодження їх відчуження забороняється (ч. 1 -2 ст. 18 Закону).

У разі продажу пам'ятки (крім пам'ятки, яка не підлягає

приватизації) власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у

письмовій формі повідомити про це відповідний орган охорони

культурної спадщини із зазначенням ціни та інших умов продажу (ч.1 ст.20 Закону ).

Частина друга, третя статті 24 Закону передбачають, що використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до

режимів використання, встановлених органами охорони культурної

спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень

пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності,

просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження,

оздоби тощо. Забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони

культурної спадщини.

З урахуванням таких вимог закону згода надається за умови включення до договору низки істотних умов, серед яких зобов'язання використовувати об'єкт виключно за його призначенням.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України - власність зобов'язує.

Стаття 23 Закону передбачає обов'язкове укладення власником охоронного договору з відповідним органом охорони культурної спадщини не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам'ятки чи її частини у власність або у користування.

Як свідчать матеріали справи, обставини, якими обґрунтовано позов, існували на момент укладення договору купівлі-продажу квартири.

Наданими позивачами доказами підтверджується, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2, як покупець не мав справжнього уявлення щодо всіх його умов. Він неправильно сприймав предмет купівлі-продажу, не володів інформацією про те, що квартира є пам'яткою архітектури та має певні обмеження щодо використання, розпорядження, покладає на власника обов'язок по погодженню продажу, а на нового власника покладає обов'язок укласти охоронний договір у передбачений законом строк, без згоди відповідного органу власник квартири позбавлений права здійснювати ремонт, реконструкцію, перебудову житла. Статус пам'ятки архітектури зобов'язує утримувати нерухомість у належному стані, не допускати руйнування, періодично надавати відповідному органу акт про технічний стан будівлі тощо.

Таке неправильне сприйняття ОСОБА_2, як покупцем предмета угоди, характеристик квартири, інших істотних умов угоди, вплинуло на його волевиявлення, і є підстави вважати, що в іншому разі угоду не було б укладено.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ні продавець ні покупець на час укладення договору купівлі-продажу квартири, не мали відомостей про те, що будинок, в якому розташована спірна квартира, є пам' яткою архітектури.

Про вказану обставину позивач дізнався лише у березні 2011 році з припису відділу охорони культурної спадщини Кіровоградської обласної державної адміністрації.

Доводи апеляційної скарги про те, що будинок АДРЕСА_1 у м.Кіровограді не внесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, тому він не набув правового статусу пам'ятки, є безпідставними, такими, що не грунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи.

Як свідчать матеріали справи, житловий будинок по АДРЕСА_1, а після зміни нумерації - НОМЕР_1 до «Переліку пам'яток містобудування, архітектури, садово-паркового мистецтва загальнодержавного і місцевого значення та виявлених пам'яток» як Пам'ятку кінця ХІХ століття включено з січня 1993 року, тобто ще до прийняття Закону України "Про охорону культурної спадщини" від 08.06.2000 р. № 1805-ІІІ, що підтверджується розпорядженням представника президента України від 26 січня 1993 року № 15 (т.2, а.с.49, 50-51), паспортом Пам'ятки історії та архітектури і містобудування, складеним 21 серпня 1995 року (т.2, а.с.52-53).

Відповідно пункту 3 розділу Х прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР про охорону і використання пам'яток історії та культури» визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону (т.2, а.с.47).

Наказом Міністерства культури України від 11.03.2013 року № 158 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1квітня 2013р. за № 528/23060), затверджено Порядок обліку об'єктів культурної спадщини.

Відповідно до пункту 5.1 розділу V. Перегляд списків (переліків) пам'яток історії та культури, передбачених пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16 грудня 2004 року № 2245-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16 грудня 2004 року № 2245-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», до вирішення питання про їх включення (невключення) до Реєстру вважаються пам'ятками відповідно національного чи місцевого значення.

За таких обставин спірний житловий будинок вважається пам'яткою архітектури місцевого значення до вирішення питання про його включення (не включення) до Державного Реєстру пам'яток.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що суд при розгляді вказаної справи повинен був врахувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у справі № 3-66гс14, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, оскільки у вказаній справі був інший (не є тотожними) предмет підстави та обставини спору, а саме пам'ятка культурної спадщини, що не підлягає приватизації та неоднакове застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права - ст.ст.1,4 ч.1 ст.13 Закону України «Ппро охорону культурної спадщини», статті 1, ч.2 ст.2 Закону України «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини», п.2 ч.5 ст.7 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Відповідно до ч.2 ст.214 , ч.1 ст.360-7 ЦПК України в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою(ч.2 ст.216 ЦК України)

Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, роз'яснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки спірна квартира була придбана за кошти, надані позивачу банком, то у разі визнання договору купівлі-продажу недійсним, кошти повинні бути зараховані на рахунок ТОВ "Кредитні ініціативи" для погашення заборгованості за кредитним договором від 05 листопада 2007 року, є безпідставними та такими, що не грунтуються на законі.

Відповідно до ч.1ст.216 ЦК України у випадку визнання недійсним договору купівлі-продажу покупець зобов'язаний повернути продавцеві придбане за договором майно, а продавець повернути покупцеві, отримані за майно кошти (двостороння реституція).

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не є стороною вказаного договору.

Як свідчать матеріали справи заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2012 року , залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2014 року, задоволено позов ПАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ТОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 листопада 2007 року (а.с.136-139).

Як пояснив представник ТОВ "Кредитні ініціативи" в судовому засіданні апеляційної інстанції, окремо з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців померлого ОСОБА_2, товариство не зверталось.

В межах розгляду вказаної справи, такий позов також не заявлявся та не розглядався судом, тому доводи про те, що кошти суд повинен був стягнути на користь ТОВ, є безпідставними.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував наслідки недійсності договору купівлі-продажу квартири, передбачені ч.1 ст.216 ЦК України.

Такими, що не грунтуються на законі є доводи апеляційної скарги про те, що суд неправомірно залучив до участі у справі в якості правонаступника малолітнього ОСОБА_5, оскільки той не подавав заяву про прийняття спадщини та йому не видано свідоцтво про право на спадщину.

Матеріалами справи підтверджується, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є малолітнім сином ОСОБА_2.

Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Тобто, для малолітніх законодавець робить виняток і незалежно, де і з ким вони проживають і чи подали останні заяву до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо їх представники від спадщини не відмовилися.

Як свідчать матеріали спадкової справи, опікун малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_4, від прийняття спадщини не відмовлялась.

Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК України, слід вважати

їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини

четвертої статті 1268 цього Кодексу (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Крім того, законом не передбачені строки, в які спадкоємець зобов'язаний отримати свідоцтво про право на спадщину.

Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, прийшов до висновків, які відповідають обставинам справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315 ЦПК України ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: