АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Мазурик О.Ф., Шиманського В.Й.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Об'єднання спортивно-господарських споруд» про стягнення сум, належних працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Справа № 761/33319/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/5822/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Гуменюк А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, судом не враховано, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва встановлена заборгованість відповідача перед податковими органами на суму 951 708, 29 грн. та в рішенні сказано, що суд вирішив накласти арешт на грошові кошти останнього. Крім того, ним надано витяг з держреєстру про наявність незавершених виконавчих проваджень щодо відповідача та копію рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску до органів Пенсійного фонду України. Крім того, у подібній справі за участю того ж відповідача Голосіївський районний суд м. Києва забезпечив позов, що в свою чергу «допомогло» відповідачеві знайти кошти на погашення заборгованості по заробітній платі.

У судовому засідання представник апелянта ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Апостолов В.В. подав письмові заперечення, у яких зазначив, що накладення арешту на грошові кошти відповідача може призвести до невиплати заробітної плати іншим працівникам та створить перешкоди здійснювати господарську діяльність. Крім того, вважає, що ухвала, якою відмовлено у забезпеченні позову не підлягає апеляційному розгляду і може бути оскаржена лише при оскарженні рішення.

Причини неявки відповідача визнані неповажними, а відтак колегія суддів визнала за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про фінансову неспроможність відповідача виконати рішення у разі задоволення позову ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на неповно з'ясованих обставинах справи.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 152 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 28 603,07 грн., 3 346,88 грн. індексації заробітної плати та 77 738,64 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення. У позовній заяві зазначено, що відповідач став нерегулярно виплачувати заробітну плату з грудня 2012 року, внаслідок чого він вимушений був звільнитися. Проте і після звільнення 24.07.2013 року відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі та суми належні при звільненні.

Суд першої інстанції за змістом позовних вимог не з`ясував питання про те, що між сторонами дійсно виник спір з приводу несвоєчасної виплати заробітної плати та розрахунку при звільненні та не врахував, що загальна сума позовних вимог становить 109 688,59 грн. та позивач просив забезпечити позов лише у межах зазначеної суми.

У додатку до заяви про забезпечення позову вказано, що до заяви додано копію рішення № 5649 про застосування до відповідача штрафних санкцій та пені за несвоєчасне перерахування пенсійного внеску та копія постанови Окружного адміністративного суду м. Києва. При вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції зазначеним документам оцінки не надав та до виділених матеріалів не долучив.

Крім того, у заяві позивач просив накласти арешт на кошти відповідача, які знаходяться на рахунку № 8915 у АТ «ОщадБанк», проте будь - які докази належності такого рахунку відповідачу надані матеріали не містять.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді