Києво-Святошинський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Нікушина В.В.

За участю секретаря Москаленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - позивач) звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06.07.2007 року між відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є позивач та відповідачем укладено кредитний договір №Z012/110/475 (далі-кредитний договір), який складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою, відповідно до умов договору позивачем надано відповідачу кредит для розвитку бізнесуу сумі 250 000,00доларів США на строк до 05.07.2014 року із сплатою 13,5% річних за користування кредитом. Погашення кредиту повинно здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеними договором.

Так, між сторонами з метою зменшення фінансового навантаження на відповідача укладено Додаткову угоду №1 від 30.12.2008 року, Додаткову угоду №2 від 28.08.2009 року до кредитного договору, за якими внесено зміни до додатку №1 кредитного договору та кредитного договору в частині забезпечення вимог кредитора та зменшення розмірів щомісячних платежів.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надає відповідачу кредит у розмірі та валюті вказаній у договорі, а відповідач в свою чергу зобов'язується повернути кредит в строки, розмірі та на умовах передбачених договором із відповідним погашенням відсотків за його користування.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином.

Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань за вказаним договором не виконав, просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у розмірі 20596,18 доларів США та суму сплаченого судового збору.

В ході розгляду справи представник позивача звернувся до суду із заявою в якій уточнив позовні вимоги, та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 21.01.2015 року складає 6 849,89 доларів США та 41 021,46 грн. - пені, з яких 5731,02 долари США - заборгованість за кредитом, 1118,87 доларів США - заборгованість за відсотками, 1569,81- пеня по кредиту (99,53 долари США в перерахунку по курсу 15,772208 грн. з 1 долар США, встановленого НБ України станом на 21.01.2015 року), 39451,65 грн. - пеня по відсоткам (260,87 доларів США в перерахунку по курсу 15,772208 грн. за 1 долар США, встановленого НБ України станом на 21.05.2015 року).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві з урахуванням поданих уточнень.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, та надав суду свої заперечення в яких вказувала, що позивачем у відповідності до кредитного договору від 06.07.207 року було надано їй кредит на розвиток бізнесу, в сумі 250 000,00 доларів США, з якої відповідачем було повернено 244 255,98 доларів США в рахунок погашення тіла кредиту, та 132 000,00 доларів США відсотків. Так, відповідач просила суд врахувати ті обставини, що за період оплати кредиту нею було понесено ряд ризиків, а саме криза за якої відбулось занепадання, та обезцінення бізнесу, бойові дії на території України, зростання курсу долара США (з 5,05 грн. до 26,00 грн.), що деяким чином можна вважати форс-мажорними обставинами, які унеможливили своєчасне та повне повернення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи 06.07.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №Z012/110/475, який складається із двох частин, які нероздільно пов'язані між собою.

Відповідно до п.2 частини 1 кредитного договору №Z012/110/475позивач надає відповідачу кредит в розмірі 250 000, 00 дол. США, на розвиток бізнесу з кінцевим терміном повернення до 05.11.2014 року.

Згідно п.3 частини 1 кредитного договору сторони погодили, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка 13,5% річних.

Відповідно до п.4 частини 1 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувалось шляхом сплати позичальником ануїтет них платежів, згідно з графіком погашення до цього договору. Детальний порядок повернення кредиту та сплати процентів визначений в частині 2 цього договору.

30.12.2008 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору згідно з якою внесено зміни до Додатку №1 кредитного договору.

28.08.2009 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника між сторонами було укладено Додаткову угоду №2, якою внесено зміни до умов кредитного договору в частині забезпечення вимог кредитора та зменшення розмірів щомісячних платежів.

Відповідно до п.1.4.1.5 частини 2 кредитного договору сторони підтверджують, що у разі порушення позичальником своїх зобов'язань, встановлених в п.2.3.4, 2.3.6, 2.3.10, 2.3.11, цього договору фіксована процентна ставка, підвищується на 2% річних, з розрахунку річної бази нарахування процентів. Підвищення процентної ставки не звільняє позичальника від виконання вищенаведених пунктів цього договору.

Згідно п.1.4.1.5.1 процентна ставка по кредиту підлягає коригуванню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення позичальником зобов'язання передбаченого п.2.3.13 цього договору.

У відповідності до 1.5.1 погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток №1 до цього договору) шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в Частині №1 цього договору.

Згідно п.п.1.5.1.1, 1.5.1.2 нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів. У випадку повернення кредиту та сплати процентів ануїтет ними платежами строк та розмір повернення кредиту та сплати процентів визначається цим договором та графіком повернення кредиту та сплати процентів.

З матеріалів справи слідує 29.03.2014 року позивачем було направлено вимогу (претензію) №140-0-0-00/8/17/4 про погашення заборгованості за кредитним договором, згідно якої сума вимоги складає 20 779,92 доларів США.

Згідно положень ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають зокрема з договору.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №Z012/110/475 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником, якого є позивач та ВАТ «Житомирзооветпостач» було укладено договір поруки №Z012/110/475/1, відповідно до умов якого сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника - ОСОБА_2, які виникли з умов кредитного договору №Z012/110/475 від 06.07.2007, а саме: кредит в розмірі 25000,00 доларів США, проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1, 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.12.2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Публічного акціонерного товариства «Житомирзооветпостач», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про стягнення 20596,18 доларів США та 19287,09 грн. - задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Житомирзооветпостач» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - 5744,02 долари США - заборгованість за тілом кредиту; 1095,55 долари США - заборгованість за відсотками; 27591,78 грн. - пені за тілом кредиту; 763,05 долари США - пені за відсотками, 5712,26 грн. - пені судового збору.

Однак, рішенням Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, а саме рішення господарського суду Житомирської області від 16.12.2014 року у справі №906/1480/14 в частині стягнення пені 27591,78 грн. - за тілом кредиту, 763,05 грн. - пені за відсотками, 5712,26 грн. судового збору - змінено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Житомирзооветпостач» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 5744,02 долари США заборгованість за тілом кредиту; 1095,55 грн. доларів США - заборгованості за відсотками; 76,41грн. - пені за відсотками; 2763,27 грн. пені за тілом кредиту; 5712,26 грн. - судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Виходячи з аналізу зазначеної статті, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій: невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Згідно ч.1, 2 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня . Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, станом на день укладення кредитного договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був уповноважений Національним банком України на здійснення операцій та наданню кредитних коштів резидентам, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, відтак укладення кредитного договору в іноземній валюті не суперечило вимогам законодавства, сторони були вільними у визначенні умов такого договору, зокрема, й щодо валюти кредиту.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п.4.1.1 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки Позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення.

Окрім того, згідно п.1.11.1.1 кредитного договору сторони погодили нарахування неустойки у доларах США, однак сплату її у валюті України виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати.

Суд, розглянувши заяву відповідача про зменшення розміру пені, дійшов до наступних висновків.

Згідно довідки про стан заборгованості ОСОБА_2, складеної представником позивача, розрахунок пені здійснено, виходячи із гривневого еквіваленту станом на 21.01.2015 року, тоді як згідно поштового відбитка на конверті, із позовною заявою ПАТ «Раффайзен Банк Аваль» до суду звернулось 16.10.2014 року, а тому перерахунок пені слід було здійснити саме на вказану дату.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, зменшуючи розмір штрафу, суд виходить із того, що за період з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. боржник отримав дохід, що в сукупності складає 29823,08 грн.(що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доходи за вих. № 15 від 22.12.2014 року), однак незважаючи на це, ОСОБА_2 до січня 2014 року сплачено майже 98% тіла кредиту, та у повному обсязі погашались відсотки за користування кредитом ( було сплачено близько 132000, 00 доларів США відсотків).

Окрім того, враховуючи виняткові обставини справи; матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан; ступінь вини боржника у виникненні заборгованості,; фінансові ризики які було понесено останнім; ступінь виконання зобов'язання, а також те, що на зміну розміру неустойки можуть мати вплив рівень інфляції, відсотки за кредитними договорами та інші чинники, суд вважає за можливе перерахувати пеню виходячи з наступного розрахунку, а саме пені за відсотками - 128 грн. 89 коп. (9,953 доларів США в перерахунку по курсу 12,95 грн. за 1 долар США, станом на 16.10.2014); пені за тілом кредиту - 3239 грн. 24 коп. (250,134 доларів США в перерахунку по курсу 12,95 грн. за 1 долар США, станом на 16.10.2014).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 611, 625,1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61,79,88, 208 - 209, 212-215, 218 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за Кредитним договором № 2012/110/475 від 06.07.2007 у розмірі 6849,89 доларів США, що складається: заборгованість за тілом кредиту у сумі 5 731,02 доларів США; заборгованість за відсотками - 1118,87 доларів США; та пені за відсотками - 128 грн. 89 коп. (9,953 доларів США в перерахунку по курсу 12,95 грн. за 1 долар США, станом на 16.10.2014); пені за тілом кредиту - 3239 грн. 24 коп. (250,134 доларів США в перерахунку по курсу 12,95 грн. за 1 долар США, станом на 16.10.2014);

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" суму сплаченого судового збору в розмірі 920 грн.75 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів дня проголошення рішення суду.

Суддя В.В. Нікушин