У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ситнік О.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 03грудня 2014року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у двокімнатній службовій квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: її чоловік - ОСОБА_3, вона, її донька - ОСОБА_5 та онука - ОСОБА_6 Відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі більше 15 років, плату за комунальні послуги не вносить, тому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною завою, зазначаючи, що під час перебування у трудових відносинах зі Львівським комунальним підприємством «Листопадове» 01 вересня

1989 року на його ім'я був виданий ордер на вселення разом із членами сім'ї, а саме: дружиною - ОСОБА_2, та її донькою - ОСОБА_5 у службову квартиру АДРЕСА_1. Із грудня 1989 року він зареєстрований у цій квартирі та являється основним квартиронаймачем.

Протягом 6-7 років відповідачі за зустрічним позовом чинять йому перешкоди у користуванні квартирою, змінили замки у вхідних дверях і не впускають його до квартири, в якій залишились всі його особисті речі та майно.

Вважаючи, що він не проживає в зазначеній квартирі з поважних причин, унаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї, ОСОБА_3 просив вселити його до зазначеного житлового приміщення та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою.

Справа переглядалася судами неодноразово.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня

2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2013 року, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 липня 2013 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 м. Львові та вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, у зустрічному позові ОСОБА_3 відмовити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Суди обґрунтовано відмовили ОСОБА_2 у задоволенні позову та задовольнили зустрічний позов ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України з урахуванням роз'яснень, наведених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», оскільки ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з поважних причин у зв'язку з чиненням з боку відповідачів за зустрічним позовом перешкод у користуванні.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М. Ситнік