Справа № 466/3613/14 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/1755/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування квартирою,-

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.12.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Надано ОСОБА_2 та членам її сім»ї, яка складається з чоловіка ОСОБА_5 та малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користування одну кімнату в квартирі АДРЕСА_1 жилою площею 12,1 кв.м.

Кімнату жилою площею 9,9 кв.м. надано у користування відповідача ОСОБА_4

Кімнату жилою площею 19,5 кв.м., приміщення кухні площею 10,2 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 13,2 кв.м. залишено у спільному користування ОСОБА_2, членів її сім»ї та ОСОБА_4

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243 грн.60 коп. по сплаті судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що спірна квартира належить йому з позивачем на праві спільної сумісної власності і їхні частки у ній є рівними. Однак, між ними була укладена мирова угода, згідно з якою, йому належало 40% квартири, а позивачеві - 60%. За умовами цієї угоди вони зобов»язувались до продажу квартири у ній не проживати, однак, позивач в порушення домовленості вселилась в квартиру з дитиною та новим чоловіком та заявила до нього позов про встановлення порядку користування квартирою. Апелянт зазначає, що на момент ухвалення оскаржуваного ним рішення суду, в провадженні цього ж суду знаходилась цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2. про визнання квартири спільною сумісною власністю, а тому без вирішення питання про визначення часток у квартирі в справі за його позовом, - рішення суду у даній справі є передчасним. Вважає, що в силу вимог ст.369 ЦК України, розпорядження спільним майном відбувається за згодою всіх співвласників, а він своєї згоди на вселення в квартиру чоловіка позивача не давав, як і не давав згоди на встановлення порядку користування квартирою. Крім того, виділення судом у його користування кімнати жилою площею 9,9 кв.м. не відповідає його частці, яка за законом має становити 1/2 частини квартири.

В судове засідання відповідач не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому процесуальним законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому судової повістки (а.с.96, 97), клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому розгляд справи апеляційним судом проведено відповідно до вимог ст.305 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з серпня 1994 року до січня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.17).

Спірна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за позивачем ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Корпало Г.В. 07.09.2000 року (а.с.13).

Станом на 27.08.2014 року в квартирі зареєстровано троє осіб: позивач ОСОБА_2, як власник, її син ОСОБА_6 та колишній чоловік - відповідач ОСОБА_4 (а.с.32).

Судом також встановлено, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні позивачем належною їй на праві власності квартирою, і цієї обставини відповідач в апеляційній скарзі не заперечує.

Посилання відповідача на недотримання позивачем умов укладеної між ними мирової угоди щодо не проживання в квартирі до її продажу, не мають правового значення для вирішення даної справи, оскільки ця мирова угода не затверджена судом (а.с.18).

У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном (ст.391 ЦК України).

Враховуючи наведені вище норми закону та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2, оскільки вона є власником квартири і має право використовувати її для особистого проживання та проживання членів своєї сім»ї.

Безпідставними є доводи відповідача про порушення оскаржуваним рішенням суду його житлових прав, оскільки цим рішенням не позбавлено його права на користування спірною квартирою, а лише встановлено порядок користування нею з метою захисту порушених прав позивача, як власника квартири, на користування квартирою та проживання у ній разом із членами своєї сім»ї, оскільки домовленості про це сторонами в добровільному порядку не досягнуто.

Не є порушенням житлових прав відповідача надання йому за рішенням суду в особисте користування житлової кімнати площею 9,9 кв.м., оскільки більшу за площею кімнату (12,1 кв.м.) судом надано в користування позивача для особистого проживання та проживання членів її сім»ї, один з яких є сином позивача, який зареєстрований в цій квартирі.

Посилання відповідача на неможливість ухвалення судом рішення у даній справі без вирішення справи за його позовом про визнання квартири спільною сумісною власністю та визначення часток сторін у ній, є теж безпідставними, оскільки встановлення судом порядку користування квартирою має тимчасовий характер і може бути змінений за наявності для того правових підстав.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір, застосувавши матеріальний закон, який підлягав застосуванню, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.