Справа № 373/1747/14-ц Головуючий у І інстанції Свояк Д.В.
Провадження № 22-ц/780/1127/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 42 31.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майном та визначення порядку користування житловим будинком, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину цього житлового будинку та визначити порядок користування вказаним будинком, виділивши йому у користування ізольовану кімнату під №1-5 площею 11,90 м2. та приміщення автогаража, а відповідачці виділити у користування житлові кімнати №1-3, площею 11,60 м2 та №1-4 площею 8,30 м2. Кухню, веранду, санвузол, систему опалення та кімнату №1-2 (вітальну), залишити у спільному користуванні. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з жовтня 2010 року проживав з відповідачкою у фактичному шлюбі, який 10.10.2012 року було зареєстровано у відповідних органах.

Далі зазначив, що 16.08.2012 за спільні кошти вони придбали спірний будинок та земельну ділянку під цим будинком площею 0, 0592 га, які оформили на відповідачку, після чого протягом 2013 року було проведено реконструкцію цього будинку, внаслідок чого він значно збільшився у своїй вартості та у корисній площі.

Проте, на даний час відповідачка створює нестерпні умови для проживання в будинку у зв'язку з чим він вимушений звернутись до суду.

Відповідачка заперечувала щодо задоволення позову посилаючись на те, що спірний житловий будинок було придбано за її власні кошти, які вона отримала від продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено. В апеляційній скарзі позивач з рішенням суду не згоден, вважає його таким, що не відповідає вимогам закону, посилається, що суд не врахував те, що спірний будинок було придбано під час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти, про що зазначено в договорах купівлі-продажу, тому просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позову.

У запереченнях відповідачка посилається на те, що позивач не довів свого позову, просить скаргу відхилити.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку судом першої інстанції ці вимоги закону не виконано.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок не є спільним майном подружжя, оскільки придбаний до реєстрації шлюбу за кошти відповідачки від продажу її квартири, а після реконструкції будинок у нових параметрах не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку.

Проте, повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, регулює ст.74 СК України, норми якої поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім''ї, то майно одержане за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зазначених норм при вирішенні питання про визнання майна спільною сумісною чи особистою приватною власністю, з'ясуванню підлягають як час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2012 року.

16.08.2012 року, тобто незадовго до реєстрації шлюбу сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під цим будинком площею 0, 0592 га, які оформлені на відповідачку. При цьому, відповідно пункту 1.1 вказаного договору купівлі-продажу від 16.08.2012 року, зазначено що купівля вчиняється за письмовою згодою позивача ОСОБА_1 з яким покупець ОСОБА_2 проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Таким чином, встановлено, що під час придбання спірного будинку сторони проживали однією сім'єю, як чоловік і жінка. При цьому відповідачка ОСОБА_2 не надала доказів протилежного.

Зазначені факти підтверджуються матеріалами справи та фактично сторонами не заперечуються.

Сукупність наявних у справі доказів наданих сторонами щодо спільного вкладення коштів на придбання та ремонт спірного будинку, свідчить про те, що на час придбання спірного майна сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах і придбали будинок за спільні кошти, після реєстрації шлюбу продовжували облаштовувати будинок для сумісного проживання де і проживають дотепер.

Зазначене також підтверджується тією обставиною, що під час укладання договору купівлі-продажу спірного будинку, відповідачкою не заявлялось про придбання будинку за її особисті кошти.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що спірний будинок, як об'єкт спільної сумісної власності придбаний за договором купівлі-продажу від 16.08.2012 року, який завірений нотаріально у встановленим законом порядку, що сторони не заперечують, підлягає поділу, з визнанням за кожним права власності на 1/2 частину спірного будинку.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст.213, 215 ЦПК України не перевірив і не дав оцінки доказам наявним у матеріалах справи.

Доводи відповідачки та її представника про те, що будинок придбаний за особисті кошти відповідачки не знайшов свого підтвердження належними та допустимими доказами. Продаж відповідачкою квартири АДРЕСА_1 не є підставою звільнення від доказування, оскільки у таких випадках обов'язок довести, що майно відповідачки є її особистою приватною власністю покладається саме на неї, проте відповідачка не заявляла таких позовних вимог.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст.213, 215 ЦПК України не навів мотивів, за якими вважає встановленим, що спірний будинок не є спільним майном придбаним сторонами під час проживання у фактичних шлюбних відносинах та не перевірив і не дав оцінки доказам наданим позивачем, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині поділу спірного будинку.

Разом з тим, колегія погоджується з висновком суду щодо відмови в решті позовних вимог, оскільки реконструкція будинку, яку здійснили сторони після його купівлі не зареєстрована у встановленому законом порядку, тому немає підстав для визначення порядку користування спірним житловим будинком.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання спільним майном подружжя та визнання права власності на ? частину будинку скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Також підлягають стягненню судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання спільним майном подружжя, визнання права власності скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, площею 49,80 кв.м. з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1, який є об'єктом договору купівлі-продажу від 16.08.2012 року і оформлений на ім'я ОСОБА_2.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1353 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :