22-ц/775/483/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Литвиненко Н.В.
Суддя-доповідач Принцевська В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Принцевської В.П.

суддів Осипчук О.В., Соломахи Л.І.

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті члена сім'ї,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отримання виробничої травми і смерті на підприємстві її матері. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що на підприємстві правонаступником якого є відповідач працювала її матір ОСОБА_3 і загинула під час виконання робіт на робочому місті. У смерті матері винить роботодавця, який не забезпечив їй належні та безпечні умови праці. Внаслідок смерті матері позивачці заподіяні фізичні та моральні страждання. Позивачка змушена була здійснювати додаткові зусилля для організації життя. Переносила психічні болі та страждання, не мала можливості вести повноцінне сімейне життя, порушені відносини з оточуючими людьми, близькими друзями та знайомими. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в 1000000 грн., та, посилаючись на ст. 268, 1167, 1168, 1205, 1208 ЦК України, просить задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача на її користь в відшкодування моральної шкоди 1000000 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. З відповідача на користь позивачки стягнуто 50000 грн. в відшкодування моральної шкоди.

З даним рішенням не погодився відповідач та його представник оскаржив рішення в апеляційному порядку. Він посилається на те, що судом першої інстанції зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права. Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції визначаючи максимальний розмір моральної шкоди помилково посилався на абз. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», тому що для визначення розміру шкоди має братися розмір мінімальної заробітної плати, яка встановлена на час виникнення спірних правовідносин, оскільки на момент нещасного випадку діяла спеціальна норма, яка регулювала спірні правовідносини і настання цивільно-правової відповідальності. В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не встановив причинного зв'язку між подією загибелі матері позивачки та її захворюванням та лікуванням у психіатричній лікарні. Також апелянт вважає, що суд не прийняв до уваги, що з моменту трагедії минуло майже 18 років перед тим, як позивачка вирішила звернутися до суду з даним позовом, за ці роки у позивачки, на думку відповідача, зникла гострота емоційного стресу та були відновлені всі життєві зв'язки. Просив апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції в бік зменшення стягнутої з відповідача на користь позивачки суми відшкодування моральної шкоди з 50000 грн. до 3000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Представник позивачки до суду не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання телефонограмою від 15 квітня 2015 року, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 668.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є донькою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження.

ОСОБА_3, мати позивачки, працювала стропальником у фірмі «Азоввагон», що входила до складу акціонерного товариства «АЗОВ», яке в подальшому було реорганізовано в публічне акціонерне товариство «Маріупольський завод важкого машинобудування». Відповідач є правонаступником всіх прав та обов'язків фірми «Азоввагон», що підтверджується письмовими матеріалами справи та даними із відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

17 лютого 1997 року під час виконання трудових обов'язків із ОСОБА_3 трапився нещасний випадок після якого вона померла. Причиною смерті була масивна травма тіла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Актом №1 про нещасний випадок, складеним по формі Н-1 від 27 лютого 1997р., встановлено, що одними з причин настання нещасного випадку були дії майстра ОСОБА_4 та відсутність належного контролю з боку адміністрації цеху за дотриманням правил охорони праці працівниками, чим порушено правила техніки безпеки та вимоги правил охорони праці.

Особи, які порушили законодавство про охорону праці згідно акту є майстер цеху №32 ОСОБА_4, старший майстер ОСОБА_5 та начальник цеху №32 ОСОБА_6

Отже внаслідок дій інших працівників відповідача та порушення ними правил техніки безпеки та з охорони праці стався нещасний випадок на підприємстві та була заподіяна смерть матері позивачки.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку щодо необхідності часткового задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки статтею 303 ч. 3 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції помилково керувався ст.440-1 ЦК України (1963 року), а також п.8, п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року N 472, оскільки чинним на час виникнення правовідносин по справі законодавством не передбачалось відшкодування моральної шкоди членам сім'ї загиблого під час виконання трудових обов'язків.

Посилання позивачки на застосування положень статті 440-1 ЦК УРСР є безпідставним, оскільки вказаною нормою не передбачалося відшкодування моральної шкоди членам сім'ї потерпілого.

Статтею 309 ч.1 п. 4, ч. 2, ч.3 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є

порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційним судом під час розгляду даної справи встановлено, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.1 п.4 ст. 214 ЦПК України, неправильно застосував ст. 440 -1 ЦК УРСР (1963 р.) до даних правовідносин. Судом не було враховано, що чинним на час виникнення правовідносин по справі законодавством не передбачалось відшкодування моральної шкоди членам сім'ї загиблого під час виконання трудових обов'язків, що є обов'язковою підставою для скасування даного рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування», рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський завод важкого машинобудування» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті члена сім'ї - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді