АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2943/13-ц Номер провадження 22-ц/786/510/15Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: представника позивача адв. Бойченко Г.В.,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу

за апеляційною скаргою представника позивача Бойченко Ганни Володимирівни

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку в спільному майні та зобов'язання сплатити вартість частки квартири, визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно прохала: припинити право власності ОСОБА_5 на 1/8 частку у спільній частковій власності в квартирі за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частку квартири за вказаною адресою; зобов»язати ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_5 вартість її частки у праві власності на квартиру за вказаною адресою в розмірі 33637,50грн.; визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та виселити; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати-336,40грн. судового збору та 1000,00грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 доводиться їй сином, а відповідачу ОСОБА_5 - чоловіком та після його смерті вона прийняла спадщину у вигляді 3/8 частин квартири АДРЕСА_1, та є власником 7/8 частки даної квартири, а ОСОБА_5 є власником 1/8 частки вказаної квартири. Оскільки ОСОБА_5 та її син систематично порушували правила співжиття в квартирі, що унеможливлює її спільне проживання разом із ними, вона (позивач) має намір придбати квартиру меншою площею на першому поверсі, однак ОСОБА_5 відмовляється у добровільному порядку на виплату їй компенсації вартості її частки.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 подала зустрічний позов до ОСОБА_4, в якому просила визнати порядок користування квартирою АДРЕСА_1, а саме: виділити в користування ОСОБА_5 житлову кімнату площею 11,6 кв.м. (у технічному паспорті на плані квартири №7).; виділити в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 17,1 кв.м. з прилеглою лоджією площею 1,4кв.м. (у технічному паспорті на плані квартири №8); залишити у спільному користуванні кухню (площею 7,3 кв.м.), вбиральню (площею 1,4 кв.м.), ванну кімнату (площею 2,8 кв.м.), коридор (площею 8,3 кв.м.), комору (площею 0,5 кв.м.). Розподілити особовий рахунок квартири АДРЕСА_1 між співвласниками майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, та виділено у користування ОСОБА_5 житлову кімнату площею 11,6 кв.м. в технічному паспорті на плані квартири № 7. Виділено в користування ОСОБА_4 житлову кімнату площею 17,1 кв.м. з лоджією площею 1,4кв.м. у технічному паспорті на плані квартири №8.

Залишено у спільному користуванні кухню площею 7,3 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,8 кв.м., коридор площею 8,3 кв.м., комору площею 0,5 кв.м., в решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі на вказане рішення, представник позивача Бойченко Г.В., посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, прохала рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом не взято до уваги покази ряду свідків в частині неможливості спільного проживання сторін; матеріали Комсомольського МВ УМВС в Полтавській області за заявами ОСОБА_4; фотокартки квартири до конфлікту та після.

Зазначає, що спірна квартира має загальну площу 50,4м2, частка відповідача є незначною та становить 6,3м2 , з них житлової площі - 3,6м2 та площа місць загального користування - 2,7м2., а тому виділити частку в натурі неможливо.

Посилається на те, що припинення права власності відповідача на її частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру не завдасть їй істотної шкоди, оскільки 19.02.2014 року вона здійснила відчуження на користь сина належного їй на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_13, в якому вона проживає на даний час.

Вважає безпідставним зустрічний позов ОСОБА_5, оскільки частка останньої в майні є незначною та складає 1/8 частину квартиру, що дорівнює 3,6 м2.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до дублікату Свідоцтва про право власності від 25.04.2003 року, виданого Комсомольською міською Радою народних депутатів на підставі Розпорядження від 25.04.2003 року за №223, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 належить на праві приватної, спільної часткової власності (по 1/2 частці кожному) квартира АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 03.06.2013 року за ОСОБА_4 зареєстроване право приватної спільної часткової власності на 1/2 частку зазначеної квартири (а.с.8).

11.02.2006 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу РАЦС м. Комсомольськ Полтавської області 11.02.2006 року зроблено актовий запис за №29 відповідно до копії Свідоцтва про шлюб (а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, про що 10.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського МУЮ Полтавської області складено відповідний актовий запис за №316 відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2013 року спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6, є його дружина - ОСОБА_5 - на 1/4 частку у спадщині, та його мати - ОСОБА_4 на 3/4 частки у спадщині, у тому числі з урахуванням 1/2 частки у спадщині, від якої на користь ОСОБА_4 відмовилися діти померлого - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.26).

Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, яка в цілому складається з квартири загальною площею 50,4 кв.м., житловою площею - 28,7 кв.м.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку у спадщині (на 1/8 частку квартири) видано ОСОБА_5, та на 3/4 частки (на 3/8 частки квартири), - ОСОБА_4 (т.1, а.с.4, на звороті, а.с.5).

На підставі вищевказаного Свідоцтва про право на спадщину у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_4 право власності на 3/8 частку, а за ОСОБА_5 - на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1, що підтверджується відповідними Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6,27, 131, 132).

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку двокімнатної квартири, складеним ТОВ «Агрос» станом на 15.04.2013 року, вартість спадкового майна (вищевказаної квартири), становить 269100,00грн., відповідно, вартість 1/8 частки вказаної квартири, яка належить ОСОБА_5, становить 33637,50 грн. (т.1, а.с.32-36).

За Звітом про незалежну оцінку спірної квартири станом на 25.11.2014р. (стисла форма) її ринкова вартість становить 388301,00грн., відповідно, вартість 1/8 частки вказаної квартири, становить 48537,63 грн. (т.2, а.с.а.с.37).

Згідно Висновку судової будівельно-технічної експертизи №3/4-15 від 11.03.2015 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на день проведення експертизи складає 496170,00 гривень.

Ринкова вартість належної ОСОБА_5 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 складає 62021,25грн.

Ринкова вартість належних ОСОБА_4 7/8 частин квартири АДРЕСА_1 складає 434148,75грн. (т.2, а.с.117-134).

Вказаною експертизою встановлено, що виділити належну ОСОБА_5 1/8 частку в натурі у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 неможливо, оскільки виділити співвласникам ізольовані приміщення з окремими виходами, зі складом приміщень, зазначених в п.п.2.22,2.24, 2.27 ДБН В 2.2-15.2005, які можуть бути використані як дві окремі квартири, чи які можливо переобладнати в такі квартири у відповідності з діючими будівельними нормами не представляється можливим, оскільки на належну ОСОБА_5 ідеальну частку припадають приміщення площею 6,3кв.м. при мінімально допустимій площі приміщень однокімнатної квартири згідно ДБН В 2.2-15.2005 (4) - 30кв.м.

Установлено, що позивач ОСОБА_4 неодноразово зверталася до правоохоронних та житлово-комунальних органів м. Комсомольська з відповідними заявами про те, що ОСОБА_5 чинить їй перешкоди у проживанні в спірній квартирі, по яким проводилися перевірки та приймалися відповідні рішення (а.с.42,43, 47-53, 172-211).

15.09.2013 року ОСОБА_4 надіслала на адресу ОСОБА_5 пропозицію про сплату їй компенсації за належну їй частку у праві власності на спадкове майно після померлого ОСОБА_6, яке отримано відповідачем 24.09.2013 р. (а.с.54).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.07.2001 року була власником житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_13, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., відчуження якого вона здійснила під час розгляду справи, подарувавши даний об»єкт нерухомості своєму синові ОСОБА_10 відповідно до договору дарування від 19.02.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Красильниковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №241 (а.с.212-213).

На даний час право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_10, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 19.02.2014р. (а.с.214).

Згідно Свідоцтва про право власності від 25.11.2005 року ОСОБА_12, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 належить на праві спільної часткової власності, кожному по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1 (т.2, а.с.91).

Право власності відповідача ОСОБА_5 на 1/3 частину вказаної квартири підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 11.01.2006 року (т.2, а.с.92).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову місцевий суд виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що проживання у спірній квартирі виявилося неможливим, а також того, що хоча належна відповідачу частка у праві власності на квартиру є незначною, іншого житла вона не має, як і не має коштів для його придбання, оскільки запропонованої позивачем компенсації не вистачить на придбання житла.

Задовольняючи зустрічний позов в частині визначення порядку користування квартирою, суд першої інстанції виходив із того, що між співвласниками тривалий час склався певний порядок користування квартирою, оскільки ОСОБА_6 із ОСОБА_5 займали кімнату площею 11,6 кв.м., а ОСОБА_4 - 17,1 кв.м.

Такі висновки не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1,2 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам йог сім»ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (постанова ВСУ від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11).

Судом першої інстанції установлено, що частка, яка належить відповідачеві, може бути визнана незначною та такою, що не може бути виділена із спільного майна.

Згідно Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 загальна площа спірної двокімнатної квартири становить 50,4кв.м., з них житла-28,7кв.м. та площа місць загального користування-21,7кв.м. Відтак, належна відповідачу 1/8 частка жилої площі в розрахунку на квадратні метри буде становити: 6,3кв.м., а, оскільки площі кімнат становлять 17,1кв.м. та 11,6кв.м. відповідно, то виділити в натурі такий незначний розмір площі є неможливим, оскільки він не відповідає площі жодної ізольованої кімнати.

Ця обставина підтверджується наведеним вище Висновком судової будівельно-технічної експертизи №3/4-15 від 11.03.2015 року (т.2, а.с.125).

З огляду на наведене, враховуючи похилий вік ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2), неможливість спільного проживання співвласників в одній квартирі (що підтверджується матеріалами справи та про що буде зазначено нижче) та неможливість ОСОБА_4 у повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 про встановлення порядку користування спірною квартирою, а саме виділення їй в користування житлової кімнати площею 11,6 кв.м. та виділення в користування ОСОБА_4 житлової кімнати площею 17,1 кв.м. з прилеглою лоджією площею 1,4кв.м., залишення у спільному користуванні кухні, вбиральні, ванної кімнати, коридору та комори, відсутні, оскільки у даному випадку, враховуючи незначний розмір частки ОСОБА_5, запропонований останньою порядок користування квартирою встановити неможливо, оскільки це призведе до істотного порушення права ОСОБА_4

Разом із тим, при ухваленні рішення суд виходив із того, що відповідач не має іншого житла та у неї немає можливості для придбання іншого житла, оскільки коштів, які вона може отримати в якості компенсації за частку, для цього не вистачає та вона заперечує щодо припинення її права на частку у спільному майні і присудження їй вартості відповідної частки.

Однак такий висновок, на думку колегії суддів, є передчасним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 з 30.07.2001 року була власником об»єкта житлової нерухомості, а саме житлового будинку АДРЕСА_13, що підтверджується інформаційною довідкою Салівської сільської ради від 17.09.2013р. №251 (т.1, а.с.51).

У ході розгляду даної справи ОСОБА_5 штучно погіршила свої житлові умови, здійснивши 19.02.2014 року відчуження вказаного будинку на користь сина ОСОБА_10 на підставі договору дарування, хоча з наданих у суді пояснень відповідача, показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_13 вбачається, що протягом періоду часу понад року ОСОБА_5 проживала та продовжує проживати в зазначеному будинку і цей факт відповідачем не спростовано.

Окрім того, як зазначено вище та знайшло підтвердження наявними у справі доказами, ОСОБА_5 разом із ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 (т.2, а.с.91-92).

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об»єкта, який є спільним майном, наявність у відповідача на праві власності іншого об»єкту житлової нерухомості припинення частки у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_5

Заперечення ОСОБА_5 щодо припинення її права на частку у спільному майні та присудження їй вартості відповідної частки не можуть бути взяті до уваги, оскільки законом не передбачено надання згоди співвласником на виплату йому компенсації, що є логічним та юридично закріпленим нормою ч.2 ст.365 ЦК України наслідком припинення права на частку у спільному майні та випливає зі змісту даної норми.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_4 попередньо внесено вартість частки ОСОБА_5 на депозитний рахунок суду.

Окрім того, та обставина, що ОСОБА_5 як співвласник створює перешкоди щодо спільного володіння і користування спірною квартирою підтверджується наявними у справі доказами, з яких вбачається, що позивач ОСОБА_4 неодноразово зверталася до правоохоронних органів та КЖЕП № 5 м. Комсомольська з відповідними заявами про те, що ОСОБА_5 чинить їй перешкоди у проживанні в спірній квартирі, по яким проводилися перевірки та приймалися відповідні рішення (а.с.42,43, 47-53, 172-211).

Так, зокрема, згідно Акту від 30.04.2013р. комісією у складі представника КЖЕП №5 ОСОБА_14 в присутності старшого дільничного ОСОБА_15, онука позивачки ОСОБА_8 в присутності понятих 30.04.2013 року у квартирі АДРЕСА_1, де проживає ОСОБА_4, було проведено заміну замків в тамбур та у вказану квартиру, у зв»язку з тим, що ОСОБА_5 не давала доступу до помешкання законній власниці квартири №113 ОСОБА_4 (а.с.52).

Комісійним актом від 09.10.2013р. встановлено факт демонтажу газової плити, яка є невід»ємною частиною квартири, без відому ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, що належить останній. Плиту було демонтовано і вивезено ОСОБА_5 самовільно, без участі газової служби, що завдало ризик вибуху газу в будинку (а.с.53).

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені докази, не врахував покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_15, ОСОБА_18, ОСОБА_14, які показали, що відповідач ОСОБА_5 чинить перешкоди ОСОБА_4 у проживанні в спірній квартирі, зазначивши про відсутність належних і допустимих доказів щодо цього та не надавши оцінки вказаним доказам, внаслідок чого прийшов до хибного висновку про відсутність таких перешкод.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову, неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому висновки суду не можна визнати такими, що відповідають обставинам справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення по суті вказаних позовних вимог.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 понесені останньою та документально підтверджені судові витрати, у т.ч. 336,40 грн. судового збору за подачу позову (т.1, а.с.1) та 121,80грн. за подачу апеляційної скарги (т.2, а.с.24), 1200,00грн. витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи та 1000,00грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильного застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Бойченко Ганни Володимирівни, - задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року. - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку в спільному майні та зобов'язання сплатити вартість частки квартири, визнання особи такою, що втратила право користування житлом та виселення, - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 виплатити ОСОБА_5 вартість 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 у сумі 62021,25 грн. (шістдесят дві тисячі двадцять одну гривню 25коп.).

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та виселити її з вказаного приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, розподіл особового рахунку, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 458,20 (чотириста п»ятдесят вісім гривень 20коп.)грн. судового збору, 1200,00 (одна тисяча двісті гривень) грн. витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи та 1000,00 (одна тисяча) грн. витрат на правову допомогу, а всього 2658,20 (дві тисячі шістсот п»ятдесят вісім гривень 20коп.) судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун