Номер провадження 2/754/2014/15
Справа №754/2273/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та її син є наймачами квартири АДРЕСА_1. Відповідачі ніколи фактично не проживали у квартирі № 59, оскільки були у ній зареєстровані лише як діти ОСОБА_8. Фактичним місцем проживання відповідачів є квартира АДРЕСА_2, що була придбана ОСОБА_8. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідачку ОСОБА_3 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що наймачем спірної квартири є її бабуся ОСОБА_4, яка також є опікуном її рідного брата ОСОБА_5, оскільки їх батьки померли. Вона, дійсно, на даний час не проживає у квартирі № 59, але вона не може знятися з реєстраційного обліку через те, що квартира АДРЕСА_2 перебуває в іпотеці у Банку, кредит у повному обсязі не виплачений. Відразу після сплати кредиту у повному обсязі вона вирішить питання про зняття з реєстраційного обліку. На підставі викладеного відповідачка просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, та є третьою особою по справі в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що наймачем квартири АДРЕСА_1 є саме вона, а не позивачка. Відповідачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є її онуками. Після смерті їх батьків, зокрема і її дочки ОСОБА_8, вона є опікуном неповнолітнього ОСОБА_5 Після виплати кредиту по квартирі АДРЕСА_2 відповідачка та її брат будуть вирішувати питання про зняття з реєстраційного обліку. На даний час вона категорично заперечує проти визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у зв"язку з чим просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що після смерті батьків опікуном неповнолітнього ОСОБА_5 є його бабуся ОСОБА_4 Служба на даний час взяла на контроль квартиру АДРЕСА_1 у зв"язку з чим направила відповідного листа до ЖЕКу № 305 з вимогою не вирішувати будь-яких питань щодо зняття з реєстраційного обліку неповнолітнього ОСОБА_5 Зазначила, що до повноліття ОСОБА_5, як дитина, яка має статус дитини-сироти, не може бути знятий з реєстраційного обліку і за ним зберігається право на користування вказаною квартирою. На підставі викладеного представник третьої особи просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - у судове засідання не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третіх осіб, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1.

Дана квартира була отримана відповідачкою ОСОБА_4, згідно ордеру від 01.06.1985 року (а.с.5), на сімю з п"яти осіб: відповідачка та її четверо дітей.

На даний час у квартирі зареєстровано сім осіб - позивачка ОСОБА_1, її малолітній син ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_3, відповідачка ОСОБА_4, неповнолітній ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_6, що підтверджується довідкою форми № 3 (а.с.3). ОСОБА_8 була знята з реєстраційного обліку після смерті у жовтні 2013 року.

Як встановлено судом, наймачем вказаної квартири АДРЕСА_1 є відповідачка (третя особа) ОСОБА_4, що підтверджується довідкою форми № 3.

Позивачка ОСОБА_1 є рідною дочкою відповідачки ОСОБА_4, так само як і третя особа ОСОБА_6, а третя особа ОСОБА_7 - є сином відповідачки.

Відповідачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є онуками ОСОБА_4

Батьки відповідачки ОСОБА_3 та її рідного брата ОСОБА_5 померли, у зв"язку з чим Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.12.2013 року опікуном неповнолітнього ОСОБА_5 була призначена його бабуся ОСОБА_4

З метою збереження майнових та житлових прав дитини - сироти ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 Служба у справах дітей Деснянської РДА покладено контроль, у зв"язку з чим на адресу ЖЕКу № 305 було направлено відповідний лист.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачі ніколи не проживали і не проживають у спірній квартирі, так як мають інше житло, де постійно проживають, у зв"язку з чим їх необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Згідно із ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім"ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім"ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім"ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, згідно із ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до п. 30 (розділ "Житлове право") Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ наймачу або члену його сімї, який був відсутнім без поважних причин понад зазначені у ст. 71 ЖК України строк, суд вправі відмовити з цих підстав у задоволенні позову про виселення, вселення, обмін, поділ жилого приміщення, незалежно від того, чи було предявлено зустрічний позов про визнання позивача таким, що втратив право на жиле приміщення.

При розгляді справи відповідачка ОСОБА_3 підтвердила той факт, що вона на даний час не проживає у спірній квартирі, проживає у квартирі АДРЕСА_2, але при цьому також зазначила, що вказана квартира на даний час перебуває в іпотеці, кредит повністю не сплачений, а тому вона не має можливості зареєструватися в цій квартирі, іншого житла у неї немає.

Слід зазначити, що наймачем вказаної вище квартири є ОСОБА_4, яка у судовому засіданні категорично заперечувала проти визнання її онуків такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Положеннями ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.. 55, 124 Конституції України та ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою не надано суду жодних належних доказів на підтвердження факту не проживання відповідачки ОСОБА_3 у спірній квартирі понад шестимісячний строк.

Наданий, як доказ, Акт обстеження житлово-побутових умов від 14.10.2014 року (а.с.10), жодним чином не підтверджує факт не проживання відповідачки у спірній квартирі, а лише може підтверджувати умови проживання ОСОБА_5. у квартирі АДРЕСА_2.

Доводи позивачки про те, що відповідачка ОСОБА_3 має інше постійне місце проживання не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не були доведені належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що у позовній заяві ОСОБА_1 просить суд визнати відповідачку та її рідного брата такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, яка передбачає таку можливість у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї протягом шести місяців. При цьому обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачка та її брат мають інше постійне місце проживання.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, ОСОБА_5, то судом встановлено наступне.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідним братом відповідачки ОСОБА_3 та онуком ОСОБА_4

Як зазначалося вище, батьки відповідачки ОСОБА_3 та її рідного брата ОСОБА_5 померли, у зв"язку з чим Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.12.2013 року опікуном неповнолітнього ОСОБА_5 була призначена його бабуся ОСОБА_4

З метою збереження майнових та житлових прав дитини - сироти ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 Служба у справах дітей Деснянської РДА покладено контроль, у зв"язку з чим на адресу ЖЕКу № 305 було направлено відповідний лист.

Відповідно до положень Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" дитина-сирота це дитина, в якої померли чи загинули батьки.

Обов"язок збереження прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також із їх числа на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними тощо до влаштування у відповідні заклади, прийомну сім"ю чи встановлення над ними опіки чи піклування, закріплений Цивільним та Сімейними кодексами України, Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", Законом України "Про охорону дитинства" та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до вимог вищевказаних законодавчих актів, дитина, яка була передана родичам, мачусі, вітчиму, органові опіки та піклування, зберігає право на проживання у житловому приміщенні, в якому вона проживала, і може у будь-який час повернутися до нього.

Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до їх відповідного влаштування, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке відчуження від органів опіки та піклування, яка може надавати лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Жиле приміщення, в якому проживали діти, зберігається за ними протягом усього часу їх перебування у відповідних закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім"ї.

Відповідальність за збереження зазначеного житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам із їх числа після завершення їх перебування у відповідному закладі, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім"ї несуть місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування (за місцем проживання дітей до їх влаштування у відповідні заклади).

При цьому з метою забезпечення збереження майна дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, районна державна адміністрація, виконавчий орган районної у місті ради за місцем знаходження майна вживає заходів до встановлення опіки над майном. Рішення про встановлення опіки над майном приймається за місцем знаходження майна за поданням служби у справах дітей.

Як встановлено судом, Служба у справах дітей вжила всіх необхідних заходів для збереження за ОСОБА_5 його житлових прав на квартиру АДРЕСА_1 а також категорично заперечувала проти визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 59.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає, оскільки ОСОБА_5 є дитиною-сиротою, його права, у тому числі і на житло, захищаються державою, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неповнолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, повинно бути відмовлено.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: