АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1607/15 Справа № 201/9774/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Галічий В. М. Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Колодяжної Н. Є.

суддів - Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Дніпропетровська міська рада - про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі прокурор м. Дніпропетровська, який діє в інтересах держави, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, апеляційну скаргу, вважає скаргу обґрунтованою, а оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог,виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.2013 року, укладеного з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, належить право власності на житловий будинок літ. А-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Загальна площа обєкта - 539,9 кв. м., житлова - 166, 2 кв. м..

Згідно змісту позовної заяви- попередніми власниками майна було розпочато реконструкцію, яку було завершено позивачами на час звернення до суду з позовом.

З технічного паспорту спірного (багатоповерхового) житлового будинку літ. А-17, виготовленого станом на 05.09.2013, він складається з 17 поверхів, загальною площею 6449,7 кв.м., житловою площею 3425,2 кв.м.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнаючи за ними право власності на цей будинок, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 376, 383, 392 ЦК України, технічного висновку за результатами інструментального обстеження будівельних конструкцій будівлі та прийшов до висновку, що порушень прав інших осіб не вбачається, відповідачі проти задоволення позову не заперечували, позивачі є власниками спірного домоволодіння, під час здійснення реконструкції будівлі спеціальні нормативні вимоги дотримали.

Між тим, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки спірним правовідносинам на предмет їх відповідності вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" щодо порядку прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості; не звернуто увагу на відсутність в матеріалах справи інформації Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області щодо дозволу проводити будівельні роботи з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію в установленому законом порядку; не досліджено фактичні обставини справи, пов'язані з правомірністю використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Вказані порушення призвели до помилкових, невірних висновків про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Так, ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення ним повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта,

Статтею 39 зазначеного Закону визначено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію забороняється.

Згідно ст. 5 Закону України "Про основи містобудування", статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність"- будівництво об'єкту нерухомості вимагає розробки і затвердження у встановленому порядку компетентними органами проекту його будівництва та отримання дозволів і узгоджень відповідних органів та служб на здійснення будівельних робіт.

Згідно частин 1, 2 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Прийняття в експлуатацію об'єктів нерухомості регулюється Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011, відповідно до якого прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І-ІП категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п.12 Порядку, експлуатація об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Однак, в даному випадку, спірні об'єкти будівництва в експлуатацію у визначеному законодавством порядку не вводились.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції фактично дозволив використовувати об'єкт, який не було визнано в установленому законом порядку готовим для введення в експлуатацію, що є порушенням вимог Закону.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу, та який необґрунтовано відмовив у вимогах.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до компетентних державних органів з приводу предмету спору.

Документи щодо користування земельною ділянкою, на якій здійснено будівництво, у позивачів відсутні. Компетентні державні органи учасниками процесу не залучені.

Задовольняючи позовні вимоги, суд грубо порушив матеріальний та процесуальний закон.

Рішення на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПКУ підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309п.4ч.1 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу прокурора м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, Дніпропетровської міської ради - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Дніпропетровська міська рада - про визнання права власності - відмовити.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

Н.М. Лисична