Справа №442/3915/15-ц
Провадження №2/442/1394/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді - Грицай М.М.,

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон та оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду, уточнивши позовні вимоги, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон (Королівство Нідерланди, Федеративну Республіку Німеччину, Французьку республіку) з 22.10.2015 року по 01.02.2016 року неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею у АДРЕСА_1, без згоди батька ОСОБА_3, та дозволити їй, без згоди батька оформити документи для тимчасового виїзду сина за кордон.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у шлюбі з відповідачем народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 26.08.2008 року шлюб між ними було розірвано. Син мешкає разом з нею, за вищевказаною адресою, навчається у Королівській ЗОШ № 1. Утримує та належним чином піклується про його здоров'я, фізичний та духовний розвиток дитини. Нещодавно, під час поїздки до Німеччини познайомилася з українською діаспорою, яка запросила її та сина в гості, а саме, до Німеччини та Франції. З огляду на це, має намір на Новий рік, а також наступного року влітку разом з сином відвідати своїх нових друзів та відпочити. Вважає, що така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку їй та синові готові надати представники української діаспори у Європі, матиме можливість показати дитині світ, провести повноцінне медичне обстеження і медичну профілактику, підготувати можливість у майбутньому навчатись у країнах Європи. Зазначає, що мова не йде про зміну громадянства сина чи її виїзд з сином за кордон для постійного проживання. Але не зважаючи на це, колишній чоловік ОСОБА_3, з яким з 2008 року разом не проживає, та який не сплачує аліменти регулярно , безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову не наводить. Оскільки на сьогоднішній не може отримати згоду відповідача на виїзд сина за межі України, вважає, що це перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини, а тому звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, однак надіслала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи за її відсутності, підтримала уточнені позовні вимоги просить їх задоволити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відводів суду не заявляє.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, однак у письмових поясненнях адресованих суду, заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що колишня дружина протягом 7 років перебуває за межами України - в Нідерландах, де налагоджує своє особисте життя та працює, а спільного сина відвідує двічі на рік. Син, ОСОБА_4 знаходиться на вихованні у колишньої тещі ОСОБА_6, яка на даний час виконує материнські обов'язки. Одразу ж після розлучення позивач близько року особисто доглядала сина, але після можливого отримання громадянства іншої держави - Угорщини, остаточно переїхала в Нідерланди. Вважає, що колишня дружина, частково облаштувавшись, має намір усіма можливими методами забрати сина до себе з метою спільного проживання за кордоном. Доповнив, що робив спроби забрати сина до себе на виховання: влаштував до школи по місцю свого проживання, матеріально забезпечував, займався моральним і фізичним розвитком дитини, однак, позивач приїхавши з Нідерландів, повернула сина до тещі і згодом через два місяці знову поїхала за кордон. На будь-які намагання домовитись з позивачкою про те, що б дитина поїхала до нього на канікули, отримав відмову. Вважає, що колишня дружина насамперед дбає про особистий добробут і не зважає на потреби у батьківському вихованні спільного сина, унеможливлює спілкування з ним, син постійно перебуває під контролем тещі. Без належного батьківського контролю, у сина з'явились проблеми з навчанням. Разом з тим, неодноразово спілкуючись з колишньою дружиною по телефону, остання казала, що забере сина за кордон назавжди, так як не бачить перспективи перебування в Україні, що унеможливить зустрічі та спілкування з ним. Переконаний, що аргументи позивачки щодо поїздки до Німеччини, де діаспора їх запросила до себе на відпочинок є надуманою, оскільки в такому разі необхідно отримати офіційний виклик - запрошення на гостювання, якого в неї немає.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_7 у судовому засідання заперечив щодо задоволення позовних вимог. Доповнив, що ОСОБА_2 є мешканкою с.Королево Виноградівського району Закарпатської області, але не даний час перебуває за межами України в Королівстві Нідерланди і на сьогоднішній день невідомо її фінансову спроможність забезпечити подорож дитини закордон, так само як і не відомо чи будуть створені належні умови проживання для дитини. Крім цього, ОСОБА_2 не надано підтверджуючих доказів, що сина буде вивезено лише на вказаний період часу.

Вислухавши пояснення представника відповідача, беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до ч.2 ст.150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, що закріплено в ст. 7 Сімейного Кодексу України. Також за ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого відділом РАЦСу Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 26.08.2008 року, про що зроблено актовий запис № 158.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.11.2012 року, ОСОБА_3 зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 450 гривень, але не менше ніж, 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 24.04.2015 року розмір стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2 збільшено до 500 гривень щомісячно.

З копій квитанцій, наданих ОСОБА_3, на підтвердження переказу коштів на утримання сина вбачається, що він регулярно сплачує аліменти у розмірі 500 гривень на картковий рахунок ОСОБА_2 у період з 12.01.2015 року по 24.04.2015 року.

Як вбачається з довідок № 1151, 1152 від 14.05.2015 року, виданих виконкомом Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є мешканкою с.Королево, вул. Злагоди, 29/1, склад сім'ї: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на її утриманні.

Згідно довідки № 484 від 14.05.2015 року, виданої директором Королівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 - Гримут В.І., вбачається, що ОСОБА_4 є учнем 4-А класу Королівської загальноосвітньої школи № 1 Виноградівської районної ради Закарпатської області.

Згідно п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р., передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків

Згідно п.18 Правил оформлення, видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції, затвердженій Постановою КМУ від 24.03.2004 року № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають в шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення.

Згідно із ст.ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ставить питання про дачу дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, оскільки останній відмовляє їй у наданні своєї згоди. Відтак, бажання позивачки отримати такий узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними Сімейним кодексом України. Однак, останньою не в повній мірі доведено суду дійсний намір на тимчасовий виїзд дитини за кордон; не надано доказів, які б належним чином обгрунтовували необхідність виїзду дитини за кордон. Крім того, позивачем, не надано відомостей, які підтверджують мету поїздки: виклик, запрошення, відомості про маршрут подорожі та його часові дані (місце та планові дати вильоту/прильоту), місце проживання дитини за кордоном, відомості щодо фінансового забезпечення подорожі дитини за кордоном. Разом з тим, ОСОБА_2 просить надати тимчасовий дозвіл на виїзд сина за кордон у період з 22.12.2015 року по 01.02.2016 року, однак в цей період часу у навчальному закладі, учнем якого є ОСОБА_3, може проводитись навчання, а дана подорож може привести до переривання навчального процесу. Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 є не обґрунтованами та не підтверджені належними доказами, а тому не можуть підлягати до задоволення.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд закордон та оформлення документів для тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ____________ Грицай М.М.