Перемишлянський районний суд Львівської області
Справа № 449/1183/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Савчака А.В.

секретаря - Подусівської Л.В.

за участю

представника

позивача - ОСОБА_6

представника відповідача - Качмарської І.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м.Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бібрської міської ради Перемишлянького району Львівської області; треті особи: віділ Держземагенства у Перемишлянському районі, ОСОБА_3, Лозинська Ірина Петрівна, - про визнання права власності на земельну ділянку

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 12.10.2012р. він відповідно до договору купівлі-продажу земельних ділянок придбав у власність земельні ділянки, розташовані на території АДРЕСА_1 загальною площею 0,1046га, а саме: земельну ділянку площею 0,1га для будівництва та обслуговування житлового будинку , земельну ділянку площею 0,0046га для ведення особистого селянського господарства. Ці земельні ділянки він придбав у ОСОБА_3, які належали їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. У даному Державному акті були відсутні обмеження і ці земельні ділянки не були обтяжені сервітутами. Бібрська міська рада повідомила позивача про необхідність звернення до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою з метою встановлення меж викупленої земельної ділянки. 25.02.2014р. позивач подав на затвердження до Бібрської міської ради технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки на території м.Бібрки. 24.03.2014р. позивач отримав від Бібрської міської ради повідомлення про те, що частина земельної ділянки, на яку він претендує, вважається прибережною захисною смугою і не може відчужуватись та передаватись у власність. А тому позивач за захистом своїх прав змушений звернутись в суд.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_5 заявлений позов підтримав та дав пояснення аналогічні заявленому позову.

Представник відповідача - представник Бібрської міської ради Качмарська І.А. в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що частина земельної ділянки, на яку він претендує, вважається прибережною захисною смугою, там протікає потічок, а тому частина спірної земельної ділянки не може відчужуватись та передаватись у власність. У позові просить відмовити.

Представник третьої особи - представник відділу Держземагенства у Перемишлянському районі в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Лозинська І.П. в судове засідання не з"явилась, але подала до суду письмове пояснення вказавши, що на час вчинення нотаріальних дій Державні акти взірця 1993-2003р.р. (червоного кольору) не були внесені у загальну базу Державного земельного кадастру, оскільки така була запроваджена у 2002р. Тому земельним ділянкам не присвоювались кадастрові номери. Наявність кадастрового номера є підставою для формування Поземельної книги на земельну ділянку та здійснення державної реєстрації земельної ділянки. Для підтвердження присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, особа, що відчужує земельну ділянку, повинна надати нотаріусу витяг з Поземельної книги. Такі витяги № ВТ-72012 та № ВТ-82012 з Поземельної книги були видані Управлінням Держкомзему у Перемишлянському районі на ім'я власника земельної ділянки ОСОБА_3 у формі витягів відповідно на земельні ділянки площею 0,1000га кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,0046га кадастровий номер НОМЕР_2. Позовні вимоги підтримала.

Третя особа ОСОБА_3 суду пояснила, що в червня 1998р. вона отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на підставі рішення Бібрської міської ради від 12.03.1998р. №22, згідно до якого їй передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1046га.

12.10.2012р. вона згідно договору купівля-продажу земельних ділянок продала спірну земельну ділянку ОСОБА_2

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права власності.

Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 20.06.1998р. ОСОБА_3 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1046га. Згідно кількісних характеристик земель зазначених в державному акті (а.с.7) з зазначеної вище загальної площі земельної ділянки до сільськогосподарських угідь віднесено 0,0493га. та під будівлю 0,0553га.

Згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок від 20.10.2012р. ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку на території АДРЕСА_1, загальною площею 0,1046га, а саме для будівництва і обслуговування будинку 0,1000га та для ведення особистого селянського господарства 0,0046га (а.с.6).

Саме такі площі земельних ділянок містяться і в витягах з поземельної книги про земельну ділянку (під час присвоєння їм кадастрових номерів).

Однак, як встановлено в судовому засіданні, площа земельних ділянок за їх цільовим призначенням зазначених в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 20.06.1998р. та їх площа під час присвоєння їм кадастрових номерів та зазначених в договорі купівлі-продажу не співпадають. Так, в Державному акті до сільськогосподарських угідь віднесено 0,0493га., а в витягу з поземельної книги та договорі купівлі-продажу зазначено 0,0046га. Під будівлями в Державному акті зазначена площа 0,0553га., а в витягу з поземельної книги та договорі купівлі-продажу для будівництва і обслуговування будинку зазначається 0,1000га. При цьому загальна площа і розміри цілої земельної ділянки не були змінені.

У відповідності до частин 7 та 8 ст.88 Водного кодексу прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Однак, такі проекти не були розроблені та затверджені відповідачем. Крім того, придбана земельна ділянка позивача вже існувала та перебувала у власності іншої особи та не містила жодних обмежень та сервітутів під час укладання договору купівлі-продажу.

Представник відповідача не надала суду жодних доказів, які б підтверджували правомірність відмови від підписанні акту узгодження та встановлення меж земельної ділянки.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Згідно п."а" ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку розташовану у АДРЕСА_1 загальною площею 0,1046 гектара підлягають до задоволення. Однак, визнання права власності на окремі частини земельної ділянки відповідно до їх цільового призначення з зазначеними в договорі кадастровими номерами та площами земельні ділянки, а саме: для будівництва і обслуговування будинку площею 0,1000га. (кадастровий номер НОМЕР_1) та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0046га (кадастровий номер НОМЕР_2), - до задоволення не підлягають, оскільки розміри цих земельних ділянок не відповідають площам зазначеним в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 20.06.1998р.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 319, 328, 373 Цивільного кодексу України, ст. 81 Земельного кодексу України, суд, - В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку розташовану у АДРЕСА_1 загальною площею 0,1046 гектара.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Бібрської міської Ради Перемишлянського району Львівської області в користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 307 гривень 00. коп.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів після його оголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Перемишлянський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення даного рішення.

Суддя А. В. Савчак