№ 2/0202/715/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 березня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування поданої заяви ОСОБА_1 зазначив, що 30 березня 2014 року о 17 годині 40 хвилин відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Хюндай Акцент, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керування водія ОСОБА_2 та автомобіля М2137, реєстраційний номер НОМЕР_2 під його керуванням. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль М2137 зазнав пошкодження. Фактично ним було витрачено на відновлюваний ремонт 15 725 грн. Факт звернення до страхової компанії та виплату страхового відшкодування йому ПрАТ «УПСК» в розмірі 4 262,06 грн. не заперечує. Просить суд стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 13 562 грн. 94 коп., яка складається з фактично понесених витрат на відновлюваний ремонт, 1 100 грн. - витрат на послуги експерта та 1 000 грн. франшизи. Судові витрати по справі просить покласти на відповідача.

В судове засідання з'являвся представник позивача та позивач, які підтвердили викладені в позовній заяві обставини, та просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Додатково надали письмові пояснення, в яких зазначили, що позивач не мав наміру продавати чи утилізувати свій автомобіль на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, оскільки автомобіль є для нього єдиним засобом пересування, як пенсіонер, позивач не має змоги придбати новий автомобіль або будь-який інший. Також наголошували на невідповідність даних звіту № 11982 від 29.05.2014 року щодо стану автомобіля, відсутність єдиної формули та підходу серед експертів для встановлення утилізаційної вартості, вибірковий підхід страхової компанії до розрахункових сум.

В судове засідання з'являвся представник відповідача, який заперечував щодо позовних вимог. В письмових додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що транспортний засіб, який належить відповідачу ОСОБА_2 - Хюндай Акцент, реєстраційний номер НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7162048 від 10.02.2014 року. Цивільно-правова ОСОБА_2 була застрахована із лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 грн. Посилається на ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пункт 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року та зазначає, що позивач, залишивши та відновивши пошкоджений автомобіль у себе, фактично не погодився із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Позивач звертаючись до страхової компанії сам визначив спосіб щодо відшкодування страхової суми, що не суперечить вимогам закону та отримав 4 262,06 грн. в межах ліміту страхового полісу, отже відповідач не повинен нести відповідальності за шкоду, спричинену третім особам, якщо вона відповідає ліміту страхової суми.

Представник Приватного акціонерного товариства «Українська охоронна-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення, та просив розгляд справи проводити без участі їх представника. В письмових поясненнях зазначив, що експерт ОСОБА_3 в результаті проведеного автотоварознавчого дослідження у висновку № 21/14А від 09.04.2014 року встановив, що відновлення пошкодженого транспортного засобу є економічно недоцільним. Тому відповідно до вимог ст. ст. 12 та 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком було відшкодовано власнику транспортного засобу різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди за вирахуванням франшизи за полісом № АС/716/2048 від 10 лютого 2014 року. Вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди було визначено на підставі звіту № 11982 від 29.05.2014 року, складеного оцінювачем ОСОБА_4 в розмірі 3 967, 80 грн. Страхове відшкодування за страховим випадком було визначено в розмірі 4 262,06 грн., при цьому вони виходили з вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, яка складала 9 229, 89 грн., за відрахуванням вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди 3 967,80 грн. та 1 000 грн. - франшизи. Вважають, що за даним страховим випадком ПрАТ «УПСК» виконало зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 в повному обсязі відповідно до вимог закону.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2014 року встановлено, що 30 березня 2014 року о 17 годині 40 хвилин в м. Дніпропетровську по вул. Байкальській рухався автомобіль марки Хюндай Акцент, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2, який на перехресті з вул. Смоленська не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем М2137, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок порожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали пошкодження. Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортним засобами строком на шість місяців.

Згідно висновку експертного дослідження № 21/14-а від 09 квітня 2014 року матеріальна шкода, завдана автомобілю М-2137, державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 9 229 грн. 86 коп., ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля М-217, державний номерний знак 32178АВ визначена як вартість утилізації КТЗ та складає 2 343 грн. 60 коп.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах встановлених сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

В пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням фактичних обставин справи, позивач має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи транспортний засіб, який належить відповідачу ОСОБА_2 Хюндай Акцент, державний номерний знак НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС № 7162048 від 10 лютого 2014 року, виданого та укладеного з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Дніпропетровського обласного управління.

Відповідно до умов зазначеного договору цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована із лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 50 000 грн.

Згідно зі звітом № 11982 від 29 травня 2014 року, складеним суб'єктом підприємницької діяльності, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 встановлено, що проведення відновлюваного ремонту автомобілю М 2137, державний номерний знак НОМЕР_3, є недоцільне з економічної точки зору та згідно висновку зазначеного звіту утилізаційна вартість автомобіля складає 3 967 грн. 80 коп.

Згідно довідки № 1/368 від 19.06.2014 року Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 4 262,06 грн.

Позивач, звертаючись до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» сам визначив спосіб щодо відшкодування страхової суми, що не суперечить вимогам закону та страховиком було виплачено страхове відшкодування у відповідності до положень ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, доводи позивача щодо необхідності стягнення грошових коштів на відновлюваний ремонт автомобіля з відповідача ОСОБА_2 на підставі ст. 1194 ЦК України є необґрунтованими, та відповідно підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У зв'язку з відсутністю підстав для задоволення вимог в частині відшкодування витрат на відновлюваний ремонт, відсутні і підстави для відшкодування відповідачем витрат, пов'язаних з наданими послугами експерта та судового збору, сплаченого позивачем.

Враховуючи наявну в матеріалах справи розписку позивача ОСОБА_5 від 29 січня 2015 року щодо отримання від відповідача ОСОБА_2 грошових коштів - франшизи в розмірі 1 000 грн., визнання цих обставин позивачем, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 1 000 грн. також відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда