Номер провадження: 22-ц/785/2348/15
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 - "Про стягнення заборгованості", -

ВСТАНОВИЛА:

06.06.2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулись до суду із зазначеним позовом, по якому просили стягнути солідарно з відповідачів суму боргу, за кредитним договором № OD7КА800000073 від 21.02.2008 року, в розмірі 44869,05 доларів США (за курсом НБУ на 21.05.2014 року складає 525865,23 грн.).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 уклав з позивачем кредитний договір № OD7КА800000073 від 21.02.2008 року та не виконує прийняті на себе зобов'язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього виникла перед банком заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 21.02.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір поруки.

Представник позивача до суду не з'явивсяь, в матеріалах справи знаходиться заява від його імені, в якій представник підтримав пред'явлені позовні вимоги, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 з заявленими вимогами не погодився, проти позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з'явився, повідомлявся належним чином.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" було відмовлено.

12.01.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні обставини у справі.

21 лютого 2008 року ОСОБА_2 уклав з ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" ( у подальшому назву змінено на ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") кредитно-заставний договір № ОD7КА800000073, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 12271,04 доларів США, термін повернення кредиту - 20.02.2013 року, зі сплатою 9% річних; предмет застави - автомобіль марки "БМВ-318", державний знак НОМЕР_1.

Крім того, 21 лютого 2008 року у забезпечення виконання зобов'язань по кредитно-заставному договору ОСОБА_3 уклав з ЗАТ КБ "ПРИВАТБАНК" договір поруки, відповідно до якого зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором по зобов'язанням позичальника ОСОБА_2

У наданому до позову розрахунку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" зазначили, що станом на 21.05.2014 року заборгованість відповідача складає 44869,05 доларів США, що курсом НБУ відповідає 525865,23 грн., з яких: 7398,07 доларів США - заборгованість за кредитом; 2363,50 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3828,76 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 29121,78 доларів США - пеня; 21,33 доларів США - штраф (фіксована частина); 2135,61 доларів США - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що позивач правомірно звернувся до суду із захистом своїх прав, однак не надав суду доказів реалізації заставного майна та виручених коштів за реалізоване заставне майно, тому суд позбавлений можливості встановити суму заборгованості, якої не вистачає для повного погашення заборгованості за кредитним договором.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Представник відповідача стверджувала, що у жовтні 2011 році представники позивача вилучили у нього заставний автомобіль, не склали при цьому відповідний акт про вилучення автомобілю, що є суттєвим порушенням положень зазначеного кредитно-заставного договору та діючого законодавства України.

Наведені ствердження представника відповідача належними доказами не були спростовані позивачем як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді.

У подальшому, у 2012 році банк звернувся із позовом до фінансового поручителя, відповідальність якого була обмежена 10000 грн. - до ПАТ "Акцент-Банк", про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль. У порушення діючого законодавства України, до участі у справі не був залучений власник автомобілю - ОСОБА_2

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2012 року позов задоволено: в рахунок заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 230009,55 грн., станом на 13.02.2012 року - було звернуто стягнення на заставний автомобіль шляхом передачі автомобіля ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від імені ОСОБА_2 договору відчуження будь яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям автомобілю з обліку в ДАІ для продажу.. Також, було стягнуто з ПАТ "Акцент-Банк" 10000 грн. (а.с. 65).

Виконавчий лист по вказаній справі був виданий банку 15.03.2012 року.

Однак, заставний автомобіль, з метою подальшого продажу, був знятий представником банку з обліку тільки 25.07.2013 року, а послідуюча оцінка автомобілю була проведена 05.08.2013 року.

Ні на вимогу районного суду, ні на пропозицію апеляційного суду позивачем не були надані письмові докази на підтвердження: за яку вартість та коли було продано заставне майно.

Між іншим, із наданого до позову розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що 25.09.2013 року банком було зараховано у погашення заборгованості ОСОБА_2 3503,07 доларів США - по тілу кредиту; 1013,70 доларів США - на погашення пені.

Колегія суддів, також, вважає за необхідне зазначити про наступне.

Згідно зазначеного раніше, складеного позивачем, розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 21.05.2014 року відповідач здійснив останні платежі процентів за користування кредитом та комісії 20.10.2008 року.

Відповідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, відповідно до яких, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно матеріалів, справи тільки 02.05.2014 року позивач направив відповідачу та поручителю письмову вимогу про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 44527,17 доларів США, тобто після спливу строку виконання кредитного зобов'язання (а.с. 7).

Слід зазначити, що а ні в вказаному письмовому повідомленні, а ні в позові до суду позивач не зазначив про вилучення у відповідача та продаж заставного автомобілю і не відраховував від визначеної ним заборгованості за кредитом вартість проданого заставного автомобілю, не надав суду доказів реалізації заставного майна та суму виручених коштів, що слід вважати недобросовісною поведінкою банку.

Колегія суддів, також, вважає за необхідне зазначити, що позивачем у загальний розмір заборгованості відповідача безпідставно була нарахована пеня за неналежне виконання зобов'язань по кредитному договору за період понад 12 місяців до часу звернення з позовом до суду, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 258 ЦК України.

Даний недолік, також, не був усунутий представником позивача, на пропозицію апеляційного суду: не був наданий розрахунок пені за 12 місяців, які передували зверненню до суду із позовною заявою.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

З матеріалів ж цивільної справи вбачається, що позивачем по справі не були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку про відмову у стягненні заборгованості.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв'язку з недоведеністю вимог.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

В.О. Суворов

І.А.Артеменко

08.04.2015 року м. Одеса