Справа № 752/6400/14-ц
Провадження № 2/752/587/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду із позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. В обґрунтування позовних зазначає про те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04.06.2005 року по 27.05.2009 року. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2010 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 250 гривень щомісячно, починаючи з 15.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що на даний час вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з забезпеченням дитини, а саме: придбаває їй необхідні речі, сплачує за відвідання секції з дошкільної підготовки, секції з раннього вивчення іноземної мови, купує ліки, відвозить сина на лікування до лікарів, самостійно забезпечує сина всім необхідним для життя - від їжі до відпочинку та оздоровлення. Із посиланням на положення Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 5, 18, 141, 150, 185 СК України, позивачка просить стягнути з відповідача витрати, за період з 2011 року по травень 2014 року у сумі 20 992, 37 гривень, що пов'язані з обставинами розвитку сина, а саме: його навчання, відпочинок, оздоровлення та лікування.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що позивачка понесла додаткові витрати на дитину, які пов'язані з її навчанням, відпочинком, лікуванням, оздоровленням та харчуванням і у відповідності до вимог чинного законодавства України відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу половину витрачених позивачкою коштів.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що через складні матеріальні умови не може сплачувати додаткові витрати на дитину. Вказав на врахувати, що працює викладачем першої категорії з окладом 1678 гривень, та його утримані перебуває вагітна дружина, яка не працює з жовтня 2013 року та одинок хвора матір похилого віку -гіпертонік , діабетик, яка також має і інші хвороби.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22 вересня 2009 року шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується даними свідоцтва про розлучення серії НОМЕР_1 виданого 01 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві 01 грудня 2009 року (а.с. 11).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2010 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 250 гривень щомісяця, починаючи з 15.04.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 61-63).

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач просить стягнути за період з 2011 року по травень 2014 року в сумі 20 992,37 гривень, які складаються з наступних витрат:

· навчання малолітнього ОСОБА_3, 2007 року народження, у період з 01.09.2011 року по 31.08.2012 року та у період з 03.09.2012 року по 31.08.2013 року у ТОВ «Дитяча академія «Вундеркінди», у розмірі 26 230 гривень, витрат на харчування у дошкільному навчальному закладі у розмірі 4 459 гривень 81 копійка;

· витрат на додаткові заняття з англійської мови у розмірі 400 гривень, хореографії у розмірі 680 гривень;

· витрат на лікування у стоматолога у розмірі 350 гривень;

· витрат, пов'язаних із санаторно-курортним лікуванням у розмірі 3000 гривень;

· витрат на придбання речей дитині у розмірі 1415 гривень.

·

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2011 року та 03.09.2012 року позивач уклала з ТОВ «Дитяча академія «Вундеркінди» договори про надання освітніх послуг №№ 9/9 та 26/09 відповідно, за змістом яких, виконавець зобов'язується надати дитині замовника послуги по навчанню, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги і здійснити їх оплату.

На підтвердження понесених за вказаним договором витрат, позивачка надала суду копії квитанції на суму 13 360 гривень та 12 870 гривень, а всього позивачем понесені витрати на навчання малолітнього ОСОБА_3 у ТОВ «Дитяча академія «Вундеркінди» у розмірі 26 230 гривень, копії квитанцій про оплату харчування у дошкільному навчальному закладі у розмірі 4 459 гривень 81 копійка.

В частині навчання дитини у ТОВ «Дитяча академія «Вундеркінди», а також харчування дитини у вказаному дошкільному навчальному закладі у період навчання, суд приходить до висновку, що вказане навчання як отримання освіти в дошкільному навчальному закладі, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України.

Особливі обставини для навчання саме у цьому дошкільному закладі, а ні позивачем, а ні його представником суду не наведені. Які саме здібності дитини розвиваються у цьому навчальному центрі, що потребує додаткових витрат на дитину стороною позивача не зазначено.

При цьому, суд вважає, що загалом дошкільне навчання дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, оскільки відповідну підготовку до школи має пройти кожна дитина, а особливі обставини вказують виключні випадки участі батьків у додаткових витратах на дитину.

Крім того, судок ремо звертає увагу на той факт, що навчання дитини у дошкільному закладі ТОВ «Дитяча академія «Вундеркінди» з батьком дитини не погоджувалось, що встановлено судом у судовому засіданні. На думку суду, позивачем не доведено необхідність відвідування дитиною саме вказаного дошкільного навчального закладу, вибір якого було зроблено позивачем одноособово без врахування думку відповідача. Навчання в дошкільному учбовому закладі на комерційній основі, безпосередньо не пов'язане з особливостями розвитку дитини, оскільки обов'язком батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, готування дитини до самостійного життя, а тому вирішення питання в тому числі про здобуття дитиною освіти має здійснюватись батьками за погодженням та може бути забезпечено лише при наявності матеріальних можливостей у батьків дитини.

Відповідно до змісту ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою.

Звертаючись до суду із позовом позивачка також просить суд стягнути з відповідача витрати на проїзд до місяця оздоровлення та суми проживання до Греції, на підтвердження чого позивачка надала суду копію договору на туристичне обслуговування та розрахункову квитанцію.

Однак, суд не вбачає можливості стягнення з відповідача половини цих коштів, як додаткових витрат на дитину, оскільки в матеріалах справи відсутні медичні показання на проведення відповідного оздоровлення дитини, тим більше необхідності оздоровлення саме в Греції. Крім того, з наявної копії договору та розрахункової квитанції вбачається, що надана готельним комплексом послуга розрахована на двох, що унеможливлює виділення витрат, які мали б бути понесені окремо на дитину, оскільки подорож до Греції не відбулась.

Також, суд надходить до висновку про те, що витрати, понесені позивачем на лікування дитини у лікаря-стоматолога у розмірі 350 гривень, а також витрати, понесені на придбання речей у розмірі 1415 гривень, також не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки останні понесені при звичайному способі життя дитини та не викликані особливими обставинами, а тому, на думку суду, участь батька ОСОБА_2 у вказаних витратах не є обов'язковою.

Разом з тим, суд надходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 половини вартості понесених додаткових витрат на розвиток здібностей дитини, зокрема на заняття з англійської мови та хореографії, всього у розмірі 680 гривень, а також в частині понесених витрат на санаторно-курортне лікування малолітнього ОСОБА_3 у розмірі 3000 гривень, тобто 340 гривень та 1500 гривень відповідно, а всього - 1840 гривень, оскільки такі витрати безпосередньо пов'язані з розвитком особливих здібностей у дитини та підтриманням її фізичного здоров'я.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 185 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрат на утримання сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1840 гривень.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя