Справа №173/2636/14-ц
Провадження №2/173/127/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Трофимової Н.А.

при секретареві Зубачевській О.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ», про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

16.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом Пушкарівської сільської ради, третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ», про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.04.1963 р. згідно договору купівлі-продажу вона придбала у власність жилий будинок, житловою площею 46.4 кв.м. На підставі рішення № 31 від 31.08.1990р. «Про можливість оформлення документів на право особистої власності на житлові будинки» необхідно було отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок садибного типу, за адресою: АДРЕСА_1, але свідоцтва про право власності вона не отримувала. В цьому будинку вона постійно проживає з 1963 року, користується та сплачує комунальні послуги. У неї виникла необхідність відчуження належного їй будинку, але правовстановлюючого документу вона не знайшла. 04.11.2014р. вона звернулась до Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області для отримання дубліката договору купівлі-продажу, але їй було відмовлено, у зв»язку з тим, що договір купівлі-продажу не посвідчувався. Але в реєстрі нотаріальних дій Верхньодніпровської державної нотаріальної контори 15.10.1979 р. за № 1364 зроблено запис про засвідчення двох копій договору купівлі-продажу від 29.04.1963р. НОМЕР_2, посвідченого секретарем виконкому Пушкарівської сільської ради, на підставі чого просить визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду листа в якому вказував, що проти задоволення позову не заперечує та просить розглянути справу за його відсутністю (а.с. 26).

Третя особа - в судове засідання з'явилася, представник суду пояснив, що в матеріалах інвентарної справи на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться нотаріальна посвідчена копія договору купівлі-продажи від 29.04.1963р., відповідно до якого ОСОБА_1 придбала вищевказане домоволодіння. Інших відомостей щодо зміни власника домоволодіння після 1963 року в інвентарної справи не міститься. Підтвердила, що раніше с. Пушкарівка відносилося до П'ятихатського району Дніпропетровської області.

Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії Договору від 29 квітня 1963 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила належне домоволодіння на праві особистої власності ОСОБА_2 за договором дарування, що знаходиться в с. Пушкарівка П'ятихатського району Дніпропетровської області та складається це домоволодіння в цілому з одного будинку глиномазаного, критого соломою. Продаж вчинений на суму -п'ятсот рублів. Договір нотаріально посвідчив секретар виконкому Пушкарівської сільради Мамон Лукою Лукичем, зареєстрований в реєстрі за НОМЕР_2, а також Договір зареєстрований у виконкомі сільради за НОМЕР_3, що підтверджується в верхньому лівому кутку другої сторінки Договору. Копія договору посвідчена державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори 15 жовтня 1979 року та зареєстровано за НОМЕР_4 (а.с. 12-13).

На час укладання зазначеного договору діяли норми Цивільного кодексу УСРР, ред. 1922р. та Положення про державний нотаріат Української РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 26.12.1956р. №1536.

Відповідно до ст. 106 ЦК УСРР, зобов'язання виникають із договорів та інших зазначених в законі підстав, зокрема внаслідок безпідставного збагачення та внаслідок спричинення іншої особі шкоди.

Згідно ст. 66 ЦК УСРР, право власності на річ переходить на підставі договору, який укладається між відчужувачем та набувачем. Право власності набувача виникає відносно індивідуально-визначеної речі з моменту здійснення договору, а відносно речей, визначених родовими ознаками (кількістю, вагою, мірою) - з моменту їх передачі.

Статтями 180, 185, 188 ЦК УСРР передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) зобов'язується передати майно у власність іншої стороні (покупцю), а покупець зобов'язується прийняти це майно та сплатити визначену ціну. Купівля-продажу будівель та права забудовника має, під страхом недійсності, бути здійснена у нотаріальному порядку з наступною реєстрацією в належному комунальному відділі. Продавець зобов'язаний передати продане майно покупцю у відповідності з договором, а покупець зобов'язаний його прийняти та сплатити визначену ціну. Оскільки із договору не випливає інше, ці дії обох сторін має бути здійснені одночасно.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 Положення про державний нотаріат Української РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 26.12.1956р. №1536 (Далі Положення №1536) в населених пунктах, де нотаріальні контори не організовані, певні нотаріальні дії, зазначені в ст. 13 цього Положення, учиняють виконавчі комітети міських, районних, селищних і сільських Рад депутатів трудящих. Нотаріальні контори і виконкоми місцевих Рад депутатів трудящих при застосуванні цього Положення керуються законами, а також постановами і розпорядженнями Урядів СРСР і УРСР та Інструкцією Міністерства юстиції УРСР про порядок учинення нотаріальних дій.

Згідно з ст. 13 Положення №1536, виконавчі комітети міських, районних, селищних і сільських Рад депутатів трудящих у населених пунктах, де нема нотаріальних контор, учиняють для осіб, які проживають на підпорядкованій даній Раді території, з додержанням ст. 4 цього Положення, такі нотаріальні дії: зокрема, посвідчують договори на суму не більше 3000 карбованців.

Таким чином, договір купівлі-продажу від 29 квітня 1963 року, укладений у порядку та формі, передбаченій діючим на той час законодавством, з наступною реєстрацією у виконкомі сільради, та є підставою для виникнення права власності на зазначений будинок у ОСОБА_1.

Укладання договору купівлі-продажу від 29 квітня 1963 року, підтверджується нотаріальною копією договору, яка посвідчена державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори 15.10.1979р. за НОМЕР_4, та один екземпляр якої знаходиться в матеріалах інвентарної справи домоволодіння.

Крім того, посвідчення копії договору також підтверджується довідками Державного архіву від 18.11.2014р. за №С-231-2014, від 04.11.2014р. за №367/01-21, від 12.02.2015р., відповідно до яких договори купівлі-продажу, дарування в Документах Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та в документах Верхньодніпровської районної ради Дніпропетровської області відсутні. В реєстрі нотаріальних дій Верхньодніпровської державної нотаріальної контори 15.10.1979р. за НОМЕР_4 зроблено запис про засвідчення двох копій договору купівлі-продажу від 29.04.1963 року за НОМЕР_2 посвідченого секретарем виконкому Пушкарівської сільської ради (а.с.20-21; 38).

Укладання договору купівлі продажу та набуття позивачкою у 1963 році права власності на спірний жилий будинок, також підтверджується відомостями по господарського обліку виконкому Пушкарівської сільської ради щодо домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 із 1963 року по даний час, а саме: Погосподарська книга за період 1961-1963 роки (особовий рахунок НОМЕР_3) попередній голова домогосподарства - ОСОБА_6, 1911 р.н., мається запис: хата перейшла на гр.. ОСОБА_1 по договору за НОМЕР_2 від 29.IV.1963р. В Погосподарських книгах за період 1964-1966 роки; за період 1967-1969 роки; за період 1971-1974 роки; за період 1975-1976 роки, за період 1977-1978 роки; за період 1990-1995 роки; за період 1996-2000 роки; за період 2001-2005 роки; за період 2006-2010 роки; за період 2011-2014 роки головою домогосподарства зазначена - ОСОБА_1, 1928р.н., відповідно до Довідки виконавчого комітету Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 10.12.2014р. №1114 (а.с.17).

Статус по господарських книг визначений постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, відповідно до яких до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання про внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Враховуючи вищевикладене, а також оцінюючи усі зібрані по справі докази в їх сукупності, з урахуванням положень нормативно-правових актів, що діяли на час укладання та після укладання договору від 29 квітня 1963 року, суд прийшов до висновку, що позивачка набула право власності на спірне домоволодіння в порядку та на підставах, що передбачені діючим на той час законодавством.

Рішенням Пушкарівської сільської ради від 23.04.2014р. за №11, затверджено адресну орієнтацію домоволодіння гр.. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 (а.с. 15).

При визначення закону, який застосовується до спірних правовідносин щодо захисту права власності суд враховує, що відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (ред.. 2003р) цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивачка є законним власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, втратила правовстановлюючий документ - Договір від 29 квітня 1963 року, який підтверджує її право власності, сама по собі втрата Договору не припиняє право власності, оскільки така підстава припинення не передбачена діючим законодавством, то позовні вимоги, в силу ст. 392 ЦК України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України.

При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ», про визнання права власності, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) право власності на жилий будинок садибного типу, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 264 (двісті шістдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А. Трофимова