АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/22/2015 Головуючий в 1 інстанції - Пономаренко Н.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі: Осмолович В.С.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м. Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору недійсним

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 07 травня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 101.6-01/55. За умовами кредитного договору, ОСОБА_1 отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 43 884 дол. США, строком до 05 травня 2015 року, з виплатою 13% річних за користування кредитними коштами (а/с 7-13).

Також встановлено, що до вищевказаного договору кредиту було укладено додаткові договори та угоди, якими було внесено зміни та доповнення від 05 червня 2009 року договір про внесення змін № 1, від 04 лютого 2010 року (відповідно до якого, всі істотні умови договору викладені в новій редакції), додаткова угода до договору № 1, від 06 серпня 2010 року додаткова угода до договору № 2, які підписані обома сторонами (а/с 19-32).

Відповідно до п. 3.12. кредитного договору, зазначено, що підписанням вказаного договору позичальник підтверджує, що він перед укладанням вказаного договору письмово ознайомлений із інформацією про особу і місцезнаходження банку, про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовану сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави та страхування. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами (а/с 22).

Відповідно до п. 10.3 кредитного договору, вказаний кредитний договір укладений в двох примірниках, що мають рівну юридичну силу, по одному для кожної сторони.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач посилався, зокрема, на те, що відповідач зобов'язаний був до укладення кредитного договору надати йому письмову інформацію з зазначенням умов надання кредиту для здійснення свідомого вибору; що більша частина кредитного договору суперечить вимогам закону; що банком було введено його в оману і банк не провів перевірку фінансового стану позивача.

Проте, ці доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, в момент укладання договору про надання кредиту жодних зауважень, заперечень (письмових чи усних) позивачем не заявлялося, кредитний договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача і сторонами було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору і позивач погодився з ними, отримуючи кредит на зазначених умовах.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» спірний кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів.

Також слід зазначити, що договір та додаткові договори та угоди між сторонами підписані уповноваженими особами, вони містять всі суттєві умови передбачені законом для договорів які мають істотне значення.

Згідно ст. 692 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, має обов'язкову силу для самих сторін.

Згідно ч. 2 ст. 1056 ЦК України, позивач мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, в момент укладання договору про надання кредиту жодних зауважень, заперечень позивачем не заявлялося.

Таким чином, суд правильно вважав, що в момент укладення договору сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, а позивач отримав усю необхідну інформацію щодо вказаного договору кредиту.

З огляду на викладене, суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволені позову, оскільки, позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження введення відповідачем його в оману.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Суд повно з»ясував обставини справи, дав належної оцінки доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підставі для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: