АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/1736/14-ц Номер провадження 22-ц/786/628/15Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі: Коваль А.А.

за участю адвоката - Крилевця Ю.М.

відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах малолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав, третьою особою зазначила орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Шевченківської район-ної у м. Києві державної адміністрації. В позовній заяві посилалась на те, що з 25 серпня 1999 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішення Чернігівського районного суду від 29 грудня 2003 року. Вказувала, що вони є батьками мало-літньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розір-вання їх шлюбу проживає разом з нею. Відповідач самоусунувся від виконання своїх бать-ківських обов'язків відносно доньки, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі в її вихованні, не цікавиться успіхами у навчанні, не спілкується з дитиною та не відвідує її. Після розірвання шлюбу бачився з донькою лише один раз - навесні 2007 року. Дитина фактично знаходиться на її повному матеріальному утриманні, відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку з чим утворилась значна заборгованість. Окрім того, відповідач безпідставно відмовляється надати згоду на виїзд дитини за кордон для відвідування танцювальних фестивалів, виставок образотворчого мистецтва, відпочинку на морі.

Мотивуючи тим, що поведінка відповідача шкодить інтересам дитини та порушує її права, просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 02 липня 2014 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залу- чено орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради.

У серпні 2014 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4. про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, в якому, з урахуванням уточнень, зроблених ним в ході судового розгляду справи, просив зобо-в'язати ОСОБА_4 не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілку-ванні з донькою та визначити спосіб участі у її вихованні шляхом забезпечення особистого спілкування - побачення 1 раз на 2 місяці за місцем навчання доньки або за місцем його перебування в місті її проживання, спільний відпочинок з дитиною на літніх канікулах протягом 2 тижнів, необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електрон-ного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною, встановити, що в день побачення з донькою він має право особисто за-бирати її з дому/школи, зобов'язавши відповідачку за два дні до зустрічі з дитиною надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини та повідомляти на наступний день після зміни таких обставин.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави суду від 21 серпня 2014 року позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 - задоволено частково. Встановлено наступний порядок участі ОСОБА_3 у вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за згодою останньої:

побачення один раз на 2 місяця в суботу за місцем перебування дитини;

спільний відпочинок з дитиною в літній період часу під час канікул протягом двох тижнів.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 29 грудня 2014 року частково задоволено заяву ОСОБА_3 Доповнено резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року у даній справі. Ухвалено: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Частково не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його в апеляційному порядку оскаржили обидві сторони.

ОСОБА_4 в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване нею судове рішення в частині відмови в задоволенні її позову в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_5 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог.

В свою чергу ОСОБА_3, вважаючи частково незаконним рішення місцевого суду щодо часткового задоволення його зустрічних позовних вимог, в своїй апеляційній скарзі, мотивуючи порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив видалити з мотивувальної частини рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року посилання на довідку-розрахунок Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ №6224/03.03-34/3 від 24 квітня 2014 року про забор-гованість станом на 24 квітня 2014 року в розмірі 54395 грн. 25 коп. Задовольнити його зустрічну позовну заяву про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстан-ції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони з 25 серпня 1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 грудня 2003 року; Розірвання шлюбу зареєстровано 14 травня 2004 року відділом РАЦС Чернігівського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 72. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09січня 2003 року, виданим відділом РАЦС Ленінського районного управління юстиції м. Полтави. Встановлено, що з 2003 року сторони проживають окремо, їхня малолітня донька ОСОБА_5, проживає разом з матір'ю - ОСОБА_4

Постановою Чернігівського районного суду від 11 грудня 2003 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку з 24 листопада 2003 року та до досягнення дитиною повноліття.

Наявні у справі довідки-розрахунки Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ, з урахуванням розрахунку від 23 лютого 2015 року за №2646, наданого ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, про заборгованість по аліментах за виконавчим листом №2-896 від 11 грудня 2003 року, виданим Чернігівським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, свідчать про те, що боржник практично не сплачував стягнуті з нього аліменти, оскільки за період з листопада 2003 року по грудень 2014 року ним сплачено лише 887 грн. 35 коп.

Згідно вимог ст. 150 Сімейного Кодексу Українибатьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків.

За роз"ясненнями, наведеними в пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_5, позивачка посилалася на те, що він не бере участі в утриманні та вихованні дитини, не спілкується з нею, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її навчанням, здоров'ям та життям.

Досліджені судом докази свідчать про те, що твердження ОСОБА_4 не позбавлені підстав, а встановлені судом обставини підтверджують неналежне виконання відповідачем ОСОБА_3 батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, пояснення сторін та встановлені в ході судового розгляду справи взаємовідносини між ними, позицію відповідача, який наполягав на тому, що любить свою дитину і в подальшому має намір більш відповідально ставитись до її виховання та утримання; а також думку дитини, та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, місцевий суд дійшов правильного висновку про недоведеність того факту, що поведінка відповідача та його ставлення до дитини носять такий характер, що можуть стати підставою для застосування до нього крайнього заходу впливу.

З наведених підстав суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування ОСОБА_3 своїми обов"язками, які б свідчили про ухилення від виховання дочки, і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4

Вирішуючи спір за зустрічним позовом ОСОБА_3, та визначаючи спосіб його участі у вихованні дочки ОСОБА_5, суд першої інстанції правомірно виходив із рівності прав та обов"язків батьків дитини, закріплених нормами ст. 141,151,153 СК України, при цьому обгрунтовано врахував вік дитини, віддаленість її місця проживання та взаємовідносини з батьком, а також висновок органу опіки та піклування - Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 109/02/40-7514 від 06 листопада 2014 року, яким запропоновано встановити дні та години для зустрічей ОСОБА_3 з дочкою лише за її згодою, а саме один раз на 2 місяця за місцем перебування дитини на вихідних, та спільний відпочинок на два літні тижні під час канікул за її особистою згодою; та з урахуванням наведених обставин, а також відповідно до положень ст. ст. 157, 159 СК України, правомірно визнав за доцільне встановити саме такий порядок участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, оскільки, на переконання суду, за таким варіантом, в першу чергу, будуть враховані та належним чином захищені інтереси дитини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду в частині зустрічних позовних вимог зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана належна правова оцінка, а розгляд справи проведений з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, а тому не вбачає правових підстав також і для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 При цьому колегія суддів вважає також безпідставною його вимогу щодо видалення з мотивувальної частини оскаржуваного ним судового рішення посилання на довідку-розрахунок Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ №6224/03.03-34/3 від 24 квіт-ня 2014 року про заборгованість станом на 24 квітня 2014 року в розмірі 54395 грн. 25 коп., оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, в тексті рішення зазначено всі докази, досліджені під час судового розгляду справи, в тому числі і докази, подані на підтвердження заборгованості по аліментах. Між тим, зазначений доказ наведений судом не з метою констатації остаточного розміру такої заборгованості, що, зокрема, не було предметом вирішення даного спору, а на підтвердження неналежного виконання відповідачем аліментних зобов"язань на протязі тривалого періоду часу. З урахуванням наведеного, підстави для задоволення вказаних вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 - відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: