Справа № 689/903/15-ц
УХВАЛА

29.04.2015 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Соловйова А.В.,

народних засідателів: Кушніра В.Ф., Борбуцького О.А.

при секретарі Цмикайло Т.В.,

прокурора Гуменюка А.А. ,

представників заявника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

особи, відносно якої подано заяву ОСОБА_4,

представника особи, відносно якої подано заяву ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ярмолинці клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи

у цивільній справі за заявою головного лікаря ХОПЛ №1 про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку щодо

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає АДРЕСА_1,

встановив:

До суду надійшла заява головного лікаря ХОПЛ №1 про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу в примусовому порядку. Заява мотивована наявністю у ОСОБА_4 маячного розладу, розціненого як важкий розлад, внаслідок чого ОСОБА_4 становить небезпеку для себе та оточуючих.

В судовому засіданні представники лікарні заяву підтримали, ствердивши, що ОСОБА_4 виявляє маячні ідеї стосунку, впливу, негативну налаштованість щодо матері, прояви агресивності відносно неї. Не зважаючи на це ОСОБА_4 є некритичною до власного стану та відмовляється надати згоду на госпіталізацію у психіатричний стаціонар.

ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила. Ствердила, що між нею та матірю з січня 2015 р. після повернення матері з Італії триває побутовий конфлікт, пов'язаний із намаганням матері втручатись у її життя, утримання та виховання дитини тощо. Визнала, що в ході такого конфлікту як ОСОБА_4, так і її матір, застосовували фізичну силу одна до одної, однак, заперечила наявність у себе тяжкого психічного розладу. Припускає існування певного психічного захворювання у легкій формі, що не впливає на її ставлення та поведінку до матері.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні подав клопотання про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи. Клопотання мотивовано правом ОСОБА_4, гарантованим п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу» на здійснення всіх видів експертизи психічного стану та обовязком, передбаченим в п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України призначити експертизу, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Прокурор та представники ХОПЛ №1 проти задоволення такого клопотання не заперечили.

Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Судом в порядку окремого провадження розглядається справа про примусове надання ОСОБА_4 психіатричної допомоги.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу, примусове надання медичної допомоги можливе, якщо обстеження або лікування особи можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона, зокрема, вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

У клопотанні представник ОСОБА_4 просить поставити на вирішення експерта питання, суть яких зводиться до того, чи страждає на даний час ОСОБА_4 психічним захворюванням, а якщо так, то чи відноситься воно до психічного розладу, передбаченого Міжнародною конвенцією хвороб; чи належить воно до тяжких, яких саме заходів примусового характеру потребує ОСОБА_4 та чи ймовірна наведена у клопотанні причина такого розладу.

Однак, запропоновані питання виходять за рамки предмета доказування по даній справі. Суд не уповноважений визначати медичні заходи, необхідні пацієнтові за наявності психічного захворювання. Питання наявності чи відсутності у ОСОБА_4 психічного захворювання станом на 16.02.2015 р. було предметом дослідження по іншій судовій справі, яка розглядалась Хмельницьким міськрайонним судом. Підстави, з яких подано заяву головного лікаря до Ярмолинецького районного суду із вказаною обставиною не повязані. Не має правового значення у даній категорії справ ймовірна причина психічного захворювання та його класифікація. Законодавство не ставить у залежність можливість примусової госпіталізації особи у психіатричний стаціонар із конкретним діагнозом, вимагаючи лише визнання такого психічного розладу тяжким, що не повязано із статистичною класифікацією такого захворювання.

Щодо питання про наявність у ОСОБА_4 психічного захворювання, то відповідно до ст. 280 ЦПК України, до заяви головного лікаря, на обґрунтування зазначених обставин, додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали, з яких можуть вбачатись такі відомості і які підлягають дослідженню судом. При цьому, наявність у неї психічного захворювання не заперечила й ОСОБА_4 Питання тяжкості психічного розладу є питанням правового характеру, яке визначається на підставі оцінки доказів в їх сукупності. Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 р. «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», судам вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з'ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Представник ОСОБА_4 просить доручити проведення експертизи ДУ «Головне бюро Судово-медичної експертизи МОЗ України», м. Київ. Однак, відповідно до п. 9 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.10.2001 р. №397, експертизи мають призначатися лише відповідно до зони, яка обслуговується певною експертною установою (підрозділом). Окрім того, ст. 281 ЦПК України передбачає розгляд заяви про примусове надання психіатричної допомоги протягом 24 годин.

Судом враховується покликання представника ОСОБА_4, що згідно із п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про психіатричну допомогу», держава гарантує здійснення всіх видів експертизи психічного стану особи, але лише як державну гарантію щодо забезпечення психіатричною допомогою та соціальним захистом осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до ч. 1 ст. 145 ЦПК України, призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням сторони, якщо у справі необхідно встановити, зокрема, психічний стан особи. Однак, за змістом п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», така експертиза призначається у випадках, коли вирішення справи залежить від психічного стану особи не самого по собі, а в момент вчинення нею певної дії, як-от при розгляді справ про визнання правочинів недійсними з мотивів укладення їх фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати. При цьому відповідно до п. 7 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.10.2001 р. №397 предметом експертизи є визначення психічного стану осіб, яким призначено експертизу, не саме по собі, а у конкретні проміжки часу і лише відносно певних обставин, що становлять інтерес для суду. Розгляд справ даної категорії не пов'язаний із дослідженням психічного стану особи відносно певних обставин чи правових наслідків такої поведінки, а лише із визначенням тяжкості психічного стану та його негативного впливу на саму особу та/або оточуючих. У звязку із цим п. 8 зазначеного порядку не відносить особу, щодо якої вирішується питання про примусове надання психіатричної допомоги до обєкта експертизи.

Дослідивши матеріали заяви та заслухавши осіб, які беруть участь у справі, суд не вбачає підстав для призначення судово-психіатричної експертизи.

Керуючись ст. ст. 144, 145, 209, 210 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи відмовити.

Ухвала не підлягає окремому оскарженню. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий підпис

Народні засідателі підписи

Копія вірна:

Суддя Ярмолинецького райсуду А.В.Соловйов