АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4113/15 Справа № 175/1297/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Варенко О.П.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року про забезпечення позову

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку в порядку спадкування за законом , -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а ст.152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з викладеного, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання про забезпечення позову, а саме накладення арешту на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, а також земельну ділянку площею 0,1134 га, розташовані по АДРЕСА_1, оскільки судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної небезпеки, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або неможливості у майбутньому рішення суду. Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки заявником не було надано доказів того, що невжиття обраного нею виду заходу забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду щодо відмови в задоволенні зави про накладення арешту на спірне майно.

Отже, оскаржувана ухвала постановлена у відповідності з вимогами ст.ст. 151, 152 ЦПК України, з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2015 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

О.П.Варенко