Справа № 1329/4730/12 Головуючий у 1 інстанції:Варениця В.С.
Провадження № 22-ц/783/1186/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Шандри М.М.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, -

в с т а н о в и л а:

25 жовтня 2012 року гр. ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, вимоги якого під час судового розгляду збільшив та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 12 855 грн. 35 коп. завданої майнової шкоди та 10 000 грн. 00 коп. завданої моральної шкоди у зв?язку з ушкодженням здоров'я. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12 липня 2012 року близько 20 год. 00 хв. на автодорозі сполученням с. Поруби - с. Завадів Яворівського району відповідач ОСОБА_2, перебуваючи в якості пасажира автомобіля марки «Опель-Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1, не переконався, що це буде безпечним, відчинив двері автомобіля в момент проїзду повз автомобіля мотоцикла марки «Ява», реєстраційний номер НОМЕР_2, пасажиром якого він був, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді відкритого перелому правої стегнової кістки та був доставлений до Новояворівської районної лікарні. За допущене правопорушення відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. Для лікування ноги він витратив грошові кошти на придбання медичних препаратів, що стверджується довідками та товарними чеками. Крім цього, внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, внаслідок ушкодження здоров'я. Заподіяну моральну шкоду він оцінює в 10000 гривень.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач ОСОБА_4 підтримав збільшені позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог. Додатково показав, що 12 липня 2012 року він знаходився вдома, до нього прийшов ОСОБА_5 і він разом з ним вирішив поїхати в с. Завадів до знайомого, щоб домовитися про поїздку на заробітки. Коли вони проїжджали через с. Завадів, то він бачив автомобіль «Опель» і хлопців в ньому, які щось кричали до них. По дорозі за с. Поруби цей автомобіль їх обігнав і підняв пилюку. Тоді ОСОБА_5 вирішив обігнати автомобіль, який рухався попереду. Коли мотоцикл став обганяти автомобіль «Опель», який рухався по дорозі, то ОСОБА_2 відкрив задню ліву дверку і удар цією дверкою стався по його правій нозі, від чого він злетів з мотоцикла на дорогу, де від удару головою до дороги тимчасово втратив свідомість. Коли прийшов до свідомості, то побачив, що п'ятеро хлопців б'ють ОСОБА_5 Він лежав на дорозі позаду автомобіля за 20 метрів, а мотоцикл знаходився спереду автомобіля. Після того хтось викликав швидку, яка забрала його в Новояворівську лікарню, а пізніше в лікарню м. Львова. З приводу отриманого відкритого перелому він тривалий час лікувався, йому встановлена інвалідність, на лікування було витрачено значну суму коштів. На даний час він знову потребує операції. Відповідач ОСОБА_2 жодної допомоги не надав. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 12855 (дванадцять тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 35 коп. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 232 грн. 40 коп. витрат по оплаті судового збору. Всього 23087 (двадцять три тисячі вісімдесят сім) грн. 75 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, який вважає його необґрунтованим. Зазначає, що судом не взято до уваги його пояснення щодо обставин справи, зокрема, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, здійснюючи об'їзд автомобіля всупереч правилам дорожнього руху. Крім цього, судом не надано належної оцінки довідці Яворівського РВУ МВС України у Львівській області № 11781 від 18.11.2014 року, яка містить відомості про вчинення ОСОБА_5 наїзду на дверку автомобіля, внаслідок чого пасажир ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження та на даний час по даному правопорушенню триває досудове розслідування. У зв'язку з цим, ним було подано клопотання про зупинення провадження у справі, однак судом було безпідставно відмовлено у задоволенні цього клопотання. Також стверджує, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження моральних страждань та заподіяння моральної шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди та в матеріалах справи відсутні висновки судово-психологічної експертизи. Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6 повідомлені належним чином (а.с. 163), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10, 31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

12 липня 2012 року біля 20 год. 00 хв. на автодорозі сполученням с. Поруби - с. Завадів Яворівського району сталася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача ОСОБА_2, який, перебуваючи в якості пасажира в салоні автомобіля «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, в момент проїзду повз автомобіля мотоцикла марки «Ява», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 та пасажира ОСОБА_4, відчинив двері автомобіля, внаслідок чого відбулося зіткнення мотоцикла з автомобілем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби автомобіль та мотоцикл отримали технічні пошкодження, а пасажир мотоцикла ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відповідно до п. 5.1 Правил дорожнього руху України посадку (висадку) дозволяється здійснювати пасажирам після зупинки транспортного засобу лише з посадкового майданчика, а в разі відсутності такого майданчика - з тротуару чи узбіччя, а якщо це неможливо, то з крайньої смуги проїзної частини (але не з боку суміжної смуги для руху), за умови, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху. Також п. 5.3/б Правил дорожнього руху України пасажирам забороняється відчиняти двері транспортного засобу, не переконавшись, що він зупинився біля тротуару, посадкового майданчика, краю проїзної частини чи на узбіччі.

Згідно постанови Яворівського районного суду Львівської області від 20.08.2012 року гр. ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден на голові та обличчі зліва, верхніх кінцівках, правому коліні, рани в ділянці правого колінного суглоба, відкритого перелому нижнього кінця та внутрішного виростка правої стегнової кістки, відламкового перелому тіла правої стегнової кістки, які за ознакою тривалого розладу здоров'я кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що стверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 276/2012 від 03.08.2012 року (а.с. 4-6).

Також судом встановлено, що в результаті отриманих тілесних ушкоджень позивач ОСОБА_4 був госпіталізований до Новояворівської районної лікарні та в подальшому тривалий час проходив курси стаціонарного та амбулаторного лікування в різних медичних закладах. Зокрема, згідно представлених медичних документів ОСОБА_4 стаціонарно лікувався з 12.07.2012 року по 31.07.2012 року в Новояворівській районній лікарні № 1, з 31.07.2012 року по 14.08.2012 року в Комунальній міській лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова, з 08.10.2012 року по 18.10.2012 року в Комунальній міській лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова, з 11.02.2013 року по 23.02.2013 року в Яворівській центральній районній лікарні, з 29.07.2013 року по 07.08.2013 року в Комунальній міській лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова, з 09.09.2014 року по 23.09.2014 року в Новояворівській районній лікарні № 1.

Відповідно довідки до акту МСЕК від 31.01.2013 року ОСОБА_4 встановлена третя група інвалідності з 31.01.2013 року по 31.01.2014 року, згідно довідки до акту МСЕК від 13.02.2014 року позивачу ОСОБА_4 продовжено третю групу інвалідності до лютого 2015 року (а.с. 92, 122).

Відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1188 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Суд першої інстанції підставно не взяв до уваги твердження відповідача ОСОБА_2, що винним в скоєній дорожньо-транспортній пригоді є водій мотоцикла ОСОБА_5, оскільки згідно чинних Правил дорожнього руху України саме відповідач ОСОБА_2 при відкритті дверей та висадці з салону автомобіля повинен був переконатися, що буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху. Протиправні дії відповідача є у прямому причинному зв'язку з заподіянням тілесних ушкоджень позивачу.

Таким чином, районний суд дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_2, який визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в результаті чого позивачу було спричинено тілесні ушкодження, повинен нести цивільну відповідальність за завдану шкоду.

Під час стаціонарного лікування з приводу отриманих тілесних ушкоджень в Новояворівській районній лікарні, в Комунальній міській лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова, Яворівській центральній районній лікарні, ОСОБА_4 поніс витрати на придбання медикаментів та засобів медичного призначення в сумі 4 355 грн. 35 коп., що стверджується письмовими повідомленнями адміністрації медичних закладів про перелік використаних медикаментів на лікування ОСОБА_4, придбаних останнім за власні кошти, товарними чеками аптечних пунктів, довідками про вартість медикаментів. Також під час проведення оперативного лікування в Комунальній міській лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова ОСОБА_4 оплатив вартість товарів медичного призначення та набір інструментів (1 комплект набору блокуючого цвяха) в сумі 8500 гривень, що стверджується рахунком-фактурою від 03.08.2012 року та банківською квитанцією на ім'я ОСОБА_4 про проведену оплату.

Таким чином, загальна сума заподіяної майнової шкоди позивачу ОСОБА_4, доведеної в судовому засіданні, становить 12 855 грн. 40 коп. (з розрахунку 1268,45 грн. + 3086,90 грн. + 8500,00 грн.), що відповідає розміру заявлених позовних вимог в цій частині.

Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно ст. 1167 моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру моральної шкоди по даній справі, який слід було стягнути в користь позивача ОСОБА_4, районний суд врахував перенесену ним фізичну біль та страждання з приводу отриманих тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тривалсть перенесеного лікування, тривалість вимушених змін в життєвих стосунках, встановлення йому інвалідності.

З врахуванням вищенаведеного та обставин по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розумний, виважений і справедливий розмір моральної шкоди по заявлених позовних вимогах слід визначити в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги його пояснення щодо обставин справи, зокрема, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, здійснюючи об'їзд автомобіля всупереч правилам дорожнього руху, а також що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження моральних страждань та заподіяння моральної шкоди, не обґрунтовано розмір моральної шкоди та в матеріалах справи відсутні висновки судово-психологічної експертизи, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме постанови Яворівського районного суду Львівської області від 20 серпня 2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, за те, що останній 12.07.2012 року близько 20 год. 00 хв. на автодорозі сполученням с. Поруби - с. Завадів, перебуваючи в якості пасажира автомобіля «Опель Омега», реєстраційний номер НОМЕР_1, відчинив двері автомобіля, не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, в момент проїзду повз автомобіля мотоцикла марки «Ява», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, який перевозив пасажира ОСОБА_4, внаслідок чого відбулося зіткнення мотоцикла з автомобілем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав технічні пошкодження, а пасажир ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження.

Під час розгляду цієї справи ОСОБА_2 свою вину у вчиненні даного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся (а.с. 29).

В суді апеляційної інстанції підтверджено, що дана постанова відповідачем не оскаржувалась, не скасована, ОСОБА_2 сплатив призначений судом штраф.

Доказів заподіяння шкоди ОСОБА_4 внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого суду надано не було.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 30.07.2012 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді громадських робіт строком сорок годин, за те, що 12 липня 2012 року біля 21 год. 50 хв. ОСОБА_5, керуючи мотоциклом марки «ЯВА-350», реєстраційний номер НОМЕР_2, під час руху по дорозі села Завадів Яворівського району Львівської області, був зупинений працівниками міліції, так як перебував в стані алкогольного сп?яніння (а.с. 54).

З наведеного вбачається, що адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_5 на одну годину і 50 хвилин пізніше від правопорушення, яке вчинив відповідач ОСОБА_2, діяння якого є у прямому причинному зв'язку з заподіянням тілесних ушкоджень та шкоди позивачу.

У п. 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року звернуто увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер заподіяної позивачу шкоди, глибину його фізичних та душевних страждань з приводу отриманих ним тілесних ушкоджень середньої тяжкості, встановлення йому інвалідності, що для організації свого життя позивачу доводиться докладати додаткові зусилля, тривалість вимушених змін у життєвих стосунках, тому при визначенні розміру відшкодування, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, правильно визначив належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди - 10 000 гривень.

Висновок судово-психологічної експертизи у даному спорі не є обов?язковим, по справі зібрано та оцінено достатньо доказів, на підставі яких ухвалено дане законне рішення.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Шандра М.М.