Справа № 361/8805/14-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/2161/15 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 18 07.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Антоненко В.І.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору фінансового лізингу й стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 30 вересня 2014 року укладено договір фінансового лізингу № 000778. За умовами цього правочину лізингодавець зобов'язався придбати та передати у користування предмет лізингу, яким є автобус марки «БАЗ-079.32». Згідно із додатком № 1 до договору вартість предмета лізингу визначена в сумі - 360 000 грн. 00 коп., платежі визначені у розмірі - 50% від вартості предмету лізингу, щомісячний платіж в розмірі - 15 000 грн. 00 коп., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи в розмірі - 10% від вартості предмета лізингу, а саме 36 000 грн. 00 коп., комісійна винагорода лізингодавця за передачу предмета лізингу 3 % (10 800 грн. 00 коп.). Відповідно до додатку № 2 до договору вартість предмета лізингу становить - 360 000 грн. 00 коп., відсоток платежів 50%, сума лізингу - 180 000 грн. 00 коп., викупна вартість - 5 400 грн. 00 коп., відсоткова ставка - 10%, комісія - 3%, щомісячний платіж - 4 522 грн. 00 коп., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу та передачу автомобіля в сумі - 10 800 грн. 00 коп. На виконання правочину позивачем було сплачено відповідачу - 36 000 грн. 00 коп. 06 жовтня 2014 року позивач, вважаючи правочин несправедливим, звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору фінансового лізингу, на що одержав згоду, однак із відмовою у поверненні сплачених коштів.

Просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000778 із додатками до нього (1,2,3) від 30 вересня 2014 року, укладений між ним та ТОВ «ЛК «Еталон»; стягнути із ТОВ «ЛК «Еталон» на його користь грошову суму комісії за організацію договору фінансового лізингу № 000778 від 30 вересня 2014 року в сумі - 36 000 грн. 00 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_2 36 000 (тридцять шість тисяч) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 30 вересня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 було укладено договір фінансового лізингу № 000778. За умовами цього правочину лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме автобус «БАЗ - 079.32», а лізингоодежувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно із умовами цього договору. Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі предмету лізингу. Лізингоодержувач має право самостійно обирати транспортний засіб та його продавця (постачальника) і несе пов'язані із цим ризики. Продавцем (постачальником) транспортного засобу є особа, що як правило, зазначається у специфікації. Пунктом 3.5 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За цими зобов'язаннями відповідає продавець. Лізингодавець має право в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов договору (зокрема п.4.3.2.) розірвати його. При цьому лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.

Додатком № 1 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати першого авансового платежу (вартість предмета лізингу - 360 000 грн. 00 коп., відсоток платежів - 50,00%, сума виплат - 180 000 грн. 00 коп., щомісячний платіж - 15 000 грн. 00 коп., комісія за організацію (10%) - 36 000 грн. 00 коп., комісія за передачу (3%) - 10 800 грн. 00 коп.) (а.с.14).

Додатком № 2 до договору фінансового лізингу визначено графік сплати другого лізингового платежу (вартість предмета лізингу - 360 000 грн. 00 коп., авансовий платіж - 50,00%, сума лізингу - 180 000 грн. 00 коп., викупна вартість - 5 400 грн. 00 коп., відсоткова ставка - 12,50%, комісія - 5,00%, період лізингу (кільк. міс.) 60, щомісячний платіж - 4 522 грн. 00 коп.). Відвантаження автомобіля після оплати (авансовий платіж - 180 000 грн. 00 коп., комісія за передачу ПЛ - 10 800 грн. 00 коп.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Законом України «Про фінансовий лізинг» визначено фінансовий лізинг як вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

За вимогами ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

За змістом статей 1, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16 грудня 1997 року № 723/-ВР фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Договір лізингу має бути у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 16 названого Закону передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XIIпродавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Дослідивши умови правочину щодо прав та обов'язків лізингодавця та лізингоодержувача, суд І інстанції прийшов до висновку, що ряд його умов є несправедливими за змістом частини третьої статті 18 вказаного вище Закону України, зокрема, положення: - щодо обмеження прав споживача стосовно виконавця, третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); - встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; - надання можливості продавцю (виконавцю) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; - надання продавцю (виконавцю) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд; - визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві й надання продавцю (виконавцю) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Такими несправедливими умовами правочину є пункти договору фінансового лізингу: 5.4 (умови щодо можливості зміни вартості предмета лізингу й імперативний обов'язок лізингоодержувача єдиноразово доплатити різницю), 8.3, 8.8, 8.13 (умови щодо коригування лізингових платежів та проведення індексації розміру лізингової плати в залежності від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку, збільшенням або зменшенням податків, зборів, та інших обов'язкових платежів тощо), 8.15 (положення щодо неповернення сплачених лізингових платежів у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу, при тому, що лізингодавець у такому випадку наділений правом на одностороннє розірвання договору й повернення предмету лізингу). Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмету лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці й призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, у пункті 8.14 передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10 % від суми дострокового погашення.

Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. У пунктах 12.1., 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умовами договору не передбачено.

За змістом статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд І інстанції прийшов до правильного висновку про те, що право позивача як лізингоодержувача було порушено та його вимоги щодо повернення сплачених ним коштів на виконання договору фінансового лізингу підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Доводи, які б спростовували законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

Рішення суду І інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: