У х в а л а

14 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

суддів: Григор'євої Л.І.,

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,-

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування позикою та пені за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_3 проценти за користування позикою за період з 10 листопада 2009 року до 31 грудня 2013 року та пеню за прострочення сплати боргу за договором позики за період з 1 січня 2013 року до 31 грудня 2013 року в сумі 197 014 грн 50 коп., посилаючись на те, що 30 вересня 2009 року за договором позики він надав останньому 81 500 грн зі строком повернення до 31 грудня 2012 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 лютого 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 проценти за договором позики в сумі 16 459 грн 40 коп. та пеню за прострочення сплати боргу за договором позики в сумі 1 571 грн 95 коп.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 27 березня 2014 року рішення районного суду скасовано. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 проценти за користування позикою в сумі 187 990 грн та пеню за прострочення сплати боргу в сумі 5 949 грн 50 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного суду Полтавської області від 27 березня 2014 року залишено без змін.

До Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статей 258, 551 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної підстави ОСОБА_3 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року та від 18 березня 2015 року, в яких на його думку, зазначені норми права застосовані по-іншому.

Так, в наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2015 року та від 18 березня 2015 року суд касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження та залишаючи в силі рішення судів апеляційної інстанції виходив з обґрунтованості зменшення судом розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, виходячи з того, що розмір неустойки у декілька разів перевищує розмір основного боргу.

У той самий час, у справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про часткове задоволення позову ОСОБА_4 на підставі статей 625, 1046, 1048 ЦК України щодо стягнення процентів за користування позикою та пені за прострочення сплати боргу, розмір якої значно менше розміру суми боргу.

Доводи скарги фактично зводяться до неналежної оцінки судами обставин справи при визначенні розміру процентів та неустойки. При цьому прикладів неоднаковості застосування норм статей 258, 1048 ЦК України заявником не надано.

Відповідно до ч. 1 статті 360 ЦПК України у разі необґрунтованості заяви заявнику відмовляється у допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 360 ЦПК України колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України,

у х в а л и л а :

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування позикою та пені за договором позики відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Григор'єва

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема