печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Батрин О.В.,

при секретарі - Лимар А. О.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист гідності, честі та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист гідності, честі та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, а саме просив:

- визнати недостовірною інформацію відносно позивача, поширену ОСОБА_3 у розповсюдженому нею листі - зверненні від 12.09.2014 року до невизначеного кола осіб, а саме: «… Є така людина й серед кандидатів у народні депутати по 216 виборчому округу - ОСОБА_2, якого за сумнівні зв'язки з сім'єю ОСОБА_4 в народі влучно охрестили «золотим батоном». За вкрадені у народу кошти зараз убивають наших солдат на Донбасі, сіють паніку й зневіру. За ті ж украдені в народу кошти путінський найманець ОСОБА_2 зараз збирається купити собі депутатський мандат…»

- зобов'язати ОСОБА_3 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом опублікування та розповсюдження від імені ОСОБА_3 аналогічного за формою та стилістичним оформленням листа-звернення накладом 158 938 екземплярів до виборців 216-го виборчого округу з позачергових виборів до Верховної ради України 2014 року, із зазначенням у ньому такого тексту: «ОСОБА_2 є законослухняним громадянином та справжнім патріотом України, який бере безпосередню участь у матеріальному забезпеченні українських військовослужбовців для забезпечення територіальної цілісності та незалежності нашої Держави. ОСОБА_2 є сумлінним платником податків та відомим у Дарницькому та Дніпровському районах м. Києва меценатом.

У зв'язку з вищевикладеним я, ОСОБА_3, приношу ОСОБА_2 свої вибачення через розповсюдження мною завідомо недостовірної інформації щодо нього, зокрема його зв'язків з сім'єю ОСОБА_4 та участі у незаконній діяльності щодо підкупу виборців і вчиненні інших злочинів та правопорушень, а також за образливі прізвиська на його адресу»;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 120 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначена інформація є недостовірною, такою, що порушує його немайнові права, зокрема, ганьбить його честь, гідність, завдає шкоди діловій репутації. За вказаною інформацією складається враження, що позивач є злочинцем, державним зрадником, особою, яка з легкістю порушує закон та не має моральних цінностей.

У судовому засіданні представник позивача змінив позовні вимоги в частині зобов'язання ОСОБА_3 не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом опублікування та розповсюдження від імені ОСОБА_3 аналогічного за формою та стилістичним оформленням листа-звернення накладом 158 938 екземплярів до виборців 216-го виборчого округу з позачергових виборів до Верховної ради України 2014 року, із зазначенням у ньому такого тексту: «ОСОБА_2 є законослухняним громадянином та справжнім патріотом України, який бере безпосередню участь у матеріальному забезпеченні українських військовослужбовців для забезпечення територіальної цілісності та незалежності нашої Держави. ОСОБА_2 є сумлінним платником податків та відомим у Дарницькому та Дніпровському районах м. Києва меценатом.

У зв'язку з вищевикладеним я, ОСОБА_3, спростовую розповсюджену мною завідомо недостовірну інформацію щодо ОСОБА_2, зокрема його зв'язків з сім'єю ОСОБА_4 та участі у незаконній діяльності щодо підкупу виборців і вчиненні інших злочинів та правопорушень, а також спростовую недостовірну інформацію про образливі прізвиська ОСОБА_2»

Решту позовних вимог підтримав повністю.

Відповідач повторно до судового засідання не з'явилась з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.

З урахуванням думки представника позивача, суд розглянув справу у відсутність відповідача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що у листі - зверненні ОСОБА_3 «Ми здолаємо все» від 12.09.2014 року до невизначеного кола осіб була поширена інформація наступного змісту: «… Є така людина й серед кандидатів у народні депутати по 216 виборчому округу - ОСОБА_2, якого за сумнівні зв'язки з сім'єю ОСОБА_4 в народі влучно охрестили «золотим батоном». За вкрадені у народу кошти зараз убивають наших солдат на Донбасі, сіють паніку й зневіру. За ті ж украдені в народу кошти путінський найманець ОСОБА_2 зараз збирається купити собі депутатський мандат…» (а.с. 9).

Під час судового розгляду також встановлено, що позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були кандидатами в народні депутати по 216-го виборчому округу з позачергових виборів до Верховної ради України 2014 року, про що зазначив представник позивача у судовому засіданні.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач до 2012 року був членом ІНФОРМАЦІЯ_1, до котрої належав ОСОБА_4

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

Зі змісту ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи вбачається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Оскільки, ОСОБА_2, був кандидатами в народні депутати по 216-го виборчому округу з позачергових виборів до Верховної ради України 2014 року, то він був публічною особою, у зв'язку з чим підлягав ретельному громадському контролю і потенційно міг зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як він виконував або виконує свої функції.

Тому, судження, висловлені відповідачем ОСОБА_3 з приводу зв'язків позивача ОСОБА_2 із сім'єю ОСОБА_4, містять гостру критику діяльності позивача ОСОБА_2 як члена ІНФОРМАЦІЯ_1 та не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями.

Також інформація такого змісту «За ті ж украдені в народу кошти путінський найманець ОСОБА_2 зараз збирається купити собі депутатський мандат…», «… якого за сумнівні зв'язки з сім'єю ОСОБА_4 в народі влучно охрестили «золотим батоном» є оціночним судженням та не підлягає спростуванню, оскільки вказану інформацію не можна перевірити на відповідність її фактичним даним. Вказана інформація викладена з використанням мовно-стилістичних засобів.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.

Зокрема, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».

Рішенням Європейського суду від 15 березня 2011 року у справі «Отехі Мондрагон проти Іспанії» відзначено, що коментарі заявника проти короля Іспанії були зроблені у контексті політичної дискусії, яка має громадський інтерес. Висловлювання були зроблені під час прес-конференції, а відтак заявник не міг переформулювати, перефразувати свої слова чи взяти їх назад до того моменту, як вони були поширені.

Рішенням Європейського суду від 23 червня 2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 Конвенції утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї «інформації» чи «ідей», які «приємно» отримувати та які не є образливими, а також тих, які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи «роблять себе відкритими» для «публічної перевірки» тоді, коли виступають на «арену публічних дебатів».

Рішенням Європейського суду від 29 червня 2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії, дебатів з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи.

Отже, поширена інформація відповідачем про позивача містить оціночні судження відповідача відповідно до ст. 277 ЦК України, зокрема автором використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій тощо). А тому, такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, будучи публічною особою, мав би усвідомити, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватись у формі, яка не є обов'язково приємною для позивача, навіть, шокуючою.

Крім того, позивач мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача.

Слід зазначити, що зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації.

Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитує його. Натомість, позивач став народним депутатом по 216-го виборчому округу з позачергових виборів до Верховної ради України 2014 року та на даний час є народним депутатом України 8-го скликання, позафракційним.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги закону суд не вбачає підстав для задоволення позову.

В зв'язку з цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 297, 299, 277 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 10, 15, 88, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист гідності, честі та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Батрин О.В.