Справа № 761/1021/15-ц
Провадження №2/761/2627/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Макаренко І.О.

при секретарі Нечипорук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати договір дарування квартири, укладений між ним та відповідачем 23.11.2004 року, недійсним.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі до 2004 року. Після розірвання шлюбу придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Через короткий час він з відповідачкою спробували відновити стосунки та 23.11.2004 року позивач подарував відповідачці спірну квартиру. Позивач у цей час перебував у вкрай важкому психологічному стані у зв'язку із хворобою матері, вважає, що відповідачка скористалася цими обставинами на свою користь. Просить визнати договір дарування квартири від 23.11.2004 року, посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кулєшовою Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 12-5165 недійсним.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в ньому та просив його задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кулєшовою Ю.В., яка встановила особу сторін та їх дієздатність, при цьому нотаріусом були додержані загальні вимоги, які є необхідні для чинності правочину. Крім того, мати позивача у 2004 році почувала себе цілком здоровою, на момент дарування квартири позивач працював в СБУ та проходив медичний огляд, тому твердження про те, що він перебував у вкрай важкому психологічному стані є безпідставними.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив.

23.11.2004 р. позивач уклав з відповідачем договір дарування квартири, за яким позивач подарував, а відповідач прийняв в дар квартиру АДРЕСА_1

Договір був посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Кулєшовою Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 12-5165 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тобто, сторони досягли згоди з умовами договору, а позивач погодивсь з цим, підписавши його, при цьому мав вільне волевиявлення.

Згідно ст. ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таких підстав судом не встановлено.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач жодним чином не довів, що на час дарування квартири перебував у вкрай важкому психологічному стані через хворобу своєї матері, тому вимоги позивача свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 638 ЦК України, ст. 10, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: