АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1992/15 Доповідач - Кукліна Н.О.
Справа № 638/1053/14-ц
Категорія : житлові Головуючий 1 інст. - Штих Т.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в Кокоші В.В.

Шевченко Н.Ф.

За участі секретаря Лашакової Д.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю , вселення та визначення порядку користування квартирою

по апеляційній скарзі ОСОБА_4

на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю , вселення та виділення йому в користування на 1/3 частину належної йому у праві власності частки квартири житлову кімнату 4 площею 11,7 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1, залишивши в користуванні відповідачів кімнату 5 площею 23,4 кв. м. Інші приміщення: коридор 1 площею 4,3 кв. м., вбиральню 2 площею 1,1 кв. м. та кухню 3 площею 6,6 кв. м. залишити в загальному користуванні співвласників. Усунути перешкоди в користуванні власністю - 1/3 часткою двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 та вселити його в зазначену квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він, його колишня дружина та дочка є співвласниками двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1. З 2010 р. відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні власністю, постійно влаштовують сварки, роблять спільне життя нестерпним, а в серпні 2012 р. відповідач ОСОБА_5 витягла в нього ключі від квартири і з цього часу він взагалі позбавлений права користуватися квартирою, у зв'язку з чим змушений звернутися до суду.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 р. позов ОСОБА_3 задовольнено частково. Виділено ОСОБА_3 в користування житлову кімнату 4 площею 11,7 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 . Залишено в користуванні відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 кімнату 5 площею 23,4 кв. м. Інші приміщення: коридор 1 площею 4,3 кв. м., вбиральню 2 площею 1,1 кв. м. та кухню 3 площею 6,6 кв. м. залишено в загальному користуванні співвласників. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні власністю - ? часткою двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 та вселено його в зазначену квартиру. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2014 р. заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухваленні судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, вказує, що судом взагалі не було розглянуто її клопотання про зупинення розгляду даної справи до вирішення іншої. Суд першої інстанції не врахував, що спірна квартира належить сторонам на праві власності і частка позивача менше, ніж 1/2 частина, яку визначив суд . Права позивача на проживання в квартирі ніхто не порушував і підстав для його влучення у суду першої інстанції не було.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін та їх представників, обговоривши наведені в скарзі доводи та заперечення, перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи часткового позов, суд першої інстанції виходив із доведеності , що спірна квартира АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , частки яких у праві власності є рівними.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов внаслідок неповного з'ясування обставин , що мають значення у справі.

Матеріали справи свідчать,що двокімнатна квартира АДРЕСА_1, придбана на ім'я ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу № РЗ - 719 від 27.06.1996 р. та зареєстрована в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Квартира складається з двох ізольованих кімнат житловою площею 35,1 кв. м., у тому числі 1 кімната 11,7 кв. м., 2 кімната 23,4 кв. м., кухні площею 6,6 кв. м., вбиральні 1,1 кв. м., коридору 4,3 кв. м., квартира обладнана балконом 3,0 кв. м., загальна площа квартири 48,0 кв. м., висота приміщень 3,05 м.

Сторонами не заперечується, що при вселенні в квартиру в 1996 році кожен з них мав рівне право на користування житлом у спірній квартирі, між ними була досягнута домовленість щодо встановлення фактичного порядку користування житловими приміщеннями, згідно якому кімнату 11,7 кв. м. з балконом займала та займає по теперішній час ОСОБА_4 разом із своєю малолітньою дитиною. Кімната 23,4 кв. м. залишається у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 3 грудня 2014 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1. 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності батькам ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Згідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідачі категорично заперечують проти визначення їм у спільне користування кімнати 23,4 кв. м. з виділення позивачеві у користування кімнати 11,7 кв.м з балконом.

Виходячи із загальних принципів цивільного судочинства судом може бути вирішено спір , що виник між співвласниками, які не домовилися щодо володіння та користування спільним сумісним майном.

Цивільно-правовим наслідком визначення порядку користування квартирою, як об'єкту спільної власності, є визначення розміру частки кожного зі співвласників у праві власності на спільне майно, припинення спільної сумісної власності та визначення у користування співвласника майна частини, що припадає на його частку.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами розмір часток не визначався, право спільної сумісної власності на частину квартири між колишнім подружжям не припинялося, і такої вимоги позивач в суд не пред'являв. Визнання позивачем за донькою права власності на 1/3 частину спірної квартири у встановленому законом нотаріальному порядку не оформлено. Позивач на власний розсуд обчислив розмір часток сторін у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Колегія суддів , оцінюючи встановлені у справі обставини, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, визнає неприйнятним запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування квартирою між співвласниками з визначення у користування позивача кімнати 11,7 кв.м з балконом, який не враховує інтереси відповідачів, як співвласників, які не надали згоду на зміну існуючого порядку користування житловими кімнатами в квартирі та визначення їм у спільне користування кімнати 23,4 кВ.м. без порушення їх житлових прав.

Також колегія суддів враховує пояснення сторін щодо наявності іншого можливого варіанту встановлення порядку користування квартирою шляхом проведення переобладнань кімнати 23,4 кв.м.. Проте такі вимоги в суд першої інстанції сторонами не пред'являлися.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи, що позивач в спірній квартирі не проживає.

Доказів правомірного обмеження позивача у доступі у спірну квартиру, яка належить сторонам на праві спільної власності, відповідачами не надано .

За таких обставин є доведеними та підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільною власністю - квартирою АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Виходячи з наведеного колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції,визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 309, 313, 317, 319, 323, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2014 року скасувати та ухвалити новее рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково. Усунути ОСОБА_3 перешкоди в користуванні спільною власністю - квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою з визначенням у користування житлової кімнати 4 площею 11,7 кв. м. квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Судді