Справа № 464/944/14 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/2244/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді: Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Арена Львів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача Державного підприємства «Арена Львів» середній заробіток за затримку у розрахунку в розмірі 19 549, 50 грн.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення винесене при недоведеності обставин, які суд вважав встановленими. Після звільнення з роботи за власним бажанням заборговану суму йому виплатили лише в процесі примусового виконання рішення суду. Судом зроблено помилковий висновок про те, що наявність арештованих рахунків ДП «Арена Львів» згідно з постановами державного виконавця вказує на відсутність вини підприємства щодо затримки виплат заробітної плати. Списування ВДВС коштів, які йшли на погашення заборгованості перед попередньо звільненими працівниками як підстава відмови у позові є передчасною, оскільки такі дії не звільняють підприємство від відповідальності. Накладення арешту на рахунки у зв`язку з потребою погашення боргів, які виникли внаслідок неналежної господарської діяльності, не може свідчити про відсутність вини боржника.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 працював в ДП «Арена Львів» на посаді начальника юридичного відділу з 15.10.2013 року. Звільнений з роботи 13.02.2014 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вказане підтверджується копією трудової книжки позивача (записи №№ 17, 18.).

Судом встановлено, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні та позивач вимушений був звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

Так, 26.02.2014 року Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ, яким стягнуто з ДП «Арена Львів» на користь ОСОБА_2 - 17 509, 58 грн. заборгованості із заробітної плати.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження №42748562, відкритого Сихівським ВДВС Львівського МУЮ 03.04.2014 року з примусового виконання судового наказу Сихівського районного суду м. Львова № 464/2164/14-ц від 26.02.2014 року, платіжним дорученням № 856 від 16.07.2014 року заборгованість у сумі 17 509,58 грн. перераховано стягувачу.

Як видно з карткового рахунку позивача, заборгованість по заробітній платі з ДП «Арена Львів» такому переведена на картковий рахунок 25.07.2014 року, чого не заперечує відповідач /а.с. 4/.

Відмовляючи у задоволенні позову позивача ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що відсутність грошей на розрахунковому рахунку, фінансові труднощі підприємства не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності відповідно до ст. 117 КЗпП України. Разом з тим , взявши до уваги постанови державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ від 10.01.2014 року № 41221590, від 22.01.2014 року № 41378581, від 04.02.2014 року № 41509370, № 41635579, якими накладено арешт на рахунки ДП «Арена Львів», дійшов висновку про те, що затримка розрахунку при звільненні позивача виникла не з вини підприємства, оскільки державною виконавчою службою було накладено арешт на рахунки підприємства, що, в свою чергу, виключило можливість відповідачу розпоряджатися своїми коштами в період звільнення позивача та за відсутності інших можливостей - вчасно виплатити заробітну плату.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Положеннями ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стаття 117 КЗпП України визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини. Висновок суду першої інстанції про неможливітсь розпоряджатись коштами через арешт рахунків державною виконавчою службою не свідчить про відсутність вини роботодавця і не є підставою для звільнення останнього від обов`язку сплатити зазначені кошти. Як встановлено та видно з матеріалів справи, період затримки розрахунку при звільненні позивача ОСОБА_2 - з 13.02.2014 р. по 25.07.2014р., однак як видно з довідок відділу ВДВС, період арешту окремих рахунків відповідача виходить за межі періоду затримки у розрахунку з позивачем, та існували і інші відкриті рахунки, не зазначені у постановах, на які посилався суд, та на які арешт був накладений після фактичного розрахунку з позивачем /а.с. 139-142/. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, повно та всебічно не з`ясував тих обставин у справі, на які сторони покликались як на підставу своїх вимог та заперечень, тому доводи апеляційної скарги позивача є підставним, та така підлягає до задоволення, а отже позивачу слід виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку з 13.02.2014 року по 25.07.2014 року.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В грудні та січні 2013 року (які передували звільненню) заробітна плата позивача становила 9176,00 грн., кількість відпрацьованих робочих днів за цей період відповідно - 22 та 21, разом 43 дні. Середньоденна заробітна плата - 213,40 грн. Число робочих днів позивача з дня звільнення по день фактичного розрахунку - 109, з них: лютий 2014 р. - 11 р. дн., березень 2014 р. - 20 р.дн., квітень 2014 р.- 21 р.дн., травень 2014 р. -19 р.дн., червень 2014 р. - 19 р.дн., липень 2014 дн. - 19 р.дн. Відповідно середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку = 109 днів х 213,40 грн. = 23260,60 грн. Як позивач, так і відповідач, надаючи свій альтернативний розрахунок, вважають, що дана сума має бути зменшеною, враховуючи податок на доходи з фізичних осіб, розрахований відповідачем податок становить 3 710,70 грн., сторони його розмір не оспорюють /а.с.30/, відтак, розмір стягуваної суми слід зменшити саме на 3 710,70 грн. та стягнути з відповідача в користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в сумі - 19549, 90 грн.

Керуючись ч.1 ст.307, ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, стягнути з ДП «Арена Львів» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.02.2014 року по 25.07.2014 року в розмірі 19 549, 90 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскарженим до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в двадцятиденний строк з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.