Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1850/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Н. Ю.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

12.08.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Дуковського О.Л., Карпенка О.Л.

із секретарем - Лазаренко-Шаповаловою В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Кіровоградська міська рада, КРЕП № 6, про усунення перешкод у користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 травня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Кіровоградська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні ними права користування належною їм на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом перенесення самовільно збудованої перегородки у веранді вказаного будинку в бік квартири № 5, відраховуючи від кухонного вікна квартири позивачів на 60 см, та перенесення за цю перегородку вхідних дверей і сходів разом з навісом над ними, які є в одноосібному користуванні відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що відповідач самовільно збудувала у веранді, яка є у загальному користуванні будинку, перед кухонним вікном квартири позивачів дерев'яну перегородку, відгородивши собі частину спільного коридору.

Цією перегородкою разом з дверима та сходами, якими користується лише вона одноосібно, і навісом над ними сусідка закрила проникнення світла у вікно на кухні. Позивачі змушені в результаті цього цілий день освітлювати кухню електричною енергією, що є недешевим задоволенням і не дуже корисним для здоров'я.

Влаштований відповідачем вхідні двері, сходи з навісом над ними та перегородка спричиняють великі незручності, так як перешкоджають проникненню природного освітлення у вікно на кухні, а також перед вікном постійно ходять люди, які приходять в квартиру відповідача, заглядають у вікно, що створює великий дискомфорт. Позивачі позбавлені можливості провітрювати кухню, тому що, коли вони відкривають вікно, відповідач, проходячи мимо, його зачиняє.

В ході розгляду справи позивачі змінили предмет позову та просили усунути перешкоди у здійсненні права користування належною їм на праві власності квартирою шляхом зруйнування самовільно збудованої перегородки у веранді житлового будинку АДРЕСА_1 та перенесення за лінію межі між квартирами № 3 та № 4 вхідних дверей та сходів разом із навісом над ними, які є в одноосібному користуванні відповідача, щоб вони не заважали проникненню світла до кімнати позивача.

Мотивували тим, що відповідач перенесла дерев'яну перегородку, збудовану нею біля вікна кухні позивача в інше місце і поставила так, що забрала собі повністю частину оспорюваного коридору. Позивачі не можуть дістатись до свого вікна, так як тепер вхід до їх вікна по сусідських дерев'яних сходах, а ключів від даного входу вони не мають.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 квітня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено КРЕП № 6 - балансоутримувача будинку.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 травня 2015 року відмовлено у задоволенні вказаного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ставиться питання про скасування судового рішення з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Представником відповідача ОСОБА_6 подано письмові заперечення проти доводів апеляційної скарги, в яких вона просить залишити рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_6, яка підтримала свої заперечення, вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника або місцезнаходження його майна.

Статтею 319 ЦК України встановлені загальні підстави здійснення власником права власності, відповідно до яких останній володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вказаної норми власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає у користуванні та розпорядженню належним йому майном. При цьому характерною ознакою такого способу захисту права власності є те, що такі перешкоди об'єктивно існували, внаслідок чого порушували права власника і були протиправними.

Позивачі звертаючись до суду в обргунтування своїх вимог вказували на наявність об'єктивних перешкод із фактом самочинного будівництва відповідачем перегородки у веранді житлового будинку АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 28989635 від 04.11.2014 р. та копією договору купівлі-продажу квартири від 11.08.2004 р. (а.с. 6-7,13).

ОСОБА_4 отримала квартиру АДРЕСА_2 на підставі ордеру на жиле приміщення НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради 29.09. 2014 року, проживає в ній разом із сином ОСОБА_7, дочкою ОСОБА_8, онуком ОСОБА_9 (а.с. 54).

За довідкою КРЕП № 6 № 65 від 15.04.2014 р. згідно технічного паспорту дерев'яна перегородка існувала з моменту експлуатації будинку та була передбачена для використання мешканцями квартир № 4 та № 5. Для квартир № 1, 2, 3 було передбачено інший вхід до веранди (а.с. 9).

З матеріалів інвентарної справи, оглянутої у судовому засіданні, вбачається, що дерев'яна перегородка існувала з часу введення будинку в експлуатацію (а.с. 100), в тому числі на час придбання квартири позивачами, що не заперечувалось сторонами.

Відповідно до відповіді Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області № 01-06/119 від 10.10.2014 р., 05.06.2014 року посадовою особою Інспекції було здійснено вихід за спірною адресою, де встановлено, що встановлені металеві сходи та влаштована дерев'яна перегородка, що не потребує одержання (реєстрації) дозвільних документів Інспекції та розроблення проектної документації (а.с. 11).

Згідно акту від 23.05.2014 року, складеного майстрами КРЕП № 6 ОСОБА_10 ОСОБА_11, юристом ОСОБА_12, за заявою ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 проведено обстеження перегородки веранди, розташованої в вищевказаному будинку. Згідно технічного паспорта на будинок веранда поділена на дві частини: перша на квартири №№ 1; 2; 3, друга на квартири №№ 4; 5. Першу перегородку на веранді перенесли мешканці квартири № 1 зі згоди інших мешканців, друга перегородка існувала до 19.05.2014 р. Виходом на місце 23.05.2014 р. проведено обстеження веранди та встановлено, що дійсно перегородка на веранді між кв. 4; 5 та 3; 2 частково зруйнована мешканцем кв. 3 ОСОБА_2, який є співвласником вказаної квартири, та мешкає за іншою адресою. За даною адресою мешкає квартирант. В квітні місяці гр. ОСОБА_2 звертався в КРЕП № 6 з проханням надати дозвіл на знос перегородки на веранді між кв. 4; 5 та кв. 3; 2 та КРЕП № 6 двічі відмовляв, мотивуючи тим, що немає згоди мешканців кв. 5 (а.с. 56).

На час розгляду справи апеляційним судом позивач ОСОБА_2 прибрав вказану перегородку, що підтверджено ним та представником відповідача.

Як вбачається з відповіді Кіровоградського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Кіровоградській області №633/02-02 від 16.04.2015 року, проведено заміри природного освітлення приміщенні кухні житлового помешкання за адресою АДРЕСА_1. За результатами вимірювань (протокол проведення дослідження освітленості № 46б від 14.04.2015 р.) виміряний рівень коефіцієнта природі освітленості кухні житлового помешкання не відповідає вимогам ДББ 2.5 - 28- 2006. Причини не зазначені. (а.с. 97-98).

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частина 7 статті 376 ЦК України передбачає, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, покладення судом на особу обов'язку знести нерухоме майно за її рахунок можливе за наявності в сукупності принаймні наступних умов, а саме: будівництво нерухомого майна здійснено саме цією особою; перебудова цього об'єкта є неможливою або особа відмовилась здійснити таку перебудову; наявне порушення прав інших осіб або суперечність суспільним інтересам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач не будувала перегородку, згідно технічної документації, вона існувала під час введення будинку в експлуатацію, тому вказану перегородку у веранді житлового будинку № 20 по вул. Чигиринській не можна вважати самовільно збудованою відповідачем.

Відповідно роз'яснень, наданих п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати, усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

Конституційних Суд України своїм рішення № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року, зіславшись на ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», згідно якої спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна і неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності та не підлягає відчуженню, а загальне майно - у спільній частковій власності, зазначив, що відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають прав розпоряджатися ними в межах, встановлених даним Законом та цивільним законодавством.

В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що власники приватизованих квартир багатоквартирних будинків є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і поділу веранд та сходових кліток.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції, дослідив обставини, на які посились позивачі в обгрунтування своїх доводів, надані сторонами докази, в тому числі заслухав пояснення свідків, дав їм належну оцінку, і дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність існування реальних перешкод створених відповідачем та відповідності обраного способу захисту, а саме щодо перенесення вхідних дверей на веранду та сходів разом із навісом над ними, які є в одноосібному користуванні відповідача за лінію межі між квартирами № 3 та № 4, обставинам справи.

Зокрема, позивачами не надано доказів належності саме відповідачу сходів та навісу, згідно технічної документації сходи існували під час введення будинку в експлуатацію. Крім цього, обираючи саме такий спосіб поновлення своїх прав позивачи не надали доказів безпеки такого способу та не вказали на механізм його реалізації.

Також, суд звернув увагу, що позивачами не було заявлено вимог щодо усунення перешкод у користуванні входом на веранду та самою верандою.

Відповідно до ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд обгрунтовано вважав, що позивачами не доведено обставини щодо створення відповідачем незручностей та/або вчинення протиправних дій (бездіяльності), в результаті яких порушуються права позивачів на користування житлом та іншим майном.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав.

Звертаючись з позовом до суду, позивачі посилались на те, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1, через влаштування перегородки у веранді, вхідних дверей, окремих сходів з навісом до квартири № 5, наймачем якої є ОСОБА_4, яка самовільно здійснила перебудову, внаслідок чого до кухні позивачів не потрапляє сонячне світло і не має можливості провітрювати приміщення. Також до вікна є доступ сусідів та інших сторонніх осіб.

Суд першої інстанції, перевірив наведені позивачем доводи та з урахуванням наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, яким надав належну оцінку у їх сукупності, дійшов правильного висновку про недоведеність вини відповідача та причинно-наслідкового зв"язку між вказаними позивачами діями і наслідками, пославшись на обставини, які відповідають матеріалам справи.

Суд надав належну оцінку й врахував той факт, що порядок користування загальними приміщеннями будинку, зокрема верандою, було визначено між колишнім власником квартири, що на даний час належить позивачеві, та власниками і наймачами інших квартир, такий порядок зберігався допоки власник кв. № 1 не влаштував перегородку у загальному приміщенні, внаслідок чого у позивача виникла необхідність влаштування сходів до своєї квартири.

Як убачається з технічної документації на будинок (а.с. 100, 121-126), фотографій (а.с. 73, 74, 103), вікно кухні позивачів виходить у веранду, що також має рами з вікнами, які закриті самими власниками спірної квартири, що не заперечувалось позивачем.

Доводи позивачів щодо створення їм перешкод для обслуговування стіни та вікна своєї квартири, захоплення частини зовнішньої стіни кухні внаслідок влаштування сусідкою вхідних дверей та перегородки грунтуються на припущеннях, не підтверджені висновками спеціалістів чи експерта.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін у справі, свідків, суд першої інстанції дійшов по суті правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з наступного дня.

Головуючий суддя

Судді: