Справа № 145/2191/14-ц Провадження № 22-ц/772/1265/2015Головуючий в суді першої інстанції Мазурчак А. Г.
Категорія 27 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки імені о. І.Кульматицького на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 березня 2015 року в справі за позовом Кредитної спілки імені о. І.Кульматицького до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

встановила:

Кредитна спілка імені отця І. Кульматицького звернулася в Тиврівський районний суд з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 19.07.2013 року відповідно до кредитного договору №126 ОСОБА_3, яка є членом кредитної спілки, отримала в ній кредит в сумі 5000 грн. строком на 18 місяців і зобов'язалася повернути зазначену суму, а також проценти за користування кредитом, згідно графіка розрахунків.

Свої зобов'язання за договором боржник ОСОБА_3 виконувала неналежно, а тому станом на 13.11.2014 року виникла заборгованість в сумі 5489 грн. 27 коп., а саме: 2778,32 грн. - основна сума кредиту, 349,38 грн. - проценти за користування кредитом, 2361,57 грн. - пеня, які позивач просив стягнути солідарно з боржника, а також ОСОБА_4, яка відповідно до укладеного 19.07.2013 року договору поруки відповідає за зобов'язаннями позичальника в повному обсязі.

04.03.2015 року представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 33), відповідно до якої кредитна спілка не підтримувала вимоги про стягнення пені, проте збільшила суму нарахованих за користування кредитом процентів та просила стягнути 3583,94 грн., з яких 2778,32 грн. - основна сума кредиту, та 805,62 грн. - проценти за весь час користування ним по 04.03.2015 року.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 березня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь кредитної спілки імені о. І.Кульматицького заборгованість в сумі 3403,10 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погодившись із рішенням представник кредитної спілки подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати його і ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що частково задовольняючи позов суд першої інстанції безпідставно обмежив період, за який стягуються проценти за користування кредитом терміном дії кредитного договору.

В судовому засіданні представник апелянта - голова правління кредитної спілки імені о. І.Кульматицького - Тучинська Г.І. вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній, і просила задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Судом встановлено, що за договором споживчого кредиту №126 від 19.07.2013 року ОСОБА_3, яка є членом кредитної спілки імені о. І.Кульматицького, отримала в ній кредит строком на 18 місяців в сумі 5000 грн. (а.с. 4-5) і зобов'язалася повернути зазначену суму, а також проценти за користування кредитом згідно графіка розрахунків в розмірі 54% річних.

В забезпечення виконання вказаного договору споживчого кредиту 19.07.2013 року був укладений договір поруки №126 з ОСОБА_4 (а.с. 6), згідно якого поручитель взяла на себе обов'язок солідарно відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_3 у випадку неналежного виконання останньою грошових зобов'язань за договором споживчого кредиту.

ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість. Так, відповідно до розрахунку позивача станом на 04.03.2015 року заборгованість по тілу кредиту склала 2778,32 грн.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Крім того, станом на 04.03.2015 року позивачем нараховано проценти за користування кредитом в сумі 805,62 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до умов кредитного договору (п. 1.4) строк його дії складає 18 місяців, тобто до 19 січня 2015 року, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом після цієї дати.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як він не відповідає дійсним обставинам справи й зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що уразі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи N6-37цс15 і згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обов'язковою для врахування при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору проценти за користування кредитом становлять 54% річних (п. 1.1), а обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (п. 3.2).

При цьому прострочення сплати кредиту та процентів згідно графіка розрахунків не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем (п. 3.3). Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору (п. 6.4).

Відтак ненарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору не відповідає вимогам ст. 625, 1048 ЦК України й умовам укладеного між сторонами договору.

Отже до стягнення підлягають як основна сума кредиту, так і проценти за користування ним за весь час до дня повернення позики, а в справі, що переглядається - по 04 березня 2015 року в сумі 805,62 грн., як про те просив позивач.

Невідповідність висновків суду обставинам справи й неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 39 Постанови від 17.10.2014 року №10 при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Відтак до стягнення з відповідачів в рівних частках підлягають судові витрати - сплачений позивачем судовий збір за подання позову й апеляційної скарги в розмірі 365,40 грн.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки імені о. І.Кульматицького задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 березня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки імені о. І.Кульматицького заборгованість за кредитним договором №126 від 19 липня 2013 року в сумі 3583 грн. 94 коп., з яких основна сума кредиту - 2778 грн. 32 коп., проценти за користування кредитом станом на 04 березня 2015 року - 805 грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь кредитної спілки імені о. І.Кульматицького судові витрати по справі - судовий збір в сумі 182 грн. 70 коп. з кожної.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду/підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.