Провадження №22-ц/784/731/15
Провадження № 22ц/784/731/15 Суддя першої інстанції: Подзігун Г.В.
Категорія 20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Харитонової І.В.,

за участю: представника позивача Юрченка В.Я.,

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк») до ОСОБА_6, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Миколаївській області, треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, ОСОБА_8, ОСОБА_9, товариство з обмеженою відповідальністю «ДКБА3» про визнання недійсним правочину, зобов'язання повернути майно та скасування реєстраційного запису,

в с т а н о в и л а:

В вересні 2014 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину, зобов'язання повернути майно та скасування реєстраційного запису.

Позивач зазначав, що 1 вересня 2014 року т.в.о. голови правління ПАТ «КБ «Актив-Банк» ОСОБА_10 уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу нежитлової будівлі банку АДРЕСА_1

Посилаючись на те, що ОСОБА_10 не мав повноважень на відчуження майна банку, позивач просив суд визнати недійсним зазначений договір, зобов'язати ОСОБА_6 повернути банку вказане нерухоме майно та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на спірне майно за відповідачем.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним за правилами ст.ст. 215-216 ЦК України, суд першої інстанції виходив з правомірності спірного правочину та вважав, що такий спосіб захисту відповідає спірним правовідносинам.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає вимогам матеріального права.

Так, із змісту ст.ст. 15-16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, потерпіла особа має обрати саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Із матеріалів справи вбачається, що 1 вересня 2014 року ПАТ «КБ «Актив-Банк», в особі т.в.о. голови правління ОСОБА_10, уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу нежитлової будівлі банку АДРЕСА_1

4 вересня 2014 року ОСОБА_6 уклав договір купівлі-продажу вказаної нежитлової будівлі зі ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 174), яка подарувала спірне нерухоме майно ОСОБА_9 на підставі договору дарування від 5 вересня 2014 року (т. 2 а.с. 93). Останній в свою чергу передав вказану будівлю до статутного фонду ТОВ «ДКБА3» (т. 1 а.с. 157).

ПАТ «КБ «Актив-Банк» звернулось з позовом про визнання недійсним першого договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладеного з ОСОБА_6 1 вересня 2014 року, з підстав невідповідності цього правочину вимогам закону.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України).

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі за № 6-95цс13.

Отже, пред'явлення ПАТ «КБ «Актив-Банк» вимог до ОСОБА_6 про визнання недійсним першого договору купівлі-продажу спірного майна, за наявності подальшого відчуження цього майна третім особам, не може вважатись належним способом захисту, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з інших підстав, рішення підлягає зміні відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а саме визначення підстави для відмови в задоволенні позову, якою слід вважати неналежний спосіб захисту порушеного права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року змінити.

Підставою відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вважати неналежний спосіб захисту порушеного права.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: