Справа № 750/2296/15-ц
Провадження № 2/750/1254/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Сапона А.В.,

при секретарі - Шиловій Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції, Комунальне підприємство "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації", про набуття права власності на майно за набувальною давністю, -

в с т а н о в и в:

10.03.2015 року позивачі звернулись з позовом до відповідачів про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, посилаючись на те, що вони більше десяти років безперервно та добросовісно володіють даним нерухомим майном.

Від позивачів та їх представника через канцелярію суду надійшли заяви про розгляд справи без їх особистої участі, при цьому вони наполягали на задоволенні позову.

Від відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_3 також надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому проти задоволення позову вони не заперечували.

КП "ЧМБТІ" надіслало до суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника, у вирішенні спору третя особа покладалась на розсуд суду.

Реєстраційна служба Чернігівського міського управління юстиції свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи було сповіщено завчасно належним чином.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 з 14.03.2002 року зареєстрована та проживає по сьогоднішній день в квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_5, відповідно до Розпорядження ЧТЦ "Дружба" №12 від 27.10.2000 року також проживають по сьогоднішній день у вищезазначеній спірній квартирі.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігові від 20.05.2002 року за ОСОБА_2 та її неповнолітнім сином ОСОБА_5 визнано право на проживання в квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 08.12.2004 року по справі № 2-136/04 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виселення та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, підприємства "Інвальплюс", приватного нотаріуса Чернігівського міського округу Матвієнка С.М. про визнання недійсним договору, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03.03.2005 року - визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.12.2002 року квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та підприємством "Інвальплюс", оскільки підприємство не надало достатніх доказів на те, що має право власності на квартиру і має право її відчужувати.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігові від 05.04.2006 року по справі № 2-423, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 30.05.2006 року, за позовом ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_10 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та стягнення моральної шкоди, було визнано недійсним договір купівлі-продажу НОМЕР_1 від 30.01.2003 року квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.03.2010 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2010 року, в задоволенні позову Регіонального відділення фонду державного майна України по Чернігівській області до виконкому Чернігівської міської ради та БТІ про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за державою в особі Регіонального відділення фонду державного майна України по Чернігівській області було відмовлено, в зв'язку з незастосуванням правових наслідків недійсності правочинів, що потягнуло за собою неможливість скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Відповідно до норм статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. При цьому враховується, що володіння є добросовісним, якщо особа не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

В розумінні зазначеного вище, суд вважає, що позивачі по справі добросовісно заволоділи спірною квартирою. При цьому, протягом всього часу володіння були впевнені, що на спірне майно не можуть претендувати інші особи, оскільки таке майно отримано нами з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безперервно проживали в спірній квартирі, сплачували комунальні послуги, несли всі інші витрати пов'язані з володінням, оскільки іншого житла не мали.

Спірна квартира не перебуває в державній власності, про що свідчить реєстрація права власності на неї, яка чинна і на сьогоднішній день за відповідачем ОСОБА_3, хоча рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігові від 05.04.2006 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу НОМЕР_1 від 30.01.2003 року щодо спірної квартири.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається виключно за рішенням суду.

З аналізу норм ст. 344 ЦК України, вбачається що набувальна давність є одним з способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується виключно на сукупності таких обставин, як тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння.

Згідно з нормами ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачі утримують спірне майно з першого дня володіння і по сьогоднішній фактично, як власники такого майна, тобто тягар утримання спірного майна повністю лежить на них.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захистити свої права в інший спосіб, ніж звернутися до суду з позовною заявою про визнання за позивачами права власності за набувальною давністю не можливо.

Суд вважає, що оскільки позивачі повністю володіють і користуються набутим майном більш десяти років, їх дії не суперечать закону, то за ними можливо визнати право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 в рівних частинах за кожною.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 224-226, 292, 294-296 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про набуття права власності на майно за набувальною давністю - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в рівних частинах за кожною (по одній другій) на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області протягом десяти днів, в порядку визначеному ст.ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя А.В. Сапон