Справа № 182/5212/14-ц
Провадження № 2/0182/199/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.04.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

представника відповідача Борисова М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на наступне.

02.09.2013 року він був прийнятий на посаду директора Комунального підприємства „Лиман". 24.03.2014 року він в черговий раз з'явився на роботу, але голова Червоногригорівської селищної ради Євтушенко Г.І. на робоче місце його не допустив. При цьому, йому було пояснено, що він нібито звільнений за порушення трудової дисципліни, але жодних документів, які б свідчили про порушення ним трудової дисципліни та документів про його звільнення селищний голова йому не надав. Будь-яких пояснень щодо порушення ним трудової дисципліни з нього ніхто не брав, у зв'язку з чим повідомлення про його звільнення було для нього несподіваним, адже до 24.03.2014 року він щодня виходив на роботу та в повній мірі виконував свої посадові обов'язки. З 24.03.2014 року він кожного дня приходив на своє робоче місце, але його не допускали, не видали жодного документа про порушення ним трудової дисципліни та його звільнення. Крім того, в його робочому кабінеті є належні йому особисті речі, які з 24.03.2014 року по теперішній час він позбавлений можливості забрати. При цьому, лише 07.05.2014 року у випуску газети № 2 „Вісті Славутича" було опубліковано розпорядження селищного голови від 19.03.2014 року № 13 о/с „Про звільнення директора Комунального підприємства „Лиман" та розірвання з ним трудового контракту". Таким чином, тільки з газети „Вісті Славутича" йому офіційно стало відомо про розірвання з ним трудового контракту з 19.03.2014 року. При цьому, лише 06.06.2014 року (відповідно до поштової відмітки), йому з рекомендованим повідомленням було направлено трудову книжку з записом № 22 від 19.03.2014 року про звільнення його з посади директора КП „Лиман", згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення його з посади директора вважає незаконним та безпідставним. Селищний голова, при прийнятті рішення про його звільнення керувався лише особистою неприязню, що підтверджується також і тим, що селищний голова у своєму розпорядженні про його звільнення рекомендував в.о.директора КП „Лиман" звільнити також і його дружину ОСОБА_4 з посади касира - контролера КП „Лиман". Відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Так, слід зазначити, ще з наказом про звільнення з роботи його ознайомлено не було та копії їх не видавались. Вказані дії відповідача є порушенням ст.47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Крім того, відповідно до ст.149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Слід також наголосити, що причини його звільнення, (а саме п.4 ст.40 КЗпП України), не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Тобто, відповідно до вказаної норми чинного законодавства України про працю, прогулом може вважатись лише невихід на роботу без поважних причин. Прямого визначення прогулу у законодавстві немає, але у п.24 Постанови Пленуму ВСУ „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 року № 9 Верховний Суд України роз'яснив, що прогул - це відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно впродовж робочого дня без поважних причин. Відсутність працівника не на підприємстві, а на робочому місці прогулом не вважається. При цьому, слід зазначити, що усі дні - до 24.03.2014 року - він був присутнім на роботі, про що відповідачу було добре відомо. У зв'язку з тим, що він працював на посаді директора КП „Лиман", а зазначене підприємство надає населенню комунальні послуги, під час виконання ним своїх службових обов'язків, йому доволі часто приходилося виїжджати та знаходитись на території смт.Червоногригорівка. Таким чином, його робота не полягала в безпосередній його присутності в робочому кабінеті. Крім того, йому доволі часто приходилось від'їжджати у робочих справах до ОДПІ м.Нікополь, УПФУ в м.Нікополь та Нікопольському районі, відділу державної виконавчої служби НМРУЮ, ліквідатора КП „Аква - 2", тощо. Дані факти підтверджуються викликами до відділу ДВС НМРУЮ, а також можуть бути підтверджені свідченнями арбітражного керуючого КП „Аква-2" ОСОБА_5. З метою захисту своїх прав, з письмовими заявами він звертався до Нікопольської міжрайонної прокуратури та до територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області. Отримавши відповідь державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області від 28.05.2014 року, йому стало відомо, що розпорядженням селищного голови від 19.03.2014 року № 12о/с за порушення трудової дисципліни йому було оголошено догану. При цьому, того ж дня - 19.03.2014 року - розпорядженням селищного голови № 13 о/с його було звільнено з посади директора КП „Лиман" та розірвано трудовий контракт за ст.40 п.4 КЗпП України. Дані факти свідчать про грубе порушення з боку селищного голови норм КЗпП України. Так, відповідно до ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Таким чином, з викладеного вбачається, що відповідач звільнив його без законної на те підстави, а тому, відповідно до положень ст.235 КЗпП України, зобов'язаний поновити його на попередній роботі. Згідно ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення йому не було нараховане середньомісячна заробітна плата, відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середнього заробітку слід керуватись Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно з Порядком № 100, середньомісячна заробітна платня обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно довідки про середню заробітну платню від 18.06.2014 року, його заробітна платня за два останні місяці складає: січень - 1 500,00 грн.; лютий - 1 500,00 грн. Середня заробітна платня - 1 500,00 грн. Також слід зазначити, що вказані дії з боку відповідача є порушенням його законних прав на працю, які завдали йому моральних страждань. Моральна шкода, завдана йому в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному. Так, згідно ст.43 Конституції України передбачено, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Проте відповідач позбавив його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй родині на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до його моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, оскільки його звільнили незаконно. Відсутність роботи та заробітку вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, йому навіть прийшлось звертатись до лікаря-психотерапевта зі скаргами на поганий сон та роздратованість у зв'язку з виникненням на роботі психотравматичної ситуації (дані обставини підтверджуються виписками з медичної картки). Згідно ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, враховуючи викладені обставини, а також положення ст.2371 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 (п'ять тисяч) гривень. Таким чином, згідно положень чинного законодавства України, відповідач зобов'язаний поновити його на попередній роботі та виплатити йому заробітну платню за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 19.03.2014 року, а також відшкодувати йому завдану незаконним звільненням моральну шкоду у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У зв'язку з тим, що трудова книжка була йому надіслана поштою лише 06.06.2014 року, вважає, що позовна заява подається ним в межах встановленого строку. За таких обставин звернувся до суду і просить визнати незаконним та скасувати розпорядження селищного голови Червоногригорівської селищної ради № № 13 о/с від 19.03.2014 року „Про звільнення директора Комунального підприємства „Лиман" та розірвання з ним трудового контракту"; поновити його на роботі в Комунальному підприємстві „Лиман" на посаді директора; стягнути з Комунального підприємства „Лиман" на його користь заборгованість по заробітній платні за час вимушеного прогулу із розрахунку 1 500,00 грн., починаючи з дня звільнення по день винесення відповідачем наказу про поновлення його на роботі; стягнути з Комунального підприємства „Лиман" на його користь моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідач надав до суду заперечення, в яких просить в позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, посилаючись на наступне.

ОСОБА_2 у період з 02.09.2014 року по 19.03.2014 року працював на посаді директора КП „Лиман" (). 14.03.2014 року ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани Рішенням Виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради від 14.03.2014 року № 16 за порушення трудової дисципліни, а саме: за відсутність на робочому місці без поважних причин (прогул) з 03.03.2014 року по 06.03.2014 року включно, що підтверджується відповідним розпорядженням та актом комісії по перевірці робочого часу Червоногригорівської селищної ради від 14.03.2014 року. Відповідних висновків ОСОБА_2 для себе не зробив та знову допустив аналогічне порушення трудової дисципліни, знехтувавши правилами внутрішнього трудового розпорядку, встановленого на підприємстві. 19.03.2014 року ОСОБА_2 був звільнений з займаної посади та з ним було розірвано трудовий контракт № 2 від 02.09.2013 року на підставі Розпорядження Селищного голови Євтушенко Г.І. від 19.03.2014 року №13 о/с за п.4 ст.40 КЗпП України за порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на робочому місці без поважних причин (прогул) з 17.03.2014 року по 19.03.2014 року включно, що підтверджується відповідним розпорядженням та актом комісії по перевірці робочого часу Червоногригорівської селищної ради від 19.03.2014 року. Трудовим контрактом № 2 від 02.09.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Органом управління КП „Лиман" - Червоногригорівською селищною радою, на ОСОБА_2 було покладено обов'язок по дотриманню правил внутрішнього розпорядку, в якому і закріплено положення про робочий час. Цим же Трудовим контрактом № 2 від 02.09.2013 року визначено робоче місце директора КП „Лиман" за юридичною адресою підприємства: Нікопольський район, смт.Червоногригорівка, вул.Леніна, 33. Так, робоче місце директора КП „Лиман" розташоване в одному робочому кабінеті разом із головним бухгалтером КП „Лиман" ОСОБА_7 та бухгалтером КП „Лиман" ОСОБА_8, які і доповіли про відсутність на робочому місці директора підприємства. 19.03.2014 року Розпорядженням селищного голови Червоногригорівської селищної ради від 19.03.2014 року № 20 було створено комісію по перевірці робочого часу. Комісією було складено акт від 19.03.2014 року про те, що ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці без поважних причин (прогул) у період з 17.03.2014 року по 19.03.2014 року включно. На вимогу комісії до ОСОБА_2 про надання пояснень по причині відсутності на робочому місці останній відмовився надати пояснення, про що комісією також було складено відповідний акт. За порушення трудової дисципліни, а саме за ненадання пояснень про причини відсутності на роботі, ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани Розпорядженням селищного голови Червоногригорівської селищної ради від 19.03.2014 року № 12 о/с. Зазначене розпорядження було доведено до відома ОСОБА_2, однак поставити свій підпис в ознайомленні з ним він відмовився, про що також було складено акт від 19.03.2014 року. 19.03.2014 року ОСОБА_2 отримав Розпорядження селищного голови Євтушенко Г.І. від 19.03.2014 року № 13 о/с „Про звільнення ОСОБА_2 з посади директора КП „Лиман" та розірвання трудового контракту № 2 від 02.09.2013 року", однак відмовився отримувати його та трудову книжку, що зафіксовано Актом комісії Червоногригорівської селищної ради по перевірці робочого часу від 19.03.2014 року. Після звільнення ОСОБА_2 Червоногригорівською селищною радою неодноразово надсилались листи на адресу ОСОБА_2 з інформацією про його звільнення та з вимогою отримати трудову книжку та розрахункові кошти. 06.06.2014 року на адресу ОСОБА_2 була направлена рекомендованим листом з повідомленням його трудова книжка. Посилання позивача у позові як на підставу своїх вимог на поважність причин відсутності на робочому місці у зв'язку із виїздами у робочих справах до Нікопольської ОДПІ, Управління ПФУ в м.Нікополі, відділу ДВС Нікопольського МРУЮ, ліквідатора КП „Аква-2" не відповідають дійсності, оскільки відсутність ОСОБА_2 на робочому місці не пов'язана із його службовими (робочими) обов'язками. Так, згідно листа Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 06.10.2014 року № 19229/10/04-07-03-022, ОСОБА_2 не відвідував податковий орган у період з 03 по 06 березня 2014 року та з 17 по 19 березня 2014 року. Також ОСОБА_2 у період з 03 по 06 березня 2014 року та з 17 по 19 березня 2014 року не відвідував та не доставлявся до Нікопольського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області (лист Нікопольського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 03.10.2014 року № 21828). Крім того, обов'язки директора КП „Лиман" не пов'язані з ліквідацією КП „Аква-2", оскільки ОСОБА_2 був звільнений із посади директора КП „Аква-2" 02.09.2013 року Розпорядження селищного голови Червоногригорівської селищної ради від 02.09.2014 року № 24/1 о/с-в. А тому виїзд ОСОБА_2 до ліквідатора КП „Аква-2" не пов'язаний із здійсненням ОСОБА_2 своїх службових обов'язків. ОСОБА_2 відвідував Відділ ДВС Нікопольського МРУЮ у власних справах, які також не пов'язані із здійсненням ОСОБА_2 своїх службових обов'язків, оскільки жодного виконавчого провадження щодо КП „Лиман" в провадженні Відділу ДВС Нікопольського МРУЮ не має. А перебувати в Управлінні ПФУ в м.Нікополі протягом трьох діб у службових цілях ОСОБА_2 не міг. У період з 03 по 06 березня 2014 року та з 17 по 19 березня 2014 року ОСОБА_2 не приймав участі у спільних планових заходах Червоногригорівської селищної ради, передбачених планом роботи виконкому на березень 2014 року та планом роботи виконкому на тиждень з 17.03.2014 року по 21.03.2014 року. Жодних пояснень з цього приводу ОСОБА_2 також не надав. За таких обставин, вважають, що ОСОБА_2 був звільнений на законних підставах, а позовні вимоги позивача не ґрунтується на основі фактичних обставин справи, не підтверджені належними засобами доказування, та не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позов свого довірителя підтримав і суду пояснив, що позивач з 02.09.2013 року по день звільнення його з посади працював директором КП „Лиман". 24.03.2014 року він з"явився на роботу, але відповідач його на роботу не допустив, повідомивши, що він звільнений за прогули. З того часу його довіритель на роботу не ходив. Всі речі його довірителя залишились в кабінеті, йому їх не віддали. Від його клієнта ніхто не вимагав жодних пояснень стосовно його відсутності на робочому місці в зазначені дні. До нього позивач прийшов чи 5 чи 6 квітня 2014 року. 07.04.2014 року він разом з позивачем їздив до селищного голови. Але жодних документів йому ніхто не надав. Він звертався до секретаря, яка надала йому копію розпорядження селищного голови, але повідомила, що оригіналу ще немає. 08.04.2014 року секретар селищної ради запросила його довірителя для отримання розпорядження, але вже з номером. Його довіритель 08.04.2014 року пішов до секретаря із своєю дружиною. Але розпорядження не отримав, бо воно було ще не зареєстроване. Він зі своїм довірителем не був, але сказав йому скласти акт, що позивач й зробив. Акт просить залучити до матеріалів справи і наполягає на тому, що документи селищний голова сфальшував. 07.05.2014 року було опубліковано розпорядження про звільнення його довірителя вже з номером. З того часу його довіритель не працює, дуже переживає з цього приводу, тому вважає, що має підстави для стягнення моральної шкоди в заявленому розмірі.

Представник відповідача Євтушенко Г.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі і суду пояснив, що він працює головою селищної ради з 13.07.2013 року. Раніше працював заступником селищного голови і керував комунальним сектором. Позивач раніше працював директором „Аква-2" і був звільнений за пияцтво. Під час керівництва КП „Лиман" позивач також неодноразово зловживав алкоголем. Але акти про знаходження його на робочому місці в нетверезому стані вони не складали. Лише складали акти з 03 березня по 05 березня 2014 року про невихід на роботу. 17 березня, 18 березня та 19 березня 2014 року ними також було складено акти про неявку на роботу без поважних причин. Вони викликали позивача в селищну раду, але він не приходив. Крім того, відмовлявся й трудову книжку отримувати. З 19.03.2014 року позивач взагалі на роботу не приходив. Позивача не було на роботі й 24.03.2014 року. Позивач приходив до нього лише один раз, та й то з адвокатом. А зі своєю жінкою позивач приходив до селищної ради вже після того, як було опубліковано повідомлення про його звільнення в газеті. До позивача він відноситься рівно, ніякої неприязні до нього не відчував і не відчуває. Акт від 19.03.2014 року було складено помилково. В даному акті зазначено, що ОСОБА_2 відмовився від підпису, хоча позивача взагалі не було. Позивач повідомлявся про необхідність прийти до селищної ради в цей день телефоном, однак не прийшов.

Представник відповідача Борисов М.М. в судовому засіданні позовні вимоги також не визнав і суду пояснив, що позивач з 02.09.2014 року по 19.03.2014 року працював на посаді директора КП „Лиман". 14.03.2014 року ОСОБА_2 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. 19.03.2014 року ОСОБА_2 був звільнений зі своєї посади в зв"язку із прогулами, тобто відсутності на робочому місці без поважних причин. Зазначає, що п.7.1 Контракту № 2 від 02.09.2013 року між Червоногригорівською селищною радою в особі селищного голови Євтушенка Г.І. та ОСОБА_2 зазначена адреса комунального підприємства „Лиман", яка є і адресою робочого місця керівника даного підприємства, тобто позивача, коли він очолював КП „Лиман". Однак, в дні, які зафіксовано в актах, наданих до суду, позивач на робочому місці був відсутній. Пояснення з приводу відсутності на робочому місці надавати відмовився, про що також складались акти. Актами відображено лише те, що в них зафіксовано.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно зі ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Відповідно до ст.147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення

застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно зі ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпусці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне порушення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 (зі змінами та доповненнями) „Про практику розгляду судами трудових спорів", „при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з"ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватись на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці.

При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з"ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з"ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов"язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку".

Як встановлено в судовому засіданні, згідно з розпорядження селищного голови від 22.03.2013 року за № 23 - о/с „Про призначення директора комунального підприємства „Аква-2", з 25.03.2013 року директором комунального підприємства „Аква-2" призначено ОСОБА_2 та укладено з ним контракт на півроку до 25.09.2013 року (а.с.12). Відповідно до розпорядження селищного голови № 24/1 о/с - в від 02.09.2013 року „Про звільнення директора комунального підприємства „Аква-2", ОСОБА_2 звільнено з посади директора комунального підприємства „Аква-2" та розірвано з ним контракт 01.09.2013 року (а.с.13). Згідно розпорядження селищного голови № 37/1 о/с від 02.09.2013 року „Про призначення директора комунального підприємства „Лиман", директором комунального підприємства „Лиман" з 02.09.2013 року призначено ОСОБА_2 та укладено з ним контракт до 02.09.2014 року (а.с.14). Відповідно до рішення виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 14.03.2014 року № 16 „Про оголошення догани директору комунального підприємства „Лиман", за порушення трудової дисципліни ОСОБА_2 було винесено догану (а.с.21). Підставою для винесення вищевказаної догани послужили доповідна головного бухгалтера КП „Лиман" ОСОБА_7, в якій вона доповіла про відсутність директора КП „Лиман" ОСОБА_2 на робочому місці 03, 04, 05 та 06 березня 2014 року (а.с.18); Акт від 07.03.2014 року, в якому також зафіксовано відсутність директора КП „Лиман" ОСОБА_2 на робочому місці (а.с.19). Крім того, актом від 14.03.2014 року було зафіксовано відмову ОСОБА_2 отримати рішення виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області від 14.03.2014 року № 16 „Про оголошення догани директору комунального підприємства „Лиман", та поставити підпис (а.с.20). Розпорядженням селищного голови № 12 о/с від 19.03.2014 року „Про оголошення догани директору КП „Лиман" ОСОБА_2, позивачу за порушення трудової дисципліни знову оголошено догану (а.с.26). Підставою для накладення даного дисциплінарного стягнення послужили доповідна головного бухгалтера КП „Лиман" ОСОБА_7, в якій вона доводить до відома про відсутність позивача на робочому місці 17, 18 та 19 березня 2014 року без поважних причин (а.с.22), акт від 19.03.2014 року, яким зафіксовано відмову позивача надати пояснення з приводу його відсутності в указані дні на робочому місці та відмова в отриманні та підписанні розпорядження селищного голови про оголошення йому догани (а.с.24); акт від 19.03.2014 року, яким зафіксовано відсутність директора КП „Лиман" ОСОБА_2 на робочому місці 17.03.2014 року, 18.03.2014 року та 19.03.2014 року без поважних причин і відсутність касира-контролера КП „Лиман" ОСОБА_4 на робочому місці 17.03.2014 року, 18.03.2014 року та 19.03.2014 року без поважних причин (а.с.25). Розпорядженням селищного голови № 13 о/с від 19.03.2014 року „Про звільнення директора комунального підприємства „Лиман" та розірвання з ним трудового контракту", ОСОБА_2 було звільнено з посади директора комунального підприємства „Лиман" та розірвано з ним трудовий контракт 19.03.2014 року (а.с.27).

Дані обставини в судовому засіданні підтвердили і свідки ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_8

Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона працює секретарем селищної ради. Представника позивача бачила лише один раз чи в день звільнення позивача чи після його звільнення. Чи надавала позивачу та його представнику якісь документи зараз вже не пам"ятає, бо пройшло багато часу. Коли ОСОБА_2 приходив до неї сам, вона, дійсно, намагалась надати йому розпорядження селищного голови про його звільнення. Але позивач відмовився отримувати розпорядження, про що був складений акт. 07.03.2014 року було складено акт про відсутність позивач на робочому місці. Те, що ОСОБА_2 не було на робочому місці 03 березня, 04 березня, 05 березня та 06 березня 2014 року бачила особисто. В зв"язку з чим і поставила свій підпис в акті. 14.03.2014 року у них в селищній раді був виконком, на якому розглядались всі запої ОСОБА_2 і його відсутність без поважних причин на робочому місці. На виконкомі вирішили, що якщо ще хоч раз позивач піде в запій або буде відсутній на роботі без поважних причин, буде прийнято рішення про його звільнення. Однак, вже 19.03.2014 року ОСОБА_2 на роботі знову не було.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працювала бухгалтером в КП „Лиман" разом з ОСОБА_2. Працювала бухгалтером й в КП „Аква-2". Як начальник позивач був непоганим, з ним можна було працювати. Але він постійно заходив в запої і не з"являвся на роботі по кілька днів. 03.03.2014 року він подзвонив їй і сказав, що залишається вдома. А потім прийшла до неї на роботу донька позивача ОСОБА_13 і запитала про зарплати батьків. Сказала, що її батьків немає вдома і вони в запої. А їй немає що їсти. Пізніше прийшов до неї в кабінет син позивача, який працює в КП „Лиман", і вона виписала йому 300 грн. 07.03.2014 року ОСОБА_2 з"явився на роботі в досить несвіжому вигляді і вони разом з ним поїхали в банк, зняли заробітну плату готівкою. Потім ОСОБА_2 з"явився на роботі аж 11.03.2014 року, побув до обіду і з обіду не повернувся. 14.03.2014 року вона з позивачем знову з"їздили в Нікополь в банк і після обіду позивач на роботі не з"явився. 17.03.2014 року, о 07.30 год., ОСОБА_2 подзвонив їй по телефону і повідомив, що на роботу не вийде. В цей же день контролер Кашлюченко вранці, близько 09.00 год., прийшовши на роботу, повідомила, що ОСОБА_2 в адмінбудинку КП „Лиман" разом з дружиною п"ють горілку, яку вона їм за прохання позивача туди принесла. Доповідні про відсутність позивача на робочому місці без поважних причин вона писала майже кожного дня, бо її це вже допекло. Чому так пізно була вислана позивачеві його трудова книжка, не знає. Акт, дійсно, підписаний нею. При складанні акту присутня не була, підписала пізніше. Однак, й так знає, що позивач був відсутній в той день на роботі, як і в інші дні.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він працював в КП „Аква-2" і в КП „Лиман" водієм. Давно вже ОСОБА_2 почав випивати і не приходити на роботу. На початку березня 2014 року він став пиячити на роботі. А потім взагалі на роботу не виходити. Вони дзвонили йому, а він не брав слухавку. В понеділок 16.03.2014 року позивач подзвонив і сказав, щоб вони на роботу не виходили. А у вівторок подзвонила контролер і сказала, що директор знову по телефону дав розпорядження на роботу не виходити. Вони передзвонили бухгалтеру, яка була після директора головною. І бухгалтер наказала їм на роботу вийти. Вони повиходили на роботу, а директора на роботі так і не було.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що раніше він працював в КП „Аква-2", а зараз - в КП „Лиман" слюсарем - ремонтником. Його на роботу приймав позивач ОСОБА_2 Знає, що з 03 по 05 березня 2014 року позивач пиячив на роботі. Він особисто бачив його на роботі п"яним. Він з ним з-за цього постійно скандалив на роботі, бо з-за його п"янок вони нічого не могли зробити.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з травня 2013 року вона працювала на підприємстві КП „Лиман" бухгалтером - касиром. Знає, що ОСОБА_2 було звільнено з роботи за прогули. З 03 по 06 березня 2014 року включно позивач не приходив на роботу з невідомих їй причин. Ніяких лікарняних або інших виправдувальних документів ОСОБА_2 до бухгалтерії не надав. 17, 18 та 19 березня 2014 року позивач знову не вийшов на роботу з неповажних причин. Вона входила до складу комісії, яка складала акти про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці. Її кабінет розташований так, що вона бачить всіх, хто приходить на роботу та йде з роботи, бо всі проходять повз її кабінет. Взагалі - то, директор зазвичайно приходив на роботу, проводив оперативку, а потім міг поїхати до податкової чи кудись в інше місце і більше не повернутись. 19.03.2014 року позивач прийшов на роботу під кінець робочого дня. Однак, написати пояснення з приводу свого прогулу не схотів.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 також не зміг підтвердити поважність відсутності на робочому місці позивача у вказані дні протягом всього робочого часу.

Так, свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він виконував обов"язки ліквідатора по ліквідації КП „Аква-2". Він виступав не як арбітражний керуючий, визначений за рішенням суду, а як фізична особа, яка має досвід в цій діяльності, призначена рішенням селищної ради. Голова ліквідаційної комісії з початку 2014 року. Останнім директором КП „Аква-2" був ОСОБА_2 (ім"я та по-батькові не пам"ятає), тому він мав робочі стосунки з позивачем. 05.03.2014 року, 11.03.2014 року та 17.03.2014 року він з позивачем дійсно зустрічався десь в середині дня. Спілкувались не більше години. Куди потім їхав позивач, не знає. 28.03.2014 року позивач його повідомив, що вже не є директором КП „Лиман", бо його відсторонили від роботи.

Дослідивши обставини справи, суд не знаходить порушень в діях відповідача по накладенню дисциплінарних стягнень стосовно позивача, оскільки відповідач діяв у відповідності із вимогами закону.

В зв"язку з вищевказаним, аналізуючи зібрані докази по справі, суд приходить до висновку про необхідність відмови ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Оскільки суд не знаходить підстав для поновлення позивача на попередньому місці роботи, то немає підстав і для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також для стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.231-233, 237-1 КЗпП України, ст.3-10, 15, 30, 57-60, 169, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_2 до Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити з підстав необґрунтованості та недоведеності.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал