Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/22/15 Головуючий у 1-й інстанції: Ворожбянов А.М.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було неодноразово уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 17 жовтня 1992 року по 24 лютого 2010 року.

Під час шлюбу за спільні кошти сторонами був побудований будинок загальною площею 100 кв.м., вартістю 326 086,00 грн., розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також придбане інше майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності:

- автомобіль "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю на момент придбання 71 000 грн.;

- пилосос "Самсунг VС-6714 НТ3S", серійний номер 81 tх 900414 Е, вартістю 525 грн.;

- телетюнер "Опенбокс", серійний номер CSРSFТАS050900013, вартістю 500 грн.;

- супутникова антена, вартістю 200 грн.;

- телевізор, вартістю 500 грн.;

- DVD - Плеєр "LG DK 764", вартістю 400 грн.;

- відеоплеєр "ТОSНIВА СЮ", вартістю 500 грн.;

- мікрохвильова піч "LG mb 4022", серійний номер 309 ТА 02667, вартістю 630 грн.;

- праска "BRAWN ВR-1400", вартістю 150 грн.;

- холодильник "NORD 214-1 -214-6", вартістю 1500 грн.;

- морозильна камера "VESTFROST BPS 276WНІТЕ", серійний номер 1, вартістю 3500 грн.;

- меблевий гарнітур для дитячої кімнати (письмовий стіл, шафа для одягу з антресолями, ліжко, книжкова полиця, шафа-пенал), вартістю 3000 грн.;

- спальний меблевий гарнітур (ліжко, шафа-купе, трюмо, пуф, комод), вартістю 3500 грн.;

- м'який куточок, вартістю 2800 грн.;

- пральна машина "LG", вартістю 3500 грн.;

- земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 82 140,00 грн.;

- земельна ділянка площею 0,5200 га для ведення особистого селянського господарства, вартістю 13 374 грн.

Домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна в добровільному порядку не досягнуто.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Виділити їй і визнати за нею право власності на:

- 1/2 частину будинку загальною площею 100 кв.м., вартістю 326 086,00 грн., що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

- автомобіль "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю на момент придбання 71 000 грн.;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною вартістю 82 140,00 грн.

За відповідачем ОСОБА_4 визнати право власності на:

- пилосос "Самсунг VС-6714 НТ3S", серійний номер 81 tх 900414 Е, вартістю 525 грн.;

- телетюнер "Опенбокс", серійний номер CSРSFТАS050900013, вартістю 500 грн.;

- супутникову антену, вартістю 200 грн.;

- телевізор, вартістю 500 грн.;

- DVD-Плеєр "LG DK 764", вартістю 400 грн.;

- відеоплеєр "ТОSНIВА СЮ", вартістю 500 грн.;

- праску "BRAWN ВR-1400", вартістю 150 грн.;

- холодильник "NORD 214-1 -214-6", вартістю 1500 грн.;

- м'який куточок, вартістю 2800 грн.;

- морозильну камеру "VESTFROST BPS 276WНІТЕ", серійний номер 1, вартістю 3500 грн.;

- мікрохвильову піч "LG mb 4022", серійний номер 309 ТА 02667, вартістю 630 грн.;

- меблевий гарнітур для дитячої кімнати (письмовий стіл, шафа для одягу з антресолями, ліжко, книжкова полиця, шафа-пенал), вартістю 3000 грн.;

- спальний меблевий гарнітур (ліжко, шафа-купе, трюмо, пуф, комод), вартістю 3500 грн.;

- пральну машину "LG", вартістю 3 500 грн.;

- 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною вартістю 82 140,00 грн.

- земельну ділянку площею 0,5200 га для ведення особистого селянського господарства, вартістю 13 374,48 грн.

Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Розділено майно, що є спільною власністю сторін, а саме: виділено ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, вартість якого становить 76 391 грн. та складає 49/100 частин, а саме: котельня 1-3 - 5,8 кв.м., кухня 1-5 - 10,1 кв.м., санвузол 1-6 - 6,4 кв.м., кімната 1-7 - 10,9 кв.м., кімната 1-9 - 16,8 кв.м., загальною площею 50,0 кв.м., вартістю - 59 581 грн., сарай /вбиральня/ Б1- 2 574 грн., погріб П1 - 11 813 грн., 1/10 огорожі 1 - 1 226 грн., водопровід 2 - 1 197 грн.

Виділено ОСОБА_3 із спільного майна: мікрохвильову піч "LG", вартістю 630 грн., меблевий гарнітур для дитячої кімнати, вартістю 3000 грн., спальний меблевий гарнітур, вартістю 3500 грн., на загальну суму 7 130 грн.

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, вартість якої становить 80 596 грн. та складає 51/100 частину, а саме: гараж 1-1 - 17,6 кв.м., коридор 1-2 - 7,2 кв.м., коридор 1-4 - 6,8 кв.м., кімната 1-8 - 19,3 кв.м., загальною площею 50,9 кв.м., вартістю 60 653 грн., 9/10 огорожі 1 - 11 035 грн., дворове замощення 3 - 8 908 грн.

Визнано право власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частині на автомобіль "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю на момент придбання 71 000 грн.

Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному по 1/2 частині земельної ділянки загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалено виконати переобладнання в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1: зобов'язано ОСОБА_3 замурувати дверні отвори з приміщень 1-2 в приміщенні 1-3, з 1-4 - в 1-5 та 1-7, з приміщення 1-8 в 1-9, та влаштувати дверний отвір з приміщення 1-3 в приміщення 1-5, з приміщення 1-5 в приміщення 1-7, з приміщення 1-7 в приміщення 1-9.

Земельна ділянка розміром 0,5200 га, яка знаходиться у власності ОСОБА_4, для ведення особистого селянського господарства, залишена у нього.

Можливість переобладнання водяного опалення та встановлення додаткового газового котла необхідно узгодити з Михайлівським цехом експлуатації Токмацького УГГ та пожінспекцією.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 486 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 жовтня 2014 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя знята з апеляційного розгляду. Справа повернута до Михайлівського районного суду Запорізької області для належного оформлення (а.с. 138-141).

Справа була знята з апеляційного розгляду, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення стосовно частини позовних вимог, а саме, щодо поділу: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, мікрохвильової печі "LG", меблевого гарнітура для дитячої кімнати, спального меблевого гарнітура, автомобіля "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1, земельної ділянки загальною площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки розміром 0,5200 га для ведення особистого селянського господарства.

Суд не ухвалив рішення стосовно решти позовних вимог, з приводу яких сторони подавали докази і давали пояснення, а саме щодо поділу: пилососу "Самсунг VС-6714 НТ3S", телетюнера "Опенбокс", супутникової антени, телевізора, DVD-Плеєра "LG DK 764", відеоплеєра "ТОSНIВА СЮ", праски "BRAWN ВR-1400", холодильника "NORD 214-1 - 214-6", м'якого куточку, морозильної камери "VESTFROST BPS 276WНІТЕ", пральної машини "LG".

Крім того, судом не було вирішено питання про розподіл всіх судових витрат.

Додатковим рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- пилосос "Самсунг VС-6714 НТ3S", серійний номер 81 tх 900414 Е, вартістю 525 грн.;

- телетюнер "Опенбокс", серійний номер CSРSFТАS050900013, вартістю 500 грн.;

- супутникову антену, вартістю 200 грн.;

- телевізор, вартістю 500 грн.;

- DVD-Плеєр "LG DK 764", вартістю 400 грн.;

- відеоплеєр "ТОSНIВА СЮ", вартістю 500 грн.;

- праску "BRAWN ВR-1400", вартістю 140 грн.;

- холодильник "NORD 214-1 -214-6", вартістю 1500 грн.;

- м'який куточок, вартістю 2800 грн.;

- морозильну камеру "VESTFROST BPS 276WНІТЕ", серійний номер 1, вартістю 3500 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на пральну машину "LG", вартістю 3 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави в розмірі 450,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в сумі 1 298,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення судової технічно-будівельної експертизи в розмірі 732,50 грн. (а.с. 148-149).

В апеляційному порядку додаткове рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року не оскаржено.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК Українипід час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.1992р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 (а.с. 7).

Шлюб було розірвано на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 24.02.2010 року. Рішення набрало чинності 06.03.2010р. (а.с. 8).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.11.2002р., яке видано на підставі рішення виконкому Михайлівської селищної ради від 26.09.2002р., ОСОБА_4 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Право власності не нерухоме майно зареєстровано в Михайлівському районному бюро технічної інвентаризації 05.11.2002р. за реєстровим № 5213 (а.с. 180).

01.09.2008 року подружжям було придбано автомобіль марки "Daewoo Lanos", реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за позивачем згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 20, 21-22, 23, 24, 186).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4 від 06 березня 2007 року, який виданий на підставі рішення Михайлівської селищної ради Запорізької області четвертої сесії V скликання № 48 від 22 грудня 2006 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, вартістю 82 140,00 грн. (а.с. 99, 184).

З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 від 06 березня 2007 року, який виданий на підставі рішення Михайлівської селищної ради Запорізької області четвертої сесії V скликання № 55 від 22 грудня 2006 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,5200 га для ведення особистого селянського господарства, вартістю 13 374,48 грн. (а.с. 99, 185).

Крім іншого, під час перебування у шлюбі сторони придбали:

- пилосос "Самсунг VС-6714 НТ3S", серійний номер 81 tх 900414 Е, вартістю 525 грн.;

- телетюнер "Опенбокс", серійний номер CSРSFТАS050900013, вартістю 500 грн.;

- супутникову антену, вартістю 200 грн.;

- телевізор, вартістю 500 грн.;

- DVD-Плеєр "LG DK 764", вартістю 400 грн.;

- відеоплеєр "ТОSНIВА СЮ", вартістю 500 грн.;

- мікрохвильову піч "LG mb 4022", серійний номер 309 ТА 02667, вартістю 630 грн.;

- праску "BRAWN ВR-1400", вартістю 150 грн.;

- холодильник "NORD 214-1 -214-6", вартістю 1500 грн.;

- морозильну камеру "VESTFROST BPS 276WНІТЕ", серійний номер 1, вартістю 3500 грн.;

- меблевий гарнітур для дитячої кімнати (письмовий стіл, шафа для одягу з антресолями, ліжко, книжкова полиця, шафа-пенал), вартістю 3000 грн.;

- спальний меблевий гарнітур (ліжко, шафа-купе, трюмо, пуф, комод), вартістю 3500 грн.;

- м'який куточок, вартістю 2 800 грн.;

- пральну машину "LG", вартістю 3 500 грн.

Факт придбання зазначеного майна подружжям за час шлюбу та його вартість визнається сторонами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами за час шлюбу було придбане вищевказане майно, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, та яке підлягає поділу відповідно до ст.ст. 60, 69-71 СК України.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю подружжя і визначив долю кожного з подружжя рівною - по 1/2 частині.

З матеріалів справи вбачається, що на час придбання спірного будинку подружжям діяв Кодекс про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Отже, права і обов'язки щодо майна виникають в момент його придбання, тому правовий режим вказаного житлового будинку, право власності на який зареєстровано за відповідачем 05.11.2002р., і правовідносини між сторонами з приводу цього будинку регулюються нормативно-правовими актами, які діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, хоча позовні вимоги про поділ житлового будинку заявлені на підставі Сімейного кодексу України, але спірні правовідносини виникли під час дії Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС), тому саме КпШСповинен застосовуватися для вирішення цих правовідносин. Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог помилково ухвалено за нормами СК України, що свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШСмайно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, на час придбання спірного будинку, законодавством було закріплено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу.

Статтею 28 КпШС встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Також, згідно ст. 16 Закону України "Про власність", який діяв на час придбання будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про власність", ст. 22 КпШС України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності").

Крім того, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", чинної до 21.12.2007 року, передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, підлягають задоволенню на підставі ст. 16 Закону України "Про власність", ст.ст. 22, 28 КпШС.

Крім іншого, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, остаточно уточнивши позовні вимоги ОСОБА_3 просила суд в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, позовні вимоги про поділ в натурі житлового будинку з надвірними будівлями позивач протягом усього часу розгляду справи не заявляла.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як зазначалося вище, за положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді.

Вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог є порушенням норм процесуального права, тому рішення суду першої інстанції в частині поділу житлового будинку з надвірними будівлями в натурі та виконання переобладнання підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 в частині поділу земельної ділянки площею 0,5200 га для ведення особистого селянського господарства, яка належить відповідачу на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 від 06 березня 2007 року, який виданий на підставі рішення Михайлівської селищної ради Запорізької області четвертої сесії V скликання № 55 від 22 грудня 2006 року, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ч.ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Так, Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI "Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя", який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України було доповнено ч. 5, якою передбачалося, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень ст.ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Ухвалюючи рішення та залишаючи у власності ОСОБА_4 спірну земельну ділянку, суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них відносини, дійшов правильних висновків про те, що одержана громадянином під час шлюбу, у березні 2007 року, у власність шляхом приватизації земельна ділянка є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя (постанова Верховного Суду України від 15 лютого 2012 р. у справі № 6-98цс11).

Аналогічні висновки містить Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду (п. 18-2 Постанови).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що одержана відповідачем у березні 2007 року із земельного фонду земельна ділянка площею 0,5200 га є такою, що набута під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Оскаржуване рішення суду в частині поділу решти майна, з урахуванням ухваленого судом додаткового рішення від 11 листопада 2014 року, ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як зазначалося вище, ст. 60 СК Українипередбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з вимог ст. 70 СК Українита роз'яснень, викладених в п.п. 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"поділу підлягає все спільно набуте майно подружжя в натурі між сторонами. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Частинами 1, 2 статті 71 СК Українивстановлено, що майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Ухвалюючи рішення в частині поділу автомобіля, побутової техніки та меблів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що все це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги, що автомобіль марки "Daewoo Lanos" є особистою приватною власністю позивача, спростовані під час апеляційного розгляду справи. В обґрунтування вказаного доводу ОСОБА_3 зазначає, що її матір'ю був внесений первинний внесок в розмірі 40 000 грн. на придбання автомобілю в кредит.

Так, ст. 60 СК Українипередбачає презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі ОСОБА_4 звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а ОСОБА_3, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу, дійшов вірного висновку, що ОСОБА_3 не спростувала презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу автомобіля до спільної сумісної власності подружжя.

Більш того, у засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник - адвокат Рибальченко Д.С. пояснили, що квитанції або іншого фінансового документу про внесення первинного внеску вони не мають та надати його не можуть.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст.ст. 60, 70 СК України в частині поділу побутової техніки та меблів, а саме, відступлення від засади рівності часток подружжя не знайшли свого підтвердження.

Так, оскаржуваним рішенням суду з урахуванням ухваленого судом додаткового рішення від 11 листопада 2014 року, за позивачем визнано право власності на побутову техніку та меблі на загальну суму 10 630 грн., а за відповідачем - на загальну суму 10 565 грн.

Отже, вказані доводи є безпідставними, оскільки вартість техніки та меблів, що виділені ОСОБА_3, перевищує вартість техніки та меблів, що виділені відповідачу. Таким чином, суд розподілив меблі та побутову техніку між сторонами з урахуванням рівності часток в спільному сумісному майні подружжя.

Колегія суддів враховує, що вартість меблів та побутової техніки, що виділяється позивачу, перевищує її ідеальну частку, але відповідач пояснив, що відмовляється від стягнення на його користь грошової компенсації різниці у вартості вказаного майна.

Питання про розподіл судових витрат вирішено додатковим рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року, яке в апеляційному порядку не оскаржено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Зважаючи на викладене, за наслідками апеляційного розгляду справи колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в частині поділу житлового будинку з надвірними будівлями в натурі та виконання переобладнання, а в частині визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кожним на 1/2 частину житлового будинку та в іншій частині - рішення суду слід залишити без змін.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки площею 0,1500 га рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК Українита роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку"апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційною скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2014 року по цій справі в частині поділу житлового будинку з надвірними будівлями в натурі та виконання переобладнання скасувати.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2014 року по цій справі в частині визнання права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за кожним на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та в іншій частині залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: