АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1410/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1156/15Головуючий у 1-й інстанції Андрущенко-Луценко С.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Кривчун Т.О., Прядкіної О.В.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2014 року

по справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, -

В С Т А Н О В И Л А :

27 травня 2013 року ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» звернулося до Миргородського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 серпня 2013 року позов ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» задоволено (а.с.43-45).

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2013 року рішення Миргородського міськрайонного суду від 21 серпня 2013 року залишено без змін (а.с.67-70).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Миргородського міськрайонного суду від 21 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 03 жовтня 2013 року у частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано, та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд (а.с.83-85).

В судовому засіданні представник позивача ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» Новицька Т.А. позовні вимоги підприємства зменшила, в зв'язку з частковою проплатою відповідачем заборгованості за послуги теплопостачання, зокрема сплатою за квітень 2013 року суми 149,65 грн., а тому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію: з 01.04.2009 року по 01.05.2013 року в сумі 2534,31 грн., змінені позовні вимоги просила задовольнити.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2014 року позов ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» до ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Миргородтеплоенерго» 2534 грн. 31 коп. (дві тисячі п'ятсот тридцять чотири гривні тридцять одну копійку ) заборгованості за спожиту теплову енергію і 114 грн. 70 коп. (сто чотирнадцять гривень сімдесят копійок) судових витрат.

Непогодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову щодо нього.

Апелянт вважає рішення місцевого суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що переривання строку позовної давності відбулося лише 10.10.2012 року, тобто позовні вимоги за період із 01.04.2009 року і по цей строк не можуть взагалі бути задоволенні із підстав закінчення строку позовної давності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, зареєстрований як абонент на послуги теплопостачання і на нього з 01.04.2009 року відкрито особовий рахунок по сплаті послуг з теплопостачання (а.с.9-14).

Відповідно до особистого рахунку ОСОБА_2, за період з квітня 2009 року по травень 2013 року має заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання в сумі, що була зменшена позивачем: 2534,31грн. (а.с.6).

Далі, із долучених до заперечень до позову поданих відповідачем ОСОБА_2 копій квитанцій про оплату послуг теплопостачання (а.с.100-105), судом встановлено, що в серпні 2011 року ним було сплачено 290 грн. 14 коп. При цьому сам відповідач в квитанції зазначав, що дана сплата являється погашенням боргу на 01.04.2009 року (а.с. 102).

06 березня 2012 року, позивач звертався до суду із заявою до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2008 року по 01.02.2012 року. По даним вимогам Миргородським міськрайонним судом було видано судовий наказ від 19 березня 2012 року, який в подальшому був скасований за заявою ОСОБА_2 ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 15 червня 2012 року (архівна цивільна справа 2-н/1620/82/2012).

Також, 08 жовтня 2012 року ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» зверталося до Миргородського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.04.2009 року по 01.09.2012 року. По даним вимогам Миргородським міськрайонним судом було видано судовий наказ 10 жовтня 2012 року, який був скасований ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2013 року (архівна цивільна справа 2-н/1620/331/2012).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що строк позовної давності по позовним вимогам ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» неодноразово переривався та перебіг позовної давності починався заново, тому з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОКВПТГ «Миргородтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.04.2009 року по 01.05.2013 року в сумі 2534,31 грн.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги, які спрямовані на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням є комунальними послугами.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники житла зобов'язані своєчасно оплачувати комунальні послуги.

Відповідно п. 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року зі змінами та доповненнями (далі - Правила), послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як передбачено п. 30 Правил споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Встановивши, що відповідач є власником ? частини квартири АДРЕСА_1, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що оскільки позивачем послуги з теплопостачання надаються, то відповідач відповідно до ст. 322 ЦК України як власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно із ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 118 ЦПК України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

За своєю сутністю судовий наказ є актом реалізації судової влади, яким вирішується цивільна справа по суті заявлених вимог.

Як і в наказному, так і в позовному провадженні реалізуються завдання цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Підставою для відкриття наказного провадження у справі є прийняття судом заяви про видачу судового наказу, а для відкриття позовного провадження - позовної заяви.

Результат вирішення цивільної справи по суті у позовному провадженні закріплюються у рішенні суду. За результатами вирішення справи у наказному провадженні видається судовий наказ.

З огляду на викладене та положення ч. 1 ст. 8, ст. 264 ЦК України необхідно дійти висновку, що подання заяви про видачу судового наказу та його видача судом перериває позовну давність.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у зазначеній справі перебіг позовної давності був перерваний у зв'язку з поданням заяв про видачу судового наказу та частковою сплатою боргу.

Оскільки строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.04.2009 року по 01.05.2013 року було неодноразово перервано: погашенням відповідачем в серпні 2011 року боргу на 01.04.2009 року, видачами судових наказів 19.03.2012 року та 10.10.2012 року, із позовом про стягнення заборгованості за період із 01.04.2009 року по 01.05.2013 року теплопостачальна організація звернулась у травні 2013 року, то суд враховуючи дані обставини, зокрема те, що період за який право на стягнення заборгованості у позивача збільшився з 19.03.2009 року (дата наказу від 19.03.2012 року) до 27.05.2013 року (дата звернення до суду) дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущений строк позовної давності і доводи апеляційної скарги щодо стягнення існуючої заборгованості лише з 10.10.2012 року є неприйнятними.

Тому, колегія суддів вважає, що висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Кривчун Т.О. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ Панченко О.О.