Номер провадження: 22-ц/785/2007/15
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Ісаєвої Н.В.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства АТ „Укрнафта" - Соколова Володимира Михайловича на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Укрнафта" до ОСОБА_3, за участю третьої особи: ОСОБА_4, ПрАТ „НФСК „Добробут" про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ПАТ „Укрнафта" звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи: ОСОБА_4, ПрАТ „НФСК „Добробут" про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи це тим, що 04.10.2011 року на АЗС ПАТ "Укрнафта" № 15/011, що розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, 17км а/ш Одеса-Київ (надалі - АЗС № 15/011), сталася ДТП за участю ОСОБА_4, який керуючи автомобілем Татра, державний номер НОМЕР_1, на 455 км + 280 м. а/д Київ-Одеса, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем Камаз, державний номер НОМЕР_2 з причепом ГКБ8350 державний номер НОМЕР_3, який стояв вздовж території АЗС №15/011. В результаті дорожньо-транспортної пригоди причеп відкинуло на стелу АЗС, внаслідок чого було пошкоджено 2 нижні пілони, флагштоки, світильники, кришки очисних споруд, чим спричинило ПАТ "Укрнафта" матеріальні збитки у розмірі 21279 гривень.

Факт пошкодження майна ПАТ "Укрнафта" на АЗС № 15/011 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 04.10.2011 року підтверджується актом ПАТ "Укрнафта" від цієї ж дати.

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 31.10.2011 року по справі № 3-6425/11 ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП на на 455 км + 280 м. а/д Київ-Одеса, та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП.

Власником автотранспортного засобу марки Татра, державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 08.02.2007 року.

19.11.2013 року ПАТ "Укрнафта" листом № 918 від 18.11.2013 року звернулось до відповідача з вимогою в п'ятиденний строк з моменту отримання вимоги відшкодувати ПАТ "Укрнафта" шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки в сумі 21 279 гривень. Зазначена вимога була надіслана відповідачу цінним поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення, та була отримана особисто ОСОБА_3 25.11.2013 року. В даній вимозі ПАТ "Укрнафта" також просило відповідача повідомити обставини, які могли б свідчити про передачу права на володіння або утримання транспортного засобу марки Татра, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4, для прийняття рішення про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки безпосередньо з винуватця ДТП - ОСОБА_4

Таким чином, як вважає позивач, 30.11.2013 року у відповідача виникло зобов'язання щодо відшкодування ПАТ "Укрнафта" шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в сумі 21 279 гривень.

Однак будь-які грошові кошти на рахунки ПАТ "Укранфта" від відповідача не надходили, відповідь на вимогу станом на момент звернення з відповідним позовом до суду ПАТ "Укрнафта" також не отримало.

Відповідно до договору № 29/10/12 від 29.10.2012 року, підрядником - ФОП ОСОБА_6 були виконані роботи з ремонту двох цінових пілонів на АЗС № 15/011 ПАТ "Укрнафта" на загальну суму 5833 гривен. Відповідно до договору № 01/03 від 01.03.2013 року, підрядником - ТОВ "Новий Час" виконані ремонтні роботи з ремонту флагштоків, кришки очисного спорудження, опори освітлення, декоративного освітлення на АЗС № 15/011 ПАТ "Укрнафта" на загальну суму 15 446 гривен.

Загальна сума відновлювальних робіт на АЗС № 15/011 ПАТ "Укрнафта" становила 21 279 гривень.

Розмір дійсно витрачених позивачем коштів на відновлення становища, яке існувало на АЗС № 15/011 до моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 04.10.2011 року за участю автомобіля відповідача Татра, державний номер НОМЕР_1, є розміром збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, відповідно до ст. 1192 ЦК України, як реальна вартість втраченого майна на момент виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підставі викладеного, ПАТ „Укрнафта" просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь збитки в сумі 21 279 гривень та судовий збір.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ „Укрнафта" відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ПАТ „Укрнафта" - Соколов В.М. звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ „Укрнафта" задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ "Укрнафта" звернулася до неналежного відповідача - ОСОБА_3, який не є завдавачем шкоди, його дії не є винними і під час ДТП не були неправомірними, між ними та шкодою немає причинного зв'язку, належний ОСОБА_3 транспортний засіб був застрахований та переданий у користування ОСОБА_4, та використовувався останнім на достатніх правових підставах, який і є завдавачем шкоди. При розгляді справи, незважаючи на неодноразові роз'яснення суду (ч.4 ст.10 ЦПК України), представник позивача не заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача іншу особу, чи клопотання про проведення заміни первісного відповідача на належного. Суд, в свою чергу, виходячи зі змісту ст. 33 ЦПК України, без заявленого клопотання з боку позивача, вирішив питання про залучення до участі у справі ОСОБА_4 та ПрАТ "НФСК "Добробут" в якості третіх осіб.

Проте погодитися з усіма обґрунтуваннями суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- 04.10.2011 року о 06.30 г. ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марки Татра, р/н НОМЕР_1, на 455 км. + 280 м. а/ш Київ-Одеса, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Камаз, р/н НОМЕР_2, з причепом ГКБ 8350, р/н НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_7 у зв'язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

- Причиною зіткнення зазначених вище транспортних засобів стало порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001року з боку водія автомобіляТатра, р/н НОМЕР_1 - ОСОБА_4

- Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2011 року, яке набуло законної сили, було вставлено, що 04.10.2011 року дійсно відбулося дорожньо-транспортна пригода на455 км. + 280 м. а/ш Київ-Одеса, яка була вчинена з вини ОСОБА_4В силу ч.4 ст.61 ЦПК України вказана постанова має преюдиційне значення для розгляду даної справи лише в питаннях, - чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Разом з тим, ані постановою суду, ані матеріалами адміністративної справи № 3-6425/11 не встановлено, що внаслідок зіткнення вказаних вище транспортних засобів було пошкоджено будь-яке майно належне ПАТ "Укрнафта", та така інформація не зазначена в складених адміністративних матеріалах.

-Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8, зазначив, що він працюючи начальником відділу експлуатації АЗС ПАТ "Укрнафта" 04.10.2011 року особисто був присутній після скоєння ДТП та бачив пошкодження, які були завдані майну АЗС, про що був складений акт від 04.10.2011року.

- Автомобіль марки Татра, р/н НОМЕР_5, згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить на праві власності ОСОБА_3, але на час скоєння ДТП перебував у користуванні ОСОБА_4 за згодою власника автомобілю та був застрахований в ПрАТ"НФСК "Добробут" (Поліс АА № 6447398).

- ПАТ "Уркнафта" звернулося до ПрАТ"НФСК"Добробут" із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку із настанням страхового випадку за участю застрахованого ТЗ марки Татра, р/н НОМЕР_1;

- Листом від 01.12.2011року страховиком було роз'яснено ПАТ "Укрнафта" про необхідність надати необхідні документи, згідно яких страховик буде матиме правові підстави вважати ПАТ "Укрнафта" потерпілою особою.

- Страхові відшкодування ПАТ "Укрнафта" не отримувало, що не заперечувалося іншими учасниками процесу по даній справі.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

Судовою колегію за клопотанням представника позивача витребувані відомості з Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси та з Центру зайнятості Суворовського району м. Одеси, згідно яких не підтверджено наявність трудових відносин між приватним підприємцем ОСОБА_3, як роботодавцем і ОСОБА_4, як найманим працівником.

Відповідно до оглянутої справи про адміністративне правопорушення № 3-6425/2011 про притянення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за фактом ДТП 04.10.2011 року також не встановлено наявність під час скоєння ДТП трудових відносин між приватним підприємцем ОСОБА_3, як роботодавцем і ОСОБА_4, як найманим працівником.

Отже обставин, які свідчать про наявність трудових відносин між власником транспортного засобу та особою, яка керувала ним під час сконання ДТП і яка визнана винною у ДТП, не встановлено.

Разом з тим судова колегія звертає увагу, що районний суд при набутті висновку що позов завлений до власника транспортного засобу, як до неналежного відповідача, виходив з роз`яснень, наданих у абз. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року, зокрема, що якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Тобто, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснюється п. 2.2 Правил дорожнього руху з врахуванням змін, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2011 року № 1029, які набули чинності з дня публікування 14.10.2011 року в офіційному виданні - газеті "Урядовий кур`єр" (№ 190 за 2011 рік), згідно яких п. 2.2. викладено в наступній редакції:

"Власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей засіб".

Підпункти "а" та "б" у п. 2.1 Правил викладені в такій редакції Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) "посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил - технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, - свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб або реєстраційний чи інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження таким транспортним засобом".

Проте, районний суд не звернув уваги, що ДТП за участю автомобіля Татра, державний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу і яким керував ОСОБА_4 сталася 04.10.2011 року, коли п. 2.1. та 2.2. Правил дорожнього руху україни діяли у попередній редакції:

2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил - технічний талон), а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того, -

свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб або реєстраційний чи інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження таким транспортним засобом;

2.2. Власник транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог цих Правил.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Висновок суду, що позивачем вимоги заявлені до ОСОБА_3, як до неналежного відповідача з посиланням на те, що той не є завдавачем шкоди і в даному випадку саме завдавач шкоди має нести цивільно-правову відповідальність, не заснований на законодавстві, оскільки в розумінні п. 2.1. та п. 2.2. Правил дорожнього руху України в редакції, що діяла на час скоєння ДТП 04 жовтня 2011 року, ОСОБА_4 не може вважатися особою, яка керувала траспортним засобом у відповідності із Правилами дорожнього руху України на відповідній правовій підставі.

В той же час власник траспортного засобу не заперечував, що 04.10.2011 року ОСОБА_4 керував автомобілем Татра, державний номер НОМЕР_1, з його згоди та відома.

Відповідно до ч. 4 ст. 1187 ЦК України якщо неправомірному заволодінню іншою особою траснспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, сприяла недбалість його власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Однак, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.

У частині 22.1 статті 22 даного Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб.

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що окрім позивача, який стверджує про завдання збитків його майну внаслідок ДТП, особою, майно якої постраждало від ДТП є водій автомобіля Камаз державний номер НОМЕР_2, причеп ГКБ-8350 державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_7,

Відповідач заперечуючи проти заявленого до нього позову зазначив, що транспортний засіб, за участю якого сталася ДТП, був належним чином застрахований у ПрАТ "НФСК „Добробут" якого було повідомлено про ДТП у строк передбачений ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ДТП є страховим випадком. .

Приймаючи до уваги, що відповідач не надав згоду на відшкодування позивачеві майнової шкоди завданої ДТП, така шкода підлягає відшкодування страховиком в межах передбаченого договором страхування.

Відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції дійсній на час настання страхового випадку, обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілих становить 25500 грн. на одного потерпілого. У разі коли загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратний ліміт відповідальності страховика (в даному випадку 127500 грн.) відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Відповідно до п. 9.1 цього ж Закону договором страхування на індивідувальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Оскільки за страховим випадком окрім потерпілого ОСОБА_7 вбачається також наявність потерпілої особи - ПАТ "Укрнафта", майну якої завдано шкоду на суму 21279 грн., претензія по сплаті якої заявлялася позивачем до страховика і на даний час складає ціну позову, заявленого до суду до власника забезпеченого транспортного засобу ОСОБА_3, то ліміт страховика щодо позивача, як потерпілої особи за страховим випадком 04.10.2011 року, становить 25500 грн. (в будь-якому випадку не менше), що повністю покриває суму майнових збитків, заявлену позивачем до відшкодування.

Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року непред`явлення до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Страховик - ПрАТ "НФСК "Добробут" позивачем до участі у справі в якості співвідповідача не залучався і згоди на залучення судом позивач не надав, незважаючи на роз`яснення суду першої інстанції.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати питання про залучення осіб у якості співвідповідачів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

При таких обставинах судова колегія доходить висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП.

Приймаючи до уваги, що районний суд дійшов правильного остаточного висновку про відмову у позові ПАТ "Укрнафта" до ОСОБА_3, але при цьому помилково зазначив, що ОСОБА_3 як власник траспортного засобу є неналежним відповідачем, оскільки передав автомобіль у користування ОСОБА_4, яким той користувався на достатніх правових підставах, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення із мотивувальної частини рішення зазначених обґрунтувань.

Таким чином доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають задоволенню, що є підставою для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Разом з тим справедливість доводів апеляційної скарги в цій частині не є підставою для скасування рішення районного суду.

Інші доводи апеляційної скарги правильність інших висновків та обґрунтувань суду першої інстанції не спростовують і не надають підстав для скасування рішення або його зміни в іншій частині.

Судова колегія доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ АТ „Укрнафта" та зміні мотивувальної частини рішення суду першої інстанції шляхом виключення із мотивувальної частини рішення обгрунтування суду про те, що ОСОБА_3 як власник траспортного засобу є неналежним відповідачем, оскільки передав автомобіль Татра, державний номер НОМЕР_1 у користування ОСОБА_4, яким той користувався на достатніх правових підставах. В іншій частині мотивувальна та резолютивна частина рішення відповідають встановленим у справі обставинам та засновані на законодавстві і підлягають залишенню без змін.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства АТ „Укрнафта" - Соколова Володимира Михайловича - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 09 грудня 2014 року - змінити та виключити із мотивувальної частини рішення обґрунтування суду про те, що ОСОБА_3, як власник траспортного засобу є неналежним відповідачем, оскільки передав автомобіль Татра, державний номер НОМЕР_1 у користування ОСОБА_4, яким той користувався на достатніх правових підставах.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

Н.В. Ісаєва