АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року

в справі за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 квітня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася у суд із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 квітня 2014 р. в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі-ПАТ«Укрсоцбанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що спір не підвідомчий третейському суду, остільки кредитний договір між сторонами укладений з метою споживчого кредитування, й окрім того третейська угода між сторонами не укладалася.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 р. в задоволенні заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить, ухвалу суду першої інстанції скасувати та передати питання на новий розгляд до того ж суду.

У судове засідання сторони не з'явилися, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні поданої по справі заяви про скасування рішення третейського суду районний суд виходив з її безпідставності.

Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про непідвідомчість спору третейському суду та відсутності укладення між сторонами третейського застереження ретельно перевірялися судом першої інстанції, отримали належні оцінку в судовому рішенні та обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, як убачається з матеріалів справи, 15 листопада 2007 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2007/13-2.06/697, з метою забезпечення виконання зобов'язань за яким того ж дня між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки за №07-15/1510 /а.с.9-13, 25-26/.

Відповідно до п.6.2 договору поруки сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків…

Рішенням третейського судді Ярошовця В.М. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 30 квітня 2014 р. частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Таким чином, у відповідності до укладеного між сторонами третейського застереження справа перебувала на розгляді суддею Ярошовець В.М. Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Посилання апеляційної скарги про віднесення спору між сторонами щодо захисту прав споживачів спростовується наступним.

Згідно умов кредитного договору ОСОБА_2 отримано кредитні кошти з метою фінансування інвестування житла - АДРЕСА_1 в м. Одеса, тобто укладений договір між сторонами не є договором споживчого кредитування.

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 р. за №5 за наявності у кредитному договорі третейського застереження при вирішенні спору суд має враховувати положення п.14 ч.1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку не підлягають розгляду третейськими судами. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», банк не є споживачем.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розглянутий Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків спір підвідомчий третейському суду, й правові підстави до скасування ухваленого рішення третейського суду відсутні.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішенні питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішенні питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Аналогічні за змістом підстави для скасування третейського рішення передбачені ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України.

Таким чином, законодавством визначено вичерпний перелік підстав до скасування рішення третейського суду й ОСОБА_1 таких підстав не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає законними й обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до скасування рішення третейського суду, як про це ставиться в поданій заяві.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи, й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді:

Справа № 755/27694/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4083/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.