№ 556/72/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2015 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Кузнецовської міської ради про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень виконавчого комітету міської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6, ОСОБА_1 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування Державного акту на право власності на землю. В ході судового розгляду позивачі збільшили позовні вимоги, просили також скасувати рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради про вилучення земельної ділянки та виділення земельної ділянки ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, надали пояснення в межах позову. Зокрема, вказували, що виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради в 2002 році після смерті ОСОБА_7 незаконно вилучено земельну ділянку, яка перебувала у його власності, хоча ОСОБА_7 мав спадкоємців, які прийняли спадщину. Тому рішення виконавчого комітету №40 від 24.09.2002 року про припинення права власності на землю та права користування землею є незаконним і підлягає скасуванню. Аналогічно, є незаконним і рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №454 від 08.10.2002 року про надання земельної ділянки у власність», яким земельну ділянку площею 0,25 га передано у власність ОСОБА_3, і виданий на підставі цього рішення Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1. Зокрема, виконавчий комітет не наділений компетенцією у вирішенні земельних питань, крім того земельну ділянку передано ОСОБА_3 на підставі ст..119 Земельного Кодексу України, яка регулює питання набувальної давності і не могла бути застосована в 2002 році до даних правовідносин. Оспорюваний Державний акт видано ОСОБА_3 на підставі технічної документації, яка виготовлена для ОСОБА_7, що суперечить вимогам чинного земельного законодавства, сам бланк Державного акта є старого зразка, крім того, площа земельної ділянки, вказана в Державному акті - 0,2508 га, не відповідає площі, яка вказана в рішенні виконкому - 0,25 га.

Просили скасувати рішення виконавчого комітету Кузнецовської міської ради №40 від 24.09.2002 року, №454 від 08.10.2002 року та Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1.

Представники відповідача ОСОБА_3 заперечили проти позову, пояснили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не наділені правом на позов про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування Державного акта на ім'я ОСОБА_3, оскільки не являються ні землекористувачами, ні власниками земельної ділянки, на якій розташовано їх житловий будинок, і яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_3, оскільки при придбанні земельної ділянки ОСОБА_6 в договорі купівлі-продажу не було вказано, яка саме ділянка куплена, за якою адресою вона розташована, не визначено місцезнаходження ділянки, її межі. Після придбання ділянки позивачі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 всупереч умовам договору купівлі-продажу від 07.12.2006 року не зареєстрували право власності на земельну ділянку та не отримали Державного акта на право власності на земельну ділянку. Також ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не можуть звертатись з позовами про скасування рішень виконавчого комітету Кузнецовської міської ради щодо вилучення земельних ділянок та надання земельної ділянки ОСОБА_3, оскільки не є учасниками цих правовідносин, і їх права при прийнятті оспорюваних рішень ніяк не порушуються. Просили відмовити у задоволенні позову.

Крім того, представниками відповідача ОСОБА_3 зроблено заяву про застосування до позовних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_1 наслідків пропуску строку позовної давності.

Представник відповідача - виконавчого комітету Кузнецовської міської ради - в судове засідання не з'явився, клопотав про розгляд справи у його відсутності, заперечень чи пояснень з приводу позовних вимог не надав.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Вказаний позов об'єднано в одне провадження із позовом ОСОБА_6, ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказувала, що ОСОБА_1, ОСОБА_6 вчиняють перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача, зокрема перешкоджають державному виконавцю у виконанні рішення Володимирецького районного суду від 31.10.2011 року, яке набрало законної сили, в вересні 2013 року ОСОБА_1 знищив межові знаки, встановлені державним виконавцем. Крім того, в листопаді 2013 року ОСОБА_1 розпочав зводити на її земельній ділянці огорожу. Просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою в АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_6 вартість відновлення межових знаків в сумі 2000 грн.

В судовому засіданні представники ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги, надали пояснення в межах позову.

ОСОБА_1 та представник позивачів заперечили проти позову, пояснили, що будь-яких перешкод у користуванні суміжною земельною ділянкою ОСОБА_3 вони не вчиняють.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_1 та позову ОСОБА_3 слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Оскільки представниками відповідача ОСОБА_3 зроблено таку заяву, судом досліджено питання щодо дотримання позивачами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 позовної давності, і з цього приводу судом встановлено наступне.

Так, в своїй заяві та поясненнях представники відповідача ОСОБА_3 вказували, що спір між сторонами з приводу використання суміжних земельних ділянок існує з 2007 року, для вирішення конфлікту ОСОБА_6 неодноразово зверталась в правоохоронні органи, до суду з різними позовами, в т.ч. і з позовом про визнання недійсним Державного акту. Тому позивачам було відомо щонайменше з 2007 року про порушення свого права і про осіб, які його порушують. Враховуючи викладене, сторона відповідача вважає, що позивачі пропустили встановлений законом трирічний строк позовної давності, у зв'язку з чим просила відмовити в позові.

Допитаний в судовому засіданні під присягою за правилами допиту свідка позивач ОСОБА_1 заперечив проти пропуску строку позовної давності, і вказав, що про порушення, допущені при видачі ОСОБА_3 Державного акту на землю йому стало відомо з 2012 року, коли державні виконавці розпочали виконувати рішення Володимирецького районного суду про знесення його будинку. Що стосується оспорюваних рішень виконкому, то про ці рішення позивачам стало відомо в 2014 році, при підготовці до судового розгляду, коли на запит їх адвоката виконком надав архівні копії рішень. Тому не вважає строк позовної давності пропущеним, просив відмовити у задоволенні заяви про застосування наслідків пропущення строку позовної давності.

Проаналізувавши доводи сторін та наведені ними докази, суд приходить до висновку, що позивачами ОСОБА_6, ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом пропущено строк позовної давності.

Так, згідно зі ст..256, ч.1 ст.261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Загальна позовна давнсіть встановлюється тривалістю у три роки, як це вбачається зі ст.257 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_6 07.12.2006 року на підставі договору купівлі-продажу придбала частину земельної ділянки, а саме земельну ділянку площею 0,06 га (3/10 частини) земельної ділянки, що належала ОСОБА_8

У відповідності до п.7 вказаного договору, право власності на придбану частину земельної ділянки виникає у покупця з моменту одержання документу, що посвідчує право власності на неї (Державного акта про право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації. Таким чином, виконання договору купівлі-продажу зобов'язувало покупця до отримання та державної реєстрації Державного акта на право власності на земельну ділянку, що включає в себе також і погодження меж земельної ділянки із суміжним землекористувачем.

Із наданих суду письмових доказів вбачається, що позивач ОСОБА_6, починаючи з 2007 року, зверталась до органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів, до суду для вирішення спору з суміжним землекористувачем ОСОБА_3

З урахуванням сукупності встановлених обставин суд приходить до висновку, що про порушення своїх прав землекористувачів та землевласників, а також і про осіб, які ці права порушують, позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_1 дізнались або могли дізнатись безпосередньо після придбання земельної ділянки, тобто ще в 2007 році, і з цього ж часу, добросовісно використовуючи свої права, мали можливість звернутись за захистом порушених прав у встановленому законом порядку. При цьому позивачі також могли отримати і копії оскаржуваних рішень виконавчого комітету.

З огляду на це, строк позовної давності при зверненні до суду в жовтні 2013 року позивачами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 пропущено, що є підставою для відмови у позові, як це передбачено ч.4 ст.267 ЦК України.

З приводу позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, заявлених ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, ОСОБА_3 не надала суду доказів того, що на належній їй земельній ділянці ОСОБА_1 або ОСОБА_6 зводять будь-які огорожі, споруди, здійснюють господарську діяльність або іншим чином перешкоджають у використанні чи розпорядженні землею.

Зокрема, з висновку перевірки звернення ОСОБА_3 працівниками Кузнецовського МВ УМВСУ від 19.11.2013 року вбачається, що доказів зведення ОСОБА_1 огорожі або паркана на земельній ділянці ОСОБА_3 не здобуто.

Що стосується наданих позивачем документів виконавчого провадження з виконання рішення Володимирецького районного суду від 31.10.2011 року, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження, актів державного виконавця, фотографій, то ці докази не є належними доказами вчинення ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перешкод у користуванні земельною ділянкою саме позивачу ОСОБА_3, а можуть свідчити про перешкоджання діям державного виконавця.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 не доведені, у зв'язку з чим підстав для задоволення цього позову суд також не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст..ст.10, 15, 60, 61, 209-212 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_1 до ОСОБА_3, виконавчого комітету Кузнецовської міської ради про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування рішень виконавчого комітету міської ради та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляцію може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Особи, що приймали участь у розгляді справи але не були присутніми під час проголошення рішення, мають право подати апеляцію протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча:

Повний текст рішення проголошено 08.04.2015 року