Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/416/15-ц
провадження № 2/369/858/15
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_3, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, про визнання права власності на самочинно збудований жилий будинок,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на самочинно збудований жилий будинок, посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, про що в Книзі записів актів громадянського стану про одруження 12 березня 1972 року зроблено відповідний запис за № 6. 27 січня 2001 року рішенням виконкому Петрушківської сільської ради № 8/5 її чоловіку ОСОБА_3 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1943 га в межах згідно з планом, що підтверджується Державним актом на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Петрушківською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю № 713. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 і була передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

У 1998 році на цій ділянці вона з чоловіком розпочали будівництво будинку. Забудова садиби згідно плану забудови садиби дозволяється на підставі дозволу, виданого згідно рішення виконкому Петрушківської сільської ради народних депутатів від 24 червня 1998 року № 50.

Згідно рішення № 50 Петрушківська сільська рада, розглянувши заключення Києво-Святошинської райдержархітектури від 21 червня 1998 року за № 61б/52, рішення Петрушківської сільської ради від 10 квітня 1997 року за № 44, керуючись п. 11 ст. 9 ЗК України, вирішила погодити ОСОБА_3 будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці, наданій йому у постійне користування рішенням Петрушківської сільської ради за № 44 від 10 квітня 1997 року та за типовим проектом 145-24-306,15,88 на 5 кімнат, житловою площею 76,73 кв.м., загальною площею 169,85 кв.м..

При цьому будівництво велось відповідно до будівельного паспорту НОМЕР_2 р., виданого районним архітектором Києво-Святошинської районної ради народних депутатів.

Реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт вони не робили.

У 2010 році ними було закінчено будівництво одноповерхового будинку, сараю із прибудовою по АДРЕСА_1.

При цьому згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, що був виготовлений ТОВ «Укрспецсервісбуд-2008» 06 жовтня 2014 року, загальна площа забудови житлового будинку склала 208,6 кв.м..

Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, що був виготовлений ТОВ «Укрспецсервісбуд-2008» 06 жовтня 2014 року, на ділянці під літерою «А-2» розташований житловий будинок, що складається з цокольного поверху, першого поверху та мансардного поверху (площа забудови-208,6 кв.м.) та вважається самочинно збудованим.

Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, що був виготовлений ТОВ «Укрспецсервісбуд-2008» 06 жовтня 2014 року, на ділянці під літерою «Б» розташований сарай (площа забудови-22,9 кв.м.) та визнаний самочинно збудованим.

Відповідно до Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, що був виготовлений ТОВ «Укрспецсервісбуд-2008» 06 жовтня 2014 року (інвентаризаційна справа № 215/24/2014), на ділянці під літерою «б» розташована прибудова до сараю (площа забудови 5,8 кв.м.) та визнана самочинно збудованою.

За нею не закріплена земельна ділянка, на якій розташовані побудовані у шлюбі будинок та сарай з прибудовою.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 316, 328, 376, 392, 377, 415 ЦК України просила визнати за нею право власності на ? частину самочинно збудованого житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 208,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, і визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину самочинно збудованого житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 208,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 19 лютого 2015 року судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити.

У судове засідання представник відповідача Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, ОСОБА_3 в надісланому суду електронному повідомленні просив розглянути справу у його відсутності, проти позову не заперечував, позов підтримав і зазначив, що будинок будувався за рахунок спільних коштів.

Представник третьої особи Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області в судове засідання не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з 12 березня 1972 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3, зареєстрованого Гребенівською сільською радою Кагарлицького району Київської області 12 березня 1972 року.

20 жовтня 2001 року ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого на підставі рішення виконкому Петрушківської сільської ради народних депутатів від 27 січня 2001 року № 8/5 йому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1943 га, яка розташована на території АДРЕСА_1, землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

Рішенням № 50 Петрушківської сільської ради від 24 червня 1998 року «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд громадянину ОСОБА_3» вирішено погодити ОСОБА_3 будівництво житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці, наданій йому у постійне користування рішенням Петрушківської сільської ради за № 44 від 10 квітня 1997 року та за типовим проектом 145-24-306,15,88 на 5 кімнат, житловою площею 76,73 кв.м., загальною площею 169,85 кв.м..

Згідно довідки виконавчого комітету Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24 грудня 2014 року № 271 на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, рішенням Петрушківської сільської № 50 від 24 червня 1998 року «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_3» погоджено будівництво житлового будинку та господарських споруд (будівельний паспорт НОМЕР_2 р.) на земельній ділянці площею 0,1943 га, що належить йому згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 20 жовтня 2001 року. Відповідно до технічного паспорту (технічний паспорт від 06 жовтня 2014 року) будинок збудовано (опис основних конструкційних елементів): фундамент (цоколь)-бетонні блоки, перекриття-з/б панелі, перший поверх-стіни піноблоки, перекриття-дерев»яне, мансарда, покрівля-«Ондувилла»; інженерне обладнання: електрика, телефонний зв»язок, водопровід (колодязь) з/б кільця, каналізація (зливна яма)-двокамерний септик з/б кільця. Будинок збудований у 2010році загальною площею 208,6 кв.м. в межах вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням виконавчого комітету Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського районну Київської області від 30 жовтня 2014 року № 69 «Про присвоєння адреси земельній ділянці в АДРЕСА_1», вирішено присвоїти адресу земельній ділянці площею 0,1943 га: АДРЕСА_1.

Однак, з наявної в матеріалах справи копії Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовлений ТОВ «Укрспецсервісбуд-2008» на ім»я ОСОБА_3 станом на 06 жовтня 2014 року, інвентаризаційна справа № 215/24/2014, вбачається, що в даному технічному паспорті наявна відмітка, що житловий будинок літ. А-2 площею 208,6 кв.м., сарай літ. «Б» площею забудови 22,9 кв.м., прибудова літ. «б» площею забудови 5,8 кв.м., збудовані самочинно.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно вимог ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно роз»яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, даних у п. 16 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року № 6, позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вказаний самочинно збудований житловий будинок літ. «А-2» за адресою: АДРЕСА_1 не був введений в експлуатацію у встановленому законодавством порядку і не набуто права власності на нього, і також позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних доказів, що вказане будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Визнання ж судом права власності на самочинно збудований будинок суперечитиме вимогам ст. 376 та ст. 331 ЦК України.

З урахуванням наведеного, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частину самочинно збудованого житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 208,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, і визнання за ОСОБА_3 право власності на ? частину самочинно збудованого житлового будинку літ. «А-2» загальною площею 208,6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 316, 328, 331, 376, 392 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_3, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, про визнання права власності на самочинно збудований жилий будинок, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л. М.