Справа № 466/173/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

«12» березня 2015 р. Шевченківський районний суд м. Львова

В складі головуючого судді Баєвої О.І.

при секретарі Лелик О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виконання умов договору, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виконання умов договору, мотивуючи свої вимоги тим, що у травні 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 було позичено ОСОБА_2 кошти у розмірі 50 000,00 гривень терміном до 31 жовтня 2014 року з метою проведення робіт по будівництву будівлі по АДРЕСА_1. У випадку невиконання умов даного договору відповідач взяв на себе зобов'язання передати позивачу у власність збудовану будівлю та відшкодувати витрати, пов'язані з укладенням даного договору позики. У зв'язку з закінчення терміну дії договору позики позивач звернувся до відповідача про повернення позичених коштів, однак ОСОБА_2 грошей не повернув та відмовляється виконувати взяті на себе зобов'язання, а відтак, враховуючи факт завершення відповідачем будівельних робіт по будівництву нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, позивач вважає за можливе виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на даний об'єкт, будівництво якого здійснювалося за його кошти.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи зустрічні позовні вимоги тим, що у 2012 році ним було збудовано нежитлову будівлю площею 132,7 кв.м., будівництво якої здійснювалося за кошти, позичені у ОСОБА_1, що підтверджується договором позики від 01.05.2012р. Разом з тим, згідно умов даного договору ним було взято на себе зобов'язання у випадку неможливості повернення позичених коштів передати у власність ОСОБА_1 даний об'єкт після оформлення документів, які підтверджують право власності на збудовану будівлю та встановлення відповідності дійсної вартості об'єкту сумі боргу з врахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення. Вважає вимогу ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на вказану будівлю безпідставною, такою, що суперечить п. 3 даного договору та може бути виконаною лише після отримання ним документів, що підтверджують право власності на будівлю, а позичені у ОСОБА_1 кошти не становлять й 50 % дійсної вартості будівлі.

У судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, зустрічні позовні вимоги визнав, при вирішення заявленого ним первісного позову поклався на розсуд суду.

У судове засідання відповідач та представник відповідача не з'явилися, подали заяву про слухання справи у їх відсутність, первісний позов ОСОБА_1 заперечили повністю, зустрічний позов підтримали.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослiдивши письмовi докази по справi, суд вважає, що у задоволенні первісного позову слiд відмовити, зустрічний позов задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з договору позики, укладеного між сторонами 01 травня 2012 року, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти у сумі 50000,00 грн. терміном до 31 жовтня 2014 року для проведення будівельних робіт по здійсненню будівництва будівлі на АДРЕСА_1. Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що в разі коли позичальник не поверне позичені гроші до вказаного пунктом 1 договору терміну, то на вимогу позикодавця зобов'язується сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, інфляційні витрати, а також три відсотки річних від простроченої суми або передати у власність позикодавця об'єкт, вказаний у пункті 1 договору після оформлення правовстановлюючих документів та встановлення дійсної вартості об'єкту сумі боргу з врахуванням інфляційних витрат та трьох відсотків річних за весь час прострочення.

Як вбачається з технічного паспорту на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1, виготовленого 13.12.2014р., загальна площа нежитлової будівлі під літерою «Б» становить 132,7 кв.м.

Згідно технічного висновку оцінки технічного стану нежитлової будівлі на АДРЕСА_1, виконаного спеціалізованою ліцензованою організацією ПП «Універсалпроект» технічний стан основних несучих конструкцій є нормальним (стан І), нежитлова будівля на АДРЕСА_1 збудована на фундаменті, є капітальною спорудою (нормальний рівень капітальності за ГОСТ 27751-88), будівля відповідає чинним державним будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству і є придатною до подальшої експлуатації.

Земельна ділянка, на якій розташована будівля під літерою «Б» загальною площею 132,7 кв.м. перебуває в строковому платному користуванні ОСОБА_2 згідно договору від 21 вересня 2012 року на право довгострокового тимчасового користування лісами, укладеного між ним та ДП «Львівський лісовий селекційно-насіневий центр» та розпорядження Голови Львівської обласної державної адміністрації від 10 серпня 2012 року № 525/0/5-12.

У відповідності до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст.321 ЦК України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановленим законом.

В силу ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має права вчиняти будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена або припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник, права якого не визнаються чи оспорюються, вправі вимагати їх визнання в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п. 4 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинне збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Статтею 95 ЗК України передбачено право землекористувачів на спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель та споруд.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Зі змісту п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вбачається, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК).

Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні особи. Фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 1 ч.1 ст. 16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом його визнання.

Суд прийшов до висновку, що визнання позивачем ОСОБА_1 зустрічного позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, тому суд приймає визнання позивачем зустрічних позовних вимог і приходить до висновку про задоволення зустрічного позову.

Керуючись наведеним, та відповідно до ст.ст.15, 16, 318, 325, 331 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлову будівлю під літерою «Б» загальною площею 132,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1) відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлову будівлю під літерою «Б» по АДРЕСА_1 загальною площею 132,7 кв.м.

На рішення може бути подано апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Баєва