Провадження № 2/712/419/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ТІТОВА О.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про дострокове розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми депозитного вкладу та відсотків за вкладом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про дострокове розірвання договору банківського вкладу та стягнення суми депозитного вкладу та відсотків за вкладом, посилаючись на те, що 09 січня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD200 Вклад «Стандарт». В день підписання даного договору позивачем було внесено грошові кошти в сумі 26 000 доларів США строком на 366 днів до 09 квітня 2014 року включно, зі ставкою 8 % річних. Відповідно до договору відповідач взяв на себе зобов'язання нараховувати позивачу відсотки на внесений вклад. Пунктом 10 договору сторони передбачили можливість дострокового розірвання договору. 07 серпня 2014 року та 31 жовтня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути вклад та відсотки за вкладом.

Проте, відповідач даної вимоги не виконав та належний позивачу вклад разом з нарахованими відсотками не повернув. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути дані кошти, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутись за захистом своїх прав до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили розірвати договір банківського вкладу та стягнути з відповідача на користь позивача банківський вклад в сумі 26 000 доларів США та відсотки за вкладом в сумі 1 565,20 доларів США.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення та надав письмове заперечення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 09 січня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD200 Вклад «Стандарт». Договір було укладено на території Автономної Республіки Крим в м. Севастополь, де остання тимчасово проживала. В день підписання даного договору позивачем було внесено грошові кошти в сумі 26 000 доларів США строком на 366 днів до 09 квітня 2014 року включно, зі ставкою 8 % річних. Відповідно до договору відповідач взяв на себе зобов'язання нараховувати позивачу відсотки на внесений вклад. Пунктом 10 договору сторони передбачили можливість дострокового розірвання договору. 07 серпня 2014 року та 31 жовтня 2014 року позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути вклад та відсотки за вкладом.

Згідно розрахунку наданого позивачем в позовній заяві розмір відсотків за вкладом складає 1 565,20 доларів США.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.ст. 629, 651 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від договору чи зміна його умов не допускається.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим Російською Федерацією діяльність усіх відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПриватБанк» була припинена, тому відповідач не повинен відповідати за договором банківського вкладу, укладеним на території АР Крим, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положенням ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

За умовами п. 10 договору банківського вкладу, укладеного між сторонами, у вкладника та у банку є право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору.

Таким чином, суд вважає, що відповідач, всупереч нормам цивільного законодавства, порушив умови договору банківського вкладу від 09 січня 2014 року, не повернув суму вкладу разом з нарахованими відсотками та проігнорував заяву позивача про дострокове розірвання договору вкладу.

Крім того, суд вважає, що договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, місцезнаходження якої визначене у м. Дніпропетровськ, про що було зазначено в самому договорі.

Відповідно до ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п. 5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Оскільки такі підрозділи банку не є самостійними окремими юридичними особами, тому саме по собі припинення їх діяльності не звільняє банк від обов'язку виконання зобов'язань за укладеним від його імені депозитними договорами у цих підрозділах і не позбавляє права вкладника на повернення внесених ним банківських вкладів за рахунок банку, якому вони були передані на депозит.

Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване у АДРЕСА_1, що підтверджується копією її паспорта.

Зі змісту відповідей ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11 вересня 2014 року та від 10 листопада 2014 року, адресовану позивачу на її звернення про дострокове розірвання депозитного договору, вбачається, що відповідач визнавав як факт наявності укладеного між сторонами договору, так і своє зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Також суд вважає, що відмова відповідача, щодо повернення вкладу суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ст.321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень ст.ст. 316 та 177 ЦК України, гроші також є об'єктами права власності.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про дострокове розірвання договору банківського вкладу, повернення вкладу та нарахованих відсотків підлягають до задоволення, оскільки обґрунтовані на законі та відповідають умовам укладеного між сторонами договору.

Керуючись ст.ст.10,60,130, 174, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 526, 629, 651, 1060 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Договір банківського вкладу № SAMDNWFD200 Вклад «Стандарт» від 09 січня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 - розірвати достроково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 вклад по депозитного рахунку в сумі 26 000 доларів США та відсотки за вкладом в сумі 1 565,20 доларів США, а всього 27 565,20 доларів США (двадцять сім тисяч п'ятсот шістдесят п'ять доларів та двадцять центів США).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 3 654 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: