ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-580/12
провадження № 2/753/44/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Сухомлінов С.М.

секретаря - Палій Т.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про вселення та встановлення порядку користування будинком та зустрічний позов ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з позовом про вселення в буд. АДРЕСА_1, про встановлення порядку користування в цьому будинку шляхом виділення в користування позивачу ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_5 кімнату площею 15,5 кв. м., а позивачу ОСОБА_2 кімнату площею 15,5 кв.м. Посилались на те, що вони є власниками ? частини спірного будинку, але проживаюча там відповідачка ОСОБА_4 перешкоджає їм проживати та користуватись належною їм частиною будинку. В подальшому позивачі змінили свої вимоги в частині користування будинком і просили виділити їм в користування жилу кімнату площею 15,5 кв.м. і топочну кімнату площею 8,9 кв.м., а відповідачці виділити жилу кімнату площею 10,7 кв.м.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом в якому після змін та уточнень просив визнати малолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування спірним будинком, оскільки останній як член сім'ї співвласника будинку ніколи в ньому не проживав і не приймає участі у витратах по утриманню будинку.

В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали, а зустрічний позов не визнали.

Відповідачка свої зустрічні вимоги підтримала, а позов ОСОБА_2 не визнала.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов ОСОБА_2 задовольнити частково, а в задоволені зустрічного позову відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з рішення суду (а.с.9-11), свідоцтва (а.с.18) та пояснень сторін, відповідачка ОСОБА_4 з квітня 2007 року є власником ? частини буд. АДРЕСА_1, а позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з 2010 року є власниками по 1/8 частин кожна в спірному будинку.

Як вбачається з довідки (а.с.19), свідоцтва (а.с.20), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 і з 2009 року зареєстрований в спірному будинку разом зі своєю матір'ю.

З технічного паспорту (а.с.12-16) та пояснень сторін вбачається, що спірною є квартира АДРЕСА_1, де фактично проживає відповідачка зі своїм чоловіком, яка перешкоджає позивачам вселитись і проживати в спірній квартирі.

Відповідно висновків будівельно-технічних експертиз (а.с.52-60,117-127), розподіл квартири АДРЕСА_1 в дольових частках ? і ? згідно вимог нормативних документів не вбачається можливим.

Відповідно до приписів ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожний із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду України своєю постановою № 7 від 04.10.1991 року визначив, що якщо виділ частини у будинку в натурі неможливий, то суд вправі за заявленим позовом про це встановити порядок користування відособленими приміщеннями (кімнатами).

Враховуючи те, що заявлений позивачами порядок користування спірною квартирою зводиться до необхідності користуватись позивачам жилою кімнатою площею 15,5 кв.м. і топочною площею 8,9 кв.м., які є прохідними кімнатами, а користування відповідачкою кімнатою площею 10,7 кв.м. буде залежити від бажання позивачів, то такий порядок користування буде порушувати права обох сторін, а тому не може бути встановлений судом як законний.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Оскільки позивачі є власниками частини спірного будинку, а малолітній ОСОБА_5 є членом сім'ї ОСОБА_3, то позивачі повинні були вселені в спірну квартиру.

Суд вважає, що відповідачку ОСОБА_4 слід зобов'язати не чинити перешкод позивачам в користуванні квартирою АДРЕСА_1, оскільки відповідно до ст. 391 ЦК України позивачі ОСОБА_3 мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування своїм майном.

Що стосується зустрічних вимог, то згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років визначається за згодою батьків. Враховуючи те, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 його батьками було визначено проживання з 2009 року в спірній квартирі (а.с.19), де останній не міг фактично проживати в результаті неприязних стосунків його матері та відповідачки, то вимоги про позбавлення його права користування спірним жилим приміщенням суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позов таким чином, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 понесенні останньою судові витрати у розмірі 128,50 грн. (а.с.1,2).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 88,212-215 ЦПУ України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В решті позову - відмовити.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 128 (сто двадцять вісім) грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ : С.М. Сухомлінов