Справа № 459/5116/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1919/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача Дац Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді та ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворювань,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Червонограді в користь ОСОБА_2 8000 грн. відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок професійного захворювання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення оскаржили позивач і відповідач.

Позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням в частині відмови у позові та вважає його незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що в результаті роботи на шахті підземним робітником протягом 17 років в особливо тяжких умовах праці в нього погіршився стан здоров"я. Крім цього, під час роботи він отримав травму очей, що стверджується актом №30 від 21.09.1998 року. Внаслідок даних обставин він втратив 60% працездатності по життєво та йому встановлено третю групу інвалідності. Ухвалюючи рішення, суд не врахував вимоги ст.43,46 Конституції України, трудового та цивільного законодавства та визначив розмір моральної шкоди, який не відповідає величині його душевних та фізичних страждань, які ним отримані в результаті ушкодження здоров"я. Вважає, що характер отриманих ним виробничих травм та професійного захворювання, ступінь втрати професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань дають підстави для задоволення позову в повному обсязі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача в його користь 30000грн. моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров"я при виконанні трудових обов"язків та внаслідок професійного захворювання.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Червонограді в особі начальника Р.Сташкевич в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що ВВДФССНВВ у м. Червонограді є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки висновком МСЕК №2 від 01.02.2006 року позивачу вперше було встановлено 40% втрати працездатності та група інвалідності не встановлена, а відтак право на страхові виплати у позивача виникло лише після встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 01.02.2006 року.

П.27 ст.77 ЗУ "Про державний бюджет на 2006 рік" та п.22 ст.71 ЗУ "Про державний бюджет на 2007рік" зупинено дію положення ЗУ "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", які передбачали відшкодування моральної шкоди, заподіяним умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності Фондом та у зв"язку з цим було виключено право потерпілого, оскільки Фонд не є винною особою у заподіянні потерпілому моральної шкоди. Потерпілим надано право на відшкодування моральної шкоди від роботодавця на підставі ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України, що підтверджено рішенням Конституційного суду від 08.20.2008 року у справі №1-32/2008р. Також судом не взято до уваги, що відповідно до п.1 "е" ст.21, ч.3 ст.28 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" Фонд проводить виплати по відшкодуванню моральної шкоди за наявності факту заподіяння цієї шкоди. П.3 ст.34 даного Закону передбачено, що моральна шкода відшкодовується на підставі заяви потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Стверджує, що довідка МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Позивачем не надано жодних медичних документів, які підтверджували наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а саме підтверджували перенесений стрес чи депресію, в результаті отриманого ушкодження здоров'я. Крім цього, не подано доказів про неможливість виконання домашніх справ та обов"язків на які позивач посилається. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач з 19 липня 1983 року по 03.05.2000 року працював на підземних роботах в шахтах, які в даний час відносяться до ДП "Львіввугілля".(а.с.9-10).

З Акту №30 про нещасний випадок вбачається, що позивач під час виконання трудових обов"язків отримав травму очей (а.с.13-14).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії ЛВА-2 №009576 позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності з 08.12.2005 року (а.с.11).

З виписки із акту огляду МСЕК від 29.01.2008 року вбачається, що позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання (а.с.11 зворот).

Внаслідок чергового огляду МСЕК 29.01.2009 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та 50 % втрати професійної працездатності та згідно огляду проведеного МСЕК 21.02.2012 року позивачу встановлено 60% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності по життєво (а.с.12-12 зворот).

Відповідно до ст. ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції України, Україна, як соціальна держава, зміст і спрямованість якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника тощо. Право на соціальний захист гарантується, зокрема, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно п. п. "є" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено надання позивачу соціальних послуг і виплат, у тому числі відшкодування моральної шкоди при наявності факту її заподіяння потерпілому.

Згідно із ч.4 ст. 14 ЗУ "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року регламентовано, що громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного цивільного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що шкоду здоров'ю позивача було завдано в результаті його роботи в шкідливих умовах праці, де він втратив 60 % професійної працездатності з них 20 % внаслідок нещасного випадку на виробництві, та у зв"язку з цим став інвалідом третьої групи. Дані обставини призвели до втрати ним нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, чим йому і заподіяно моральну шкоду.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з врахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, положень ст. 23 ЦК України, роз'яснень

Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" висновки суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди на думку колегії суддів в повній мірі відповідають обставинам справи і є обґрунтованими, а відтак доводи позивача про необ"єктивну оцінку судом доказів не приймаються до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди, спростовуються п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року де зазначено, що громадяни, яким встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди.

Щодо тверджень відповідача, що стійка втрата працездатності позивачу встановлена 01.02.2006 року, а відтак останній не вправі отримувати моральну шкоду від Фонду не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки втрата працездатності позивачу встановлена у 2005 році про що зазначено у довідці МСЕК серія ЛВА-2 №009576 (а.с.11).

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Мікуш Ю.Р.

Судді: Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.