АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2154/15 Головуючий 1 інст. - Харченко С.М.
Справа № 613/1624/14-ц Доповідач - Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - КРУГОВОЇ С.С.,

суддів - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,- МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретарів - Шпарага О.О., Красношапка К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Селянського (фермерського) господарства «ДОН» на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Селянського (фермерського) господарства «ДОН» про стягнення боргу за договорами оренди землі, розірвання договорів оренди землі,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом у якому просила стягнути з Селянського (фермерського) господарства «ДОН» на користь ОСОБА_2 за договором оренди землі від 27.02.2012 року земельної ділянки площею 0,70 га, кадастровий номер НОМЕР_1, зареєстрованого 16.03.2012 року в управлінні Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області у Державному реєстрі земель за НОМЕР_2 суму боргу у розмірі 1398,04 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача за договором оренди землі від 27.02.2012 року земельної ділянки площею 4,16 га, кадастровий номер НОМЕР_3, зареєстрованого 16.03.2012 року в управлінні Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області у Державному реєстрі земель за НОМЕР_4 суму боргу у розмірі 8984,00 грн.; просила розірвати вищевказані договори та покласти судові витрати на відповідача.

У запереченнях на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача орендну плату. В позові про розірвання договору оренди відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та відповідач СФГ «ДОН» звернулися з апеляційними скаргами.

Представник позивача у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договорів оренди земельних ділянок укладених між ОСОБА_2 та СФГ «ДОН» та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги у цій частині задовольнити; судові витрати покласти на відповідача.

Вважає позовні вимоги в частині розірвання договорів оренди земельних ділянок обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції було порушено норми матеріального права та не надано належної оцінки поясненням та доказам, які були надані.

Зазначає, що згідно із чинним законодавством та вказаними договорами обов'язок по сплаті орендної плати покладається на орендаря, договором також визначено, що орендна плата повинна вноситись до 31 грудня кожного року. Проте, всупереч цим вимогам договорами оренди не визначено порядок внесення орендної плати.

Посилаючись на Закон України «Про оренду землі» та ЦК України, вказує, що внесення орендної плати оформлюється письмово, у випадку не визначення місця виконання грошового зобов'язання договором, виконання провадиться за місцем проживання кредитора. Між тим, законом передбачено право боржника за певних підстав виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса.

Вказує, що відповідно п.29 «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року поштові перекази до моменту вручення їх одержувачам є власністю відправників.

Виходячи з наведеного стверджує, що відповідач не виконав умови договору щодо сплати орендної плати та не вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання за договором, внаслідок чого позивач своєчасно не отримала орендну плату, що є підставою для розірвання договору.

Також зазначає, що договорами встановлено обов'язок відповідача надати копії договорів оренди землі до податкового органу протягом 5 днів з моменту їх державної реєстрації, однак листом Богодухівського ОДПІ №2994/10/20-04-15-41 від 25.11.2014 року підтверджено, що СФГ «ДОН» будь-яких копій договорів оренди укладених між позивачем та відповідачем до податкового органу не надавав.

Вказує, що відповідач на підтвердження перерахування готівкових коштів шляхом поштового переказу на ім'я позивача надав оригінали квитанцій, згідно яких грошові кошти внесені готівкою. Враховуючи Постанову правління НБУ від 15.12.2004 року №637, яка має застосовуватись до даних правовідносин, відповідач зобов'язаний надати відповідні касові документи щодо підтвердження походження даних готівкових коштів, що зазначені у касових квитанціях, однак будь-яких документів бухгалтерського обліку, які підтверджували б пояснення щодо належності йому вказаних у квитанціях готівкових коштів відповідач не надав.

Селянське (фермерське) господарство «ДОН» у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції від 21.02.2015 року в частинах стягнення із СФГ «ДОН» на користь ОСОБА_2 боргів за договорами оренди у розмірі 1336,86 грн. та 8590,95 грн., а також судового збору у розмірі 243,60 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі і стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 121,80 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду в зазначених частинах ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд дійшов висновку, що неотримання орендної плати за користування земельними ділянками сталося внаслідок дій позивача, а саме через ухилення від отримання нарахованої належним чином у встановлені строки та у передбаченому договорами розмірі орендної плати.

Зазначає, що СФГ «ДОН» не порушувало, визнавало та не оспорювало будь-яких прав, свобод чи інтересів позивача, їй щорічно, своєчасно та в повному обсязі з 2012 року по 2014 рік нараховувалася орендна плата за обидві земельні ділянки, з них сплачувався податок на прибуток громадян, позивачу щорічно направлялись запрошення-повідомлення для отримання належних до виплати сум орендної плати, які щорічно їй направлялись поштовими переказами за місцем її проживання. Проте, позивач, отримавши повідомлення-запрошення, умисно не отримувала вказані виплати, у зв'язку з чим вона є кредитором, що прострочив.

Відповідач наголошує на тому, що позивач не вчиняла будь-яких дій щодо повідомлення СФГ «ДОН» про бажану форму отримання нею орендної плати, також вона не надавала банківські рахунки, не отримувала поштові перекази, що унеможливлювало виконання свого обов'язку відповідачем, а тому виконання зобов'язання не може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Виходячи з цього, відповідач не є боржником, а позивач є особою, яка порушила зобов'язання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з боку орендаря відсутні порушення умов договорів, які могли б бути підставою для дострокового розірвання договорів оренди. У зв'язку з тим, що позивач не отримувала орендну плату за 2012-2014 роки по договорам оренди землі, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення боргу за договорами оренди землі.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що між сторонами у справі ОСОБА_2 і СФГ «Дон» укладені договори оренди землі від 27 лютого 2012 року на земельну ділянку площею 4,16 га і на земельну ділянку площею 0,70 га.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Розмір орендної плати згідно договорів оренди землі передбачений у розмірі 3369,0 грн. (а.с.7) та 524,26 грн. (а.с.12). За період 2012-2014 роки з врахуванням утриманого податку з доходу, сума орендної плати, що підлягає виплаті орендодавцю складає відповідно за договорами оренди - 8590,95 грн. і 1336,86 грн., всього 9927,81 грн.

Матеріали справи свідчать, що позивач нараховану орендну плату не отримала, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позову в цій частині і стягнув не отриману позивачем орендну плату на її користь.

Що стосується доводів апеляційної скарги відповідача, то вони не спростовують висновків суду щодо не отримання позивачем орендної плати.

Відповідно до ч.4 ст.532 ЦК України якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора.

Матеріали справи містять докази, а саме листи і квитанції про направлення на адресу позивача грошових коштів, але сторонами не заперечується, що ці грошові кошти не були отримані позивачем (а.с.66-72) .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього грошей у депозит нотаріуса в разі ухилення кредитора від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку.

Оскільки, відповідач не скористався своїм правом і не виконав свій обов'язок шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, суд правильно стягнув з відповідача належні позивачу грошові кошти.

Надане суду апеляційної інстанції відповідачем повідомлення про виплату особисто ОСОБА_2 грошового переказу на суму 9927,81 грн. свідчать, що отримала вона належні їй грошові кошти 21 січня 2015 року, тобто після ухвалення судом рішення (а.с.187).

Згідно ст.309 ЦПК України такої підстави для скасування рішення, як його виконання - під час апеляційного розгляду - законом не передбачено.

Виконання відповідачем рішення суду в добровільному порядку враховується під час виконання рішення суду.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Також на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Однією з найпоширеніших підстав розірвання договору оренди земельної ділянки є заборгованість з орендної плати. За змістом статей 1, 13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами.

Відповідно до п. «д» ч.1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Слід зазначити, що норми статті 24 та статті 25 Закону України «Про оренду землі» не містять у собі вимог щодо систематичної несплати орендної плати, а договір оренди земельної ділянки може бути розірваний на вимогу однієї із сторін в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених нормами цих статей.

Враховуючи правову позицію щодо розірвання договору оренди у разі систематичної несплати орендної плати викладену в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року №6-146 цс 12, яка згідно із ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, Верховний Суд України зробив висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Враховуючи викладені правові позиції та аналізуючи підстави для можливого розірвання договору оренди, в даному випадку необхідно зазначити про відсутність систематичної несплати орендної плати.

Надіслання відповідачем і не отримання позивачем орендної плати не є істотним порушенням умов договору достатнім для його розірвання. Позивач не надала доказів в обґрунтування того, що затримка з виплати орендної плати потягла для неї суттєві наслідки чи втрати. Більше того, на момент прийняття рішення судом апеляційної інстанції господарство добровільно погасило основний борг, отже, позивач отримала те, на що розраховувала від СГП.

Таким чином, порушення умов договору не є істотним в контексті статті 651 ЦК України.

Більше того, п. «д» статті 141 ЗК України визначає підставою для припинення права користування земельною ділянкою систематичну несплату земельного податку та орендної плати. У цьому випадку факту систематичної несплати не було, прострочення було допущено за волевиявленням позивача.

Тому підстав для розірвання договорів оренди землі немає.

Доводи апеляційної скарги позивача не доводять зворотнє.

Дійсно, за місцем проживання позивача, відповідач намагався виконати зобов'язання, але позивач не отримував грошові перекази.

Внесення грошових коштів у депозит нотаріуса - це право боржника, а не його обов'язок.

Не надання копій договорів оренди до податкової служби не передбачено Законом як підставу для розірвання договорів. Також не є підставою для розірвання договору оренди землі - порядок дотримання Постанови правління НБУ від 15.12.2004 року.

Суд правильно встановив обставини, оцінив докази і дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та Селянського (фермерського) господарства «ДОН» - відхилити.

Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 21 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -