Справа № 466/2064/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

„06" квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Зими І.Є.

при секретарі Химук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ПрАТ «Ірокс» про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя , -

у с т а н о в и в:

19.02.2015 року ОСОБА_1 пред'явив в суд позов до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати майно - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 77,6 кв.м. по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, за нею та відповідачем та провести поділ майна, визнавши за кожним з подружжя право власності на дану квартиру в рівних частинах по 1/2.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 20.02.1993 року. 10.02.2010р. між ЗАТ «Ірокс», правонаступником якого є ПАТ «Ірокс» та відповідачем було укладено договір підряду у будівництві житла № 28А із замовленням та безпосереднім фінансуванням будівництва спірної квартири. Згідно договору, підрядник зобов'язався виконати роботи по будівництву для нього вказаної квартири, здійснити оформлення на неї права власності та передати йому у власність. Вартість квартири була оплачена коштами в сумі 466 930 грн., що використані зі спільного доходу сім'ї. Однак відповідачка заперечує його право на вказану квартиру, вважає лише себе власником такої, оскільки саме вона заключала договір підряду та вносила кошти на будівництво також від свого імені. 14.02.12р. ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» виготовило технічний паспорт на дану квартиру, однак по даний час ПрАТ «Ірокс» не передало відповідачу у власність квартиру, не визнає власником житла, у зв'язку з чим в неї немає правовстановлюючого документу щодо права власності на дану квартиру, вона не має можливості здійснити прописку, внаслідок чого змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги, зіславшись на обставини та факти, вказані в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечила, мотивуючи тим, що договір підряду № 28А про участь у будівництві спірного житла укладався від її імені, крім того кошти, що вносились на будівництво квартири вносились нею, відтак вважає лише себе власником квартири.

Від третьої особи ПрАТ «Ірокс» надійшла заява, в якій представник зазначив, що проти позову не заперечує, покладається на розсуд суду,просить розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 10.02.2010р. між відповідачем та ЗАТ «Ірокс», правонаступником якого є ПрАТ «Ірокс» укладено договір підряду у будівництві № 28А з подальшими змінами та доповненнями, згідно якого ЗАТ «Ірокс» зобов'язався виконати роботи по будівництву для неї квартири НОМЕР_1, загальною площею 79,0 кв.м., АДРЕСА_1, вартістю 474 000 грн.

Згідно з п.п. 4.1.2., 4.1.3. договору, ЗАТ «Ірокс» взяв на себе зобов'язання здійснити оформлення права власності на належний замовнику об'єкт інвестування (квартиру) та передати у власність замовника.

Відповідач свої зобов'язання щодо фінансування будівництва за договором виконала, згідно п.п. 2.1., 2.2 договору повністю сплатила вартість квартири на по АДРЕСА_1, в сумі 466 930 грн., що підтверджуються рахунками ЗАТ «Ірокс» в матеріалах справи. /а.с.16, 17/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів.

Крім того, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 20 лютого 1993 року укладено шлюб. Судом також встановлено, що кошти, внесені за умовами договору на будівництво квартири, використані зі спільних доходів подружжя, отриманих за час шлюбу.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог ст. 61 цього Кодексу, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які не були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, при цьому частки майна подружжя можуть бути рівними.

Відтак суд не бере до уваги твердження відповідача про належність лише їй спірної квартири.

Зважаючи на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за нею та відповідачем права власності на спірну квартиру в рівних частинах по 1/2 та про визнання такої спільною сумісною власністю подружжя підлягають до задоволення.

Керуючись ст..ст. 328, 526 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 69 79 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10, 62, 209, 213 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати квартиру НОМЕР_1, загальною площею 77,6 кв.м., по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на квартиру НОМЕР_1, загальною площею 77,6 кв.м., по АДРЕСА_1 в рівних частинах по 1/2 .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: І. Є. Зима