АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/709/15 Головуючий 1 інстанції - Бородіна Н.М.
Справа № 640/8444/14-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.

за участю секретаря - Черепахи С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен банк Аваль»

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року

по справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1, треті особи - ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ «Райфайзен банк Аваль» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір за яким банк надав кредитні кошти. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, між ПАТ «Райфайзен банк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є спірне майно. В подальшому ФОП ОСОБА_2 була визнана судом банкрутом та розпочата ліквідаційна процедура. В процесі ліквідації, ліквідатором було реалізоване іпотечне майно на аукціоні, переможцем якого стала ОСОБА_1 Враховуючи, що банку кошти від реалізації предмета іпотеки не надійшли, куди поділися кошти встановити неможливо, банк на підставі ст.23 ЗУ «Про іпотеку» просить визнати ОСОБА_1 іпотекодавцем та звернути стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості за договором кредиту №010-2/07/1-700-07 від 12.06.2007р. в сумі 451844 дол. США, на предмет іпотеки - нежитлові приміщення 2-ого поверху №№ 60, 63 в літ. «А-5», загальною площею 146,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; спосіб реалізації майна визначити шляхом продажу на прилюдних торгах, з початковою ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна проведеній у виконавчому провадженні.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен банк Аваль» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що судом не враховано ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», договір на теперішній час є діючим, жодних грошових коштів банком не отримано, тому зобов'язання за кредитним договором не є припиненим.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12.06.2007 р. між ВАТ «Райфайзен банк Аваль» (згідно статуту найменування змінено на ПАТ «Райфайзен банк Аваль») та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №010-2/07/1-700-07 про надання кредитних коштів в сумі 344000 дол. США, за умови повернення та сплати відсотків. В подальшому укладались додаткові договори.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між Райфайзен банк Аваль та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №010-2/07/1-700/1-07 від 20.06.2007р., предметом якого є нежитлові приміщення 2-ого поверху №№ 60, 63 в літ. «А-5», загальною площею 146,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому були укладені додаткові договори.

Постановою Господарського суду Харківської області від 24.04.2012 р. ФОП ОСОБА_2 була визнана банкрутом, відкрита ліквідаційна процедура. Також вказаною постановою скасовані усі арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника у тому числі податкові застави. Вказана постанова набула чинності та на теперішній час ліквідаційна процедура триває, банк приймає участь у справі про банкрутство у якості кредитора.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.05.2012 р. було задоволено клопотання ліквідатора про зняття заборон на нерухоме майно, що належить банкруту та виключення відомостей про обтяження іпотекою нерухомого майна фізичної особи - підприємця ОСОБА_2. Знято заборону на нерухоме майно, об'єкт обтяження: нежитлові приміщення 2-го поверху №60, 63 в літері "А-5" загальною площею 146,8 в.м., розташовані за адресою АДРЕСА_1; виключено відомості про обтяження іпотекою зазначеного нерухомого майна.

Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22.09.2011 р. в частині внесення змін до ч.7 ст.48 Закону України "Про відновлення І платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, тому, обтяження іпотекою нерухомого майна , що є предметом спору були зняті правомірно, тому відповідач не є іподекодавцем вищевказаного майна.

Однак таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права.

Так, згідно з п. 1 ст. 47 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" , правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов'язаних з визнанням громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності банкрутом.

Пунктом 7 цієї ж статті (в редакції Закону України від 22.09.2011 р. № 3795Л/І) передбачено, що у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з чинним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі за підставами, не пов'язаними із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Судова колегія не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», відповідно до якого дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, оскільки в даному випадку між позивачем та ОСОБА_2 існують правовідносини щодо виконання іпотечного, а не кредитного договору.

Водночас, судова колегія вважає, що позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позивачем визнається та не оспорюється, що на підставі Постанови Господарського суду Харківської області від 24.04.2012 р. та ухвали Господарського суду Харківської області від 08.05.2012 р. з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек були вилучені записи про заборону відчуження спірного нерухомого майна.

В процесі ліквідації ФОП ОСОБА_2 ліквідатором Самойленко Ольгою Миколаївною на аукціоні були продані нежитлові приміщення 2-ого поверху №№ 60, 63 в літ. «А-5», загальною площею 146,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, покупцем стала ОСОБА_1

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.06.2012 року ухвала господарського суду Харківської області від 08.05.12 р. була скасована, у задоволенні клопотання ліквідатора боржника Самойленко О.М. про зняття заборони на нерухоме майно було відмовлено. Однак таке скасування відбулося вже після продажу спірного нерухомого майна.

Так ОСОБА_1 набула у власність нежитлові приміщення 2-ого поверху №№60, 63 в літ. «А-5», загальною площею 146,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2012 р. продавцем за якими є ліквідатор банкрута Самойленко О.М. за результатами аукціону. Зазначений договір зареєстрований у Державному реєстрі правочинів 18.05.2012 р.

Представник позивача пояснив, що на час укладення вказаного договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна заборони на його відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек зареєстровані не були.

Відповідно до статті 1 Закону "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, який був чинним на час укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, відповідно до статей 6, 25, 26 якого внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду.

Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду.

Статтею 23 Закону визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 18.05.2012 р., укладений ліквідатором за наслідками аукціонних торгів не оспорений, недійсним не визнаний.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 набула право власності на спірне майно за правочином, який недійсним не визнаний, на час укладення зазначеного правочину запис про обтяження майна був виключений з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек, запис про обтяження спірного майна на цей час не поновлено, тому неможна вважати, що ОСОБА_1 набула нерухоме майно з обтяженням. Такий висновок судовою колегії узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 грудня 2014 року у справі №6-201 цс 14.

За таких обставин, підстав для звернення стягнення на спірне нерухоме майно судова колегія не вбачає.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення судом норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_1, треті особи - ФОП ОСОБА_2, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки з інших підстав.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -