АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4352/15 Справа № 207/3936/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія
28 травня 2015 року

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 рік травень 28 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є її батьками.

У квітні 2010 року за спільним рішенням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачці передано автомобіль марки «ВАЗ-21093», 2002 року випуску, державний номерний знак АВ 86961, з подальшим його викупом.

Ціна зазначеного транспортного засобу склала 30 000 гривень, які позивачка віддавала батькам протягом шести місяців, після чого 11 вересня 2010 року між нею та її батьком ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного автомобілю в простій письмовій формі з зобовязанням переоформити засіб на імя позивачки у самий найближчий час.

В подальшому, відмовившись переоформлювати транспортний засіб, 01 квітня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попросили позивачку повернути їм автомобіль, і в той же день, 01 квітня 2013 року ОСОБА_3 написав їй розписку в якій указав, що дійсно позивачкою було повернуто автомобіль, а гроші у сумі 30 000 гривень він зобовязався повернути їй до кінця 2013 року.

13 травня 2013 року чоловік позивачки помер.

28.02.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, а тому у поверненні грошей позивачці було відмовлено.

Посилаючись таким чином на зазначені обставини, а також на те, що на сьогодні вона виховує одна двох дітей, і на її звернення щодо повернення грошових коштів батьки ніякої відповіді їй не надали, позивачки вимушена була звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року з ОСОБА_3 на користь позивачки стягнуто борг у сумі 15 000 гривень. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення 15 000 гривень з ОСОБА_4, просила його зазначеній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь 15 000 гривень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду в оскаржуваній частині залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Доводи позивачки про те, що за частиною 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а відповідно до статті 65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, а тому договір укладений одним з подружжя, створює обовязки і для другого з подружжя, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до положень частини 3 статті 65 СК України для укладання одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладання договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Таким чином, з огляду на те, що ніякої письмової згоди ОСОБА_4 на укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу з позивачкою не надавала і цим обставинам судом першої інстанції була надана належна правова оцінка, рішення суду в оскаржуваній частині, як таке, що відповідає вимогам закону, скасовано бути не може.

Суд першої інстанції не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізована суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцятим днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :