АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк»Фінанси та Кредит» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональну управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональну управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № 25-436/7-ШД від 7 грудня 2007 року у розмірі 27973 грн.37 коп., яка включає: заборгованість по комісії в сумі 3675 грн.; заборгованість по процентам в сумі 2327,87 грн., заборгованість з пені, розрахованої на суму комісії та відсотків в сумі 21970 грн.50 коп.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 7 грудня 2001 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску Visa Elektron Instant Issue. У той самий день, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 25-436/07-ШД, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в сумі 15000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 0,0001 % річних, зі строком їх повернення до 6 грудня 2010 року. З метою забезпечення виконання зобов»язань за указаним кредитним договором, 7 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки. Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 10 березня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь банку загальну суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 15885 грн.99 коп., яке станом на 29 грудня 2012 року у примусовому порядку виконане ОСОБА_4. Зважаючи на те, що позичальником не виконувались умови кредитного договору в частині погашення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, позивачем нарахована комісія, проценти та пеня, які розраховані станом на 15 жовтня 2014 року.

Ураховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути суму заборгованості з відповідачів солідарно.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням представник ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональну управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального й процесуального права. Зокрема зазначав, що суд першої інстанції помилкового дійшов висновку про пропуск банком строку позовної давності.

В судове засідання ОСОБА_3 не з»явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, у зв»язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

В судовому засіданні представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог , суд виходив із пропуску позивачем строку позовної давності.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом установлено, що 7 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 24-436/07-ШД, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0001 % річних, зі строком їх повернення до 6 грудня 2010 року.

У забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором, 7 грудня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 25-436/07-ШД-П, за умовами якого поручитель зобов»язувався перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов»язань за кредитним договором

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 10 березня 2011 року, що набрало законної сили, на користь банку стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 24-436/07-ШД, яка утворилася на 14 грудня 2010 року у розмірі 15885 грн.99 коп., яке виконано станом на 21 лютого 2012 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по комісії та процентам, розрахованих за період з 14 грудня 2010 року, тобто поза строком дії кредитного договору, і по 23 лютого 2012 року, тобто до дати погашення заборгованості, яка стягнута за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов»язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов»язання як правового зв»язку між двома суб»єктами ( сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов»язок вчинити певну дію ( певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов»язання надано право, що кореспондує обов»язку першої. Обов»язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов»язання ( ст..510 ЦК України).

Згідно з нормою ст..526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборот у або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст..611 ЦК України).

Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання ( неналежне виконання) (ст..610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов»язання є прострочення - невиконання зобов»язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов»язання» (ст..530,631 ЦК України).

Якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Кредитним договором встановлений строк закінчення виконання останнього зобов»язання ОСОБА_3

Відповідно до п.4.4, 4.5 кредитного договору № 25-436/07-ШД, позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами щомісяця, в термін з 1 по 10 число кожного місяця, згідно з графіком зниження розміру заборгованості, і позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредитних ресурсів, зазначеного в п.3.2 цього договору.

Пунктом 4.8 кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує комісійну винагороду, згідно п.4.7 цього договору, за останній звітний період не пізніше строку повернення кредитних ресурсів, зазначеного в п.3.2 цього договору.

Пунктом 3.2 кредитного договору встановлений обов»язок позичальника повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 6 грудня 2010 року.

Заборгованість по тілу кредиту, сплаті процентів та комісійної винагороди, яку мали відповідачі на 6 грудня 2010 року стягнута за рішенням суду.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У абз.1,2 п.17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз»яснино, що зобов»язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ( ч.1ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст..ст.599-60,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України , оскільки зобов»язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що ні законом, ні договором не передбачено нарахування відсотків за користування кредитом, комісійної винагороди поза строком дії кредитного договору.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що пеню позивач нараховував на заборгованість по процентам та комісійній винагороді, які нараховані поза строками дії договору .

Зі змісту ст..ст.549,550 ЦК України право на неустойку виникає у разі невиконання або неналежного виконання зобов»язання.

Оскільки позивачем не доведені вимоги щодо стягнення з відповідачів процентів та комісійної винагороди, відсутні правові підстави і для нарахування пені за несплату цих сум.

Згідно роз»ясень, що містяться в п.11 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, встановивши, що строк кредитного договору закінчився і підстав нарахування процентів за користування коштами та комісійної винагороди немає, колегія суддів вважає, що позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не підлягає задоволенню у зв»язку з його недоведеністю.

За таких обставин вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку звернення позивача до суду, немає підстав.

А тому рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 29 січня 2015 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, але з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 218, , 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління « Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Центральне регіональне управління « Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді: