Номер провадження: 22-ц/785/2657/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Першої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору : Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, про визнання підстави обтяження нерухомого майна помилковою та скасування арешту на квартиру та заборони на її відчуження,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Першої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, вимагаючи визнати помилковою підставу обтяження - арешту нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, на підставі ухвали б/н Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2003 року, який був зареєстрований 11.12.2008 року за № 8282879 реєстратором Першою Одеською державною нотаріальною конторою та зняти арешт на вказану квартиру та заборону та її відчуження, а також виключити цю квартиру з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Позивач ОСОБА_2 просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Представник Першої Одеської державної нотаріальної контори - Сажнєва Т.А. просила розглянути справу без представника нотаріальної контори, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.

Представник Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції - Коваль А.В. просив розглянути справу без участі представника реєстраційної служби, про що подав адресоване суду своє письмове клопотання, яке приєднано судом до матеріалів справи.

Рішенням суду в задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення, та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов є необґрунтованим.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Так, судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2003 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири, було скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.11.200 року за р.№ 6081, який був накладений ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у вказаній справі від 29.05.2003 року.

Як вбачається з рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 15721770, винесеного 11.09.2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Перчиком В.О., державна реєстрація обтяження, а саме арешт на квартиру АДРЕСА_1, накладеного на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2003 року, відсутнє.

11.12.2008 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси б/н від 16.04.2003 року та архівного запису (перенесеного з Феміди) за р.№ 1136-2003 від 17.04.2003 року, були внесені відомості за № 8282879 щодо обтяження (арешт) квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3, до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Згідно довідки керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси, в результаті проведеної перевірки за заявою ОСОБА_2 про видачу копії ухвали суду про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, винесеної під час розгляду цивільної справи № 2-881/03 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої затопленням квартири, встановлено, що в архіві суду відсутні відомості щодо ухвали від 16.04.2003 року про накладення арешту на вищевказану квартиру та що в архіві суду зберігається ухвала суду від 26.08.2003 року про звільнення згаданої квартири з-під арешту (а.с.24).

Вказані обставини базуються та матеріалах справи, тому колегія суддів з ними погоджується.

Проте, в подальшому суд першої інстанції вказує на те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що насправді Приморським районним судом м. Одеси не була винесена ухвала б/н від 16.04.2003 року під час розгляду цивільної справи № 2-881/03 та/або будь-якої іншої справи, на підставі якої 11.12.2008 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою були внесені відомості за № 8282879 щодо обтяження (арешт) квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3, до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Вищевказані обставини, на думку суду першої інстанції, дозволяють суду зробити висновок про те, що вищевказану ухвалу суду б/н від 16.04.2003 року, можливо, було втрачено.

Також суд вказав, що порядок відновлення втраченого судового провадження встановлений розділом ІХ ЦПК України, а питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в порядку, передбаченому ст.154 цього Кодексу.

Повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач, дізнавшись про своє порушене право як власника нерухомого майна, на яке нібито було накладено арешт, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про видачу йому копії ухвали б/н від 16.04.2003 року, на яку послався державний реєстратор при відмові у реєстрації права власності.

Згідно довідки керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси, в результаті проведеної перевірки за заявою ОСОБА_2 про видачу копії ухвали суду про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, винесеної під час розгляду цивільної справи № 2-881/03 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої затопленням квартири, встановлено, що в архіві суду відсутні відомості щодо ухвали від 16.04.2003 року про накладення арешту на вищевказану квартиру та що в архіві суду зберігається тільки ухвала суду від 26.08.2003 року про звільнення згаданої квартири з-під арешту (а.с.24).

Таким чином, позивач позбавлений був можливості надати будь які інші докази наявності ухвали від 16.04.2003р., так як самої ухвали та жодної її копії немає в наявності, а про її наявність зазначено тільки у витязі з реєстру обтяжень, де не вказано ні по якій справі винесена ухвала, ні хто є сторонами по справі, ні номера справи.

Тому висновок суду про можливу втрату провадження по справі не ґрунтується на вказаних вище обставинах та матеріалах справи.

Крім того, судова колегія не може також погодитись із роз'ясненням суду першої інстанції щодо відновлення втраченого провадження та скасування заходів забезпечення позову вирішується в порядку, передбаченому ст.154 ЦПК Кодексу, так як, виходячи з процесуальних вимог, передбачених ст.ст. 403,405-406 ЦПК України, позивач також фактично позбавлений можливості захистити своє порушене право в цьому порядку.

Так, ст. 403 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Відомості про те, що позивач брав участь у справі по якій нібито було винесено ухвалу від 16.04.2003р. і в якості кого - відсутні.

Статтею 405 цього ж Кодексу передбачено, що у заяві повинно бути зазначено, про відновлення якого саме провадження просить заявник, чи було у справі ухвалено рішення по суті справи або постановлена ухвала про закриття провадження, якою саме особою з числа осіб, які брали участь у справі, був заявник, хто конкретно і в якості кого брав участь у справі, місце проживання чи місцезнаходження цих осіб, що відомо заявнику про обставини втрати провадження, про місцезнаходження копій документів провадження або відомостей щодо них, поновлення яких саме документів заявник вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення.

До заяви про відновлення втраченого провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися у заявника або у справі.

Фактично жодна з вимог цієї статті щодо заяви про відновлення втраченого судового провадження не може бути виконана позивачем.

У статті 406 вказано, що якщо у заяві не зазначено мету відновлення провадження або відомості, необхідні для його відновлення, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, якою встановлює заявникові строк, необхідний для усунення цих недоліків. Судове провадження, втрачене до закінчення судового розгляду, не підлягає відновленню у встановленому цим розділом порядку. Заявник у цьому разі може пред'явити новий позов. В ухвалі суду про відкриття провадження у новій справі у зв'язку з втратою незакінченого провадження про цю обставину повинно бути обов'язково зазначено.

Позивач не має жодних даних про те, чи був закінчений судовий розгляд по справі по якій нібито було винесено ухвалу від 16.04.2003р., чи було у справі ухвалено рішення по суті справи або постановлена ухвала про закриття провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 та 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Колегія суддів вважає, що наявність запису в Реєстрі обтяжень про накладення арешту на майно позивача на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси б/н від 16.04.2003р., в той час як накладення такого арешту не знайшло свого підтвердження жодним належним та допустимим доказом, дійсно порушує права позивача як власника квартири АДРЕСА_1, а тому це його порушене право підлягає поновленню шляхом зняття арешту з вказаного нерухомого майна та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Першої Одеської державної нотаріальної контори, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, про визнання підстави обтяження нерухомого майна помилковою та скасування арешту на квартиру та заборони на її відчуження задовольнити частково.

Зняти арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали б/н Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2003 року, який був зареєстрований 11.12.2008 року за № 8282879 реєстратором Першою Одеською державною нотаріальною конторою.

Рішення суду апеляційної інстанції є підставою для виключення квартири АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, внесеного на підставі ухвали б/н Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2003 року.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан