Справа № 303/2514/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 грудня 2014 р. за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, яка представляє свої інтереси та інтереси своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог - служба у справах дітей Мукачівського міськвиконкому, про виселення, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - Банк) звернулося у суд із позовом до відповідачів у квітні 2014 р.

Просило виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з них судові витрати.

На обґрунтування Банк зазначав, що 18.12.07 р. уклав із ОСОБА_2 кредитний договір № MKZ0GA00000049 (надалі - Кредитний Договір) на суму 124285 доларів США терміном до 18.12.2027 р. У забезпечення виконання кредитного зобов'язання із відповідачем був укладений також договір іпотеки нерухомого майна: житлового будинку загальною площею 85.90 кв. м, який знаходиться у АДРЕСА_1.

Однак, відповідачка взятих на себе зобов'язань належним чином не виконувала, у зв'язку з чим заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 03.12.12 р. у рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 1828422.63 грн. звернуто стягнення на житловий будинок.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.12.14 р. у позові відмовлено (а.с.96-98).

Апелянт просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що в матеріалах справи не має відомостей про відсутність у відповідачки іншого житла; позовна заява подана до прийняття ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; судом порушено ЗУ «Про іпотеку» в частині, що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню із ухваленням нового по суті позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив з того, що вимога про виселення є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте є передчасною із огляду на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відсутність доказу про отримання відповідачем вимоги про добровільне звільнення будинку.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком через його невідповідність обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Як видно з матеріалів справи, заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 03.12.12 р. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKZ0GA00000049 від 17.12.07 р. у розмірі 1828422.63 грн. звернуто стягнення на житловий будинок - літера А (окрім того, підвал площею 20.80 кв. метрів), навіс - літера Д, споруди № 1-4 (1/2ч.), мощення - літера І (ч. 1/2), загальною площею 85.90 кв. метрів, житловою площею 51.60 кв. метрів, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказано предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 18 грудня 2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу за реєстровим № 2864) публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Банком усіх, передбачених нормативно-правовими актами держави, дій, необхідних для продажу предмету іпотеки (а.с.21-23).

Указане рішення набрало законної сили та є чинним. Цим же рішенням у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачки та інших осіб, які проживають в будинку, відмовлено через передчасність заявленої вимоги. Тому позивач повторно звернуся у суд із цим позовом, який підлягає задоволенню, оскільки питання виселення є похідним від питання про звернення стягнення шляхом продажу майна, яке перебувало в іпотеці.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічне положення містить змінена згідно із Законом N 3795-VI ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР.

Верховний Суд України роз'яснив (лист від 01.02.2015 р. «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна»), що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців із переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч. 2 ст. 40 Закону № 898-IV («Про іпотеку»).

Згідно з довідкою Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області по облікам адресно-довідникової картотеки Мукачівського МВ ГУ ДМС України в Закарпатській області станом на 14.05.14 р. по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а в талонах реєстрації цієї громадянки вказані діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.48). За довідкою ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» від 01.04.2015 р. у будинку АДРЕСА_1 дійсно проживають і зареєстровані ОСОБА_2 із трьома дітьми: ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_6.

За правилами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 р. за № 1304-VIІ протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки указаний Закон регулює питання звернення стягнення /відчуження/ майна яке перебуває в іпотеці чи заставі. Це питання у цій справі не вирішується, оскільки воно вже вирішено в судовому порядку 12.03.12 р.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, у зв'язку з чим таке підлягає скасуванню, а позов - повному задоволенню.

Судові витрати належить покласти на відповідачів і присудити позивачу.

Керуючись ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215, 303 ч.1, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

2. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 грудня 2014 р. скасувати.

3. Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

4. Виселити ОСОБА_2 з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, із будинку АДРЕСА_1

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 372.50 грн. у відшкодування витрат з оплати судового збору.

6. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: