АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна ОлександраЮрійовича, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, усунення перешкод в управлінні майном безвісно відсутньої особи та зобов'язання вчинити дії,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/4067/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кирилюк І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна О.Ю., Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, усунення перешкод в управлінні майном безвісно відсутньої особи та зобов'язання вчинити дії.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що судом було неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, а саме, не було встановлено на підставі наданих доказів права володіння ОСОБА_6 правовстановлюючим документом та права на отримання у володіння дублікату вказаного документу, державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на квартиру та факт протиправного заволодіння документом і наявності підстав для заявлення віндикаційної вимоги, повноваження, права та обов'язки опікуна над майном безвісно відсутньої особи, а також факт вчинення скаржником дій позасудового характеру в майнових інтересах ОСОБА_6 та представництва її інтересів в судовому, виконавчому та кримінальному провадженнях. Також, судом не було встановлено наявність правових наслідків недійсності правочину як підстави позову та не встановлено предмет і підстави прозову, та характеру правовідносин між скаржником та відповідачами.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з наведених в ній підстав.

В судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перевертун О.Ю., представник Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 березня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Козярик Н.С., ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.126).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2011 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано безвісно відсутньою (а.с.8-10).

29 січня 2013 року державним нотаріусом Шостої Київської нотаріальної контори Груша О.В. посвідчено, що опікуном майна ОСОБА_6 є ОСОБА_1, про що було видано свідоцтво опікуна над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, зареєстроване в реєстрі за № 11-268 (а.с.12).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року, залишеним без змін, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2014 року, відмовлено в задоволені позову ОСОБА_3 до державного нотаріуса Шостої київської нотаріальної контори Груша О.В., Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_1, про скасування свідоцтва опікуна над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою (а.с.13-15).

Відповідно до договору дарування, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Перевертуном О.Ю. від 04 лютого 2009 року квартира АДРЕСА_1 була подарована ОСОБА_9 (а.с.127-128).

В подальшому протягом 2009-2010 років вказана квартира неодноразово відчужувалась третім особам. Останнім набувачем є ОСОБА_3, на ім'я якого на даний час здійснена державна реєстрація права власності, про що зазначено в листі Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від листопада 2012 року (а.с.21).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2012 року, залишеним без змін в цій частині рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2013 року, договір дарування квартири АДРЕСА_1, вчинений та нотаріально посвідчений 04 лютого 2009 року, зареєстрований в Державному реєстрі за № 3324066, визнано нікчемним правочином (а.с.22-25, 26-29).

При оспоренні або невизнання права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права і інтересів зазначені в статті 16 ЦК України.

Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55,124 Конституції України та ст..13 Конвенції про захист прав люд лити і основоположних свобод ( далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу ( ст.ст.8,9 Конституції), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що для одержання дублікату договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 слід звернутись особисто до приватного нотаріуса для вчинення ним відповідних нотаріальних дій в приміщенні нотаріальної конторі відповідно до вимог ст.41 Закону України «Про нотаріат». Належних та допустимих доказів на підтвердження відмови у вчиненні нотаріальної дії позивач суду не надав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, заявлених ним до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перевертуна О.Ю., оскільки ним не було доведено порушення, невизнання або оспорювання ним його прав, що є підставою для їх захисту згідно з ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Як убачається із рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року з урахуванням додаткового рішення від 21 травня 2014 року у ОСОБА_3 як у добросовісного набувача витребувано квартиру АДРЕСА_1 та повернуто її у власність ОСОБА_6 (а.с.34-35, 37-39).

Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація проводиться на підставі рішень суддів, що набрали законної сили.

Тобто, витребування квартири у добросовісного набувача та повернення її у власність ОСОБА_6 на підставі рішення суду є підставою для проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_6 органами державної реєстрації.

ОСОБА_1 як опікун майна ОСОБА_6 до органів державної реєстрації не звертався. Доказів на підтвердження відмови Головного управління юстиції у м. Києві прийняти надані ним для реєстрації права документи суду першої інстанції не надано. Не заперечувався цей факт скаржником і в суді апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання прийняти від нього документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, та скасування попередньої реєстрації, оскільки зазначені дії позивачем не вчинялись, а тому відсутні підстави вважати, що його право не визнається або оспорюється.

Крім того, згідно вимог ч.2 ст.30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дії бо бездіяльність державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: /підпис/ Т.О. Невідома

Судді: /підпис/ А.А. Пікуль

/підпис/ Т.І. Побірченко

Згідно з оригіналом

Суддя: Т.О. Невідома