Справа № 524/7102/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

Головуючої судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі - Череп В.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в АДРЕСА_4 цивільну справу за об»єднаними в одне провадження

· позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу,

· позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

· зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,

· зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей,-

·

В С ТА Н О В И В :

05 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу (а.с. 41-42).

19 серпня 2014 року ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на двох малолітніх дітей (а.с. 1-2).

14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів (а.с. 10-11).

29 жовтня 2014 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею.

Ухвалами Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14 жовтня 2014 року та від 29 жовтня 2014 року (а.с. 32, 102) позови об'єднані в одне провадження.

ОСОБА_1 суду пояснив, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з жовтня 2002 року, мають двох синів - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Поступово стосунки між ним та дружиною погіршувались, і у листопаді 2013 року вони перестали проживати разом - він поїхав до матері у АДРЕСА_5, потім - до АДРЕСА_3 на військову службу. Діти залишилися з матір'ю у АДРЕСА_4, а влітку 2014 року перебували у його матері у АДРЕСА_5. У зв'язку з тим, що діти не захотіли повертатися до матері, він та дружина домовилися, що діти будуть проживати з ним у АДРЕСА_3.

Так і сталося - з кінця серпня місяця 2014 року і зараз сини проживають разом із ним, його співмешканкою та її донькою у орендованій трикімнатній квартирі у АДРЕСА_3. Діти навчаються у школі; забезпечені всім необхідним, повертатися до матері відмовляються категорично.

ОСОБА_1 просив розірвати його шлюб із ОСОБА_3, дітей залишити проживати з ним, а з матері дітей стягнути аліменти на їх утримання на його користь в розмірі 1/3 частини її заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи із червня 2014 року. У задоволенні позовів ОСОБА_3 до нього про визначення з нею місця проживання дітей та про стягнення аліментів просив відмовити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб між сторонами, дітей залишити з батьком, а з ОСОБА_3 стягнути аліменти у зазначеному розмірі. Суду пояснила, що вона та ОСОБА_3 фактично створили нову сім»ю, проживають у орендованій квартирі у АДРЕСА_3, де діти ОСОБА_3 мають окрему кімнату, забезпечені всім необхідним, відвідують школу; у них склалися дружні стосунки з її донькою, а її саму діти називають «мамою Ірою» і ставляться до неї приязно та довірливо.

ОСОБА_5 підтвердила, що фактично сім'я розпалася у листопаді 2013 року, коли ОСОБА_1 поїхав спочатку у АДРЕСА_5, а потім на військову службу у АДРЕСА_3. Діти жили з нею, навчалися у школі, відвідували спортивну секцію, між нею та дітьми були добрі близькі стосунки. Після літнього відпочинку дітей у бабусі діти мали повернутися додому, але ОСОБА_1 налаштував дітей проти неї і самовільно, не узгоджуючи з нею, забрав дітей у АДРЕСА_3 у свою нову сім'ю. Він та його співмешканка ОСОБА_2 перешкоджають їй у спілкуванні з дітьми - виховують у дітях неповагу до неї, розпалюють у дитячих душах ненависть до своєї матері.

ОСОБА_5 не заперечувала проти розірвання шлюбу з ОСОБА_1, місце проживання дітей просила визначити з нею, стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи з квітня 2014 року. У задоволенні позову ОСОБА_1 до неї про стягнення аліментів просила відмовити.

Представник 3-ї особи - виконкому Автозаводського районної ради м. Кременчука як органу опіки та піклування - Гончар Б.Б. вважала, що місце проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_3 слід визначити з матір'ю. Обгрунтувала таку позицію тим, що батько дітей на власний розсуд, не врахувавши думку матері дітей, забрав їх до себе, змінив звичне для них оточення, поселив у новій родині з «новою мамою», очевидно впливає на них, формуючи негативне ставлення до матері. З іншого боку, зазначала представник, не встановлено ніяких причин вважати, що проживання з матір'ю негативно відіб'ється на вихованні, здоров'ї та розвитку дітей.

Свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що між дітьми та їх матір'ю завжди існували добрі щирі відносини, мати піклувалася про них, діти дуже допомагали своїй мамі, коли вона зламала руку.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що протягом чотирьох учбових років як бабуся однокласника ОСОБА_3 спостерігала стосунки між ОСОБА_5 та її дітьми. Мати уважно і турботливо ставилась до дітей і приймала активну участь у шкільних справах.

Виконуючи приписи статті 171 Сімейного Кодексу України, суд вислухав думки обох дітей щодо проживання їх з одним із батьків. ОСОБА_7 та ОСОБА_3 висловили бажання жити з батьком. Розповідали, що їм цікаво та весело жити в новій родині, «мама ОСОБА_2» смачно готує та добре ставиться до них, з «сестричною» вони дружать, навчаються в одному класі у хорошій школі. Свою маму діти називали «ОСОБА_5», «родная мать», висловлювали упевненість у тому, що їй насправді потрібні не вони, а гроші від батька. ОСОБА_11 висловлювався на кшталт «мені не вистачало любові», «я перестав любити маму». Претензії дітей до матері зводилися до того, що вона «годувала їх несмачною кашею», пізно приходила з роботи - мала б прийти о 18 годині 40 хвилин, а прийшла о 19 годині; одного разу вона прийшла о пів на десяту - «ми їй зателефонували і вона приїхала».

Районна адміністрація Запорізької міської Ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування надала висновок щодо можливості визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_11 з їх батьком ОСОБА_1 (а.с. 152).

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

04 жовтня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_12 уклали шлюб, реєстрація якого відбулася у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис за № 812. Прізвище дружини після одруження - ОСОБА_7. У шлюбі народилися двоє хлопчиків - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. З 2006 року постійним місцем проживання родини була квартира АДРЕСА_1, де ОСОБА_7 проживали разом із батьками дружини - ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Через погіршення стосунків між подружжям сім'я фактично розпалась у листопаді 2013 року, коли ОСОБА_1 поїхав у АДРЕСА_5, а потім до АДРЕСА_3, де проживає в даний час. Діти залишились з матір'ю. Вони навчались у ліцеї № 30, відвідували спортивну секцію.

10 червня 2014 року ОСОБА_1 за домовленістю з дружиною відвіз дітей, як і у попередні роки, на літній відпочинок до бабусі у АДРЕСА_5. Наприкінці серпня ОСОБА_1 повідомив дружині, що діти відмовляються повертатися до неї, хочуть жити разом із ним, і забрав дітей у АДРЕСА_3.

ОСОБА_5 у серпні 2014 року зверталась за консультацією і за допомогою у поверненні дітей у службу у справах дітей виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука, а також просила адміністрацію школи не віддавати батьку без її відому документи дітей.

В даний час малолітні діти сторін проживають у новій родині батька з ним, ОСОБА_2, та її донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_2. Квартира трикімнатна, для дітей створені належні умови. ОСОБА_1 повідомив, що квартиру орендує. Діти навчаються у 5В класі Запорізької гімназії №2 імені Лесі Українки; характеризуються позитивно, але у психолого-педагогічних характеристиках зазначено про підвищену тривожність дітей, пов»язану із ситуацією у родині (а.с. 113,114).

Вирішуючи справу в частині розірвання шлюбу, суд виходить із положень статті 112 Сімейного Кодексу України про те, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи встановлені обставини - подружжя не проживає разом із листопада 2013 року, ОСОБА_1 фактично створив нову сім»ю - суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін; шлюб слід розірвати. Претензії щодо поділу спільного майна ніхто з подружжя не заявив, прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити - ОСОБА_5.

Вирішуючи спір між батьками щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей, суд виходить із такого:

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У силу частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Нормою статті 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до положень частини 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У силу частини 1 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 3 статті 171 Сімейного Кодексу України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Пояснення ОСОБА_1 про те, що мати дітей не заперечувала проти їх проживання з ним, спростовуються встановленими у справі обставинами. Так, дізнавшись про такі наміри чоловіка, ОСОБА_5 зверталася до служби у справах дітей, до адміністрації Кременчуцького ліцею №30, де досі знаходяться оригінали документів дітей (а.с.88). У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом про стягнення з чоловіка аліментів на утримання дітей. Ці факти підтверджують, що батько дітей наприкінці серпня 2014 року визначив місце проживання дітей на свій розсуд, не узгоджуючи це з їх матір»ю.

Пояснення дітей та їх поведінка у судовому засіданні говорять про те, що вони волею батька поставлені в умови, коли вимушені болісно обирати між ним та матір»ю. Дорослі вислови дітей, їх обізнаність у таких деталях стосунків між батьками, які їх тільки травмують - «мати не поважала батька», «їй потрібні тільки гроші, а не ми», свідчать про те, що діти перебувають у складній ситуації, під явним впливом оточуючих їх дорослих людей, які не вчать їх повазі та любові до матері, а навпаки, роздмухують у їх серцях ненависть до неї за явно перебільшені недоліки та помилки - запізнилася на 20 хвилин з роботи, зварила несмачну їжу, і т.і. Будь-яких серйозних претензій до матері діти не висловлювали; на запитання про те, чи вона їх ображала, карала фізично, відповіли, що такого не було.

Мати дітей працює, за місцем роботи характеризується як людина спокійна та врівноважена, забезпечена житлом, де для дітей є всі необхідні умови ( а.с. 85-87). За місцем свого попереднього навчання малолітні ОСОБА_5 характеризуються позитивно (а.с. 157-158).

Аналізуючи висновок органу опіки та піклування щодо можливості визначення місця проживання дітей з батьком (а.с. 151-152), суд зауважує наступне: надаючи таку рекомендацію, орган опіки та піклування виходив з двох чинників - одноголосного бажання дітей жити з батьком та відсутності передбачених статтею 161 Сімейного Кодексу України обставин, які б не дозволяли залишити дітей із ним. Такі обставини, як самовільна зміна батьком місця проживання дітей, причини їх негативного ставлення до матері, нарешті - причини незадовільного психо-емоційного стану самих дітей, комісією до уваги не бралися та не аналізувалися.

ОСОБА_1 заявляв про щасливі та гармонійні стосунки, які панують у його новій родині, висловлював намір зареєструвати шлюб із ОСОБА_2, яка «зробила все, щоб «реанімувати» його дітей і стала для них справжньою мамою», про плани отримати квартиру у АДРЕСА_3, в тому числі і для його синів. Проте, вирішуючи долю дітей, суд бере до уваги, що спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 триває недовго - з його слів з вересня 2014 року. Не можна проігнорувати і той факт, що батько дітей є військовим і, як зазначено у характеристиках на дітей зі школи, він багато працює, тому більшість часу діти проводять з мачухою (а.с. 113-114).

З огляду на встановлені обставини справи суд визначає місце проживання дітей з їх мамою - ОСОБА_3

Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленостю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій, і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частини 2 та 3 статті 181 Сімейного Кодексу України).

ОСОБА_1 є працездатною особою, військовий, про наявність на утриманні інших непрацездатних осіб він суду не заявляв. З огляду на це підлягає задоволенню позов ОСОБА_3 до нього про стягнення аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей. Водночас, немає підстав для стягнення аліментів за період до звернення в суд - з квітня 2014 року, а також немає підстав для стягнення аліментів за період із 19 серпня 2014 року, оскільки фактично діти проживають із батьком, і він їх утримує. Аліменти на користь матері дітей підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили в частині визначення місця проживання дітей із нею.

На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, який було укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 04 жовтня 2002 року у Кременчуцькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №812.

Залишити відповідачці прізвище - ОСОБА_5.

Зустрічний позов ОСОБА_5 про визначення місця проживання малолітніх дітей - задовольнити, а її позовні вимоги про стягнення аліментів на їх утримання - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, з їх матір»ю - ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного із дітей, починаючи з дати набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_1 судові витрати:

на користь ОСОБА_5 - 243,60 грн. сплаченого нею судового збору; у державний бюджет - судовий збір в сумі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя