Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 лютого 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря Шабатин Н.А., розглянувши цивільну справу за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, про відшкодування витрат за період навчання, -

В С Т А Н О В И В :

Одеський державний університет внутрішніх справ (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування витрат за період навчання.

Зазначив, що відповідач відповідно до вимог Закону України «Про міліцію» та Наказу МВС від 14.05.2007 р. за № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівців у вищому навчальному закладі МВС України», проходила службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2013 р. по 14.05.2014 р. Відповідно до Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», Наказу МВС України від 14.05.2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України». Позивачем в 2013 р. відповідач була зарахована курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр». Відповідач була поставлена на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання, останній було присвоєно звання «рядовий міліції» про що свідчить наказ позивача від 15.08.2013 р. за № 117 о/с. На підставі даного наказу між позивачем та відповідачем 09.09.2013 р. було укладено договір про підготовку фахівця (надалі за текстом - договір) за умовами якого позивач є - виконавцем, а відповідач є - замовником освітньої послуги. Строк надання освітньої послуги визначається датою зарахування відповідача та датою її відрахування. Датою початку дії договору є 09.09.2013 р. 12.05.2014 р. курсант 1-го курсу відповідач звернулась до керівництва університету з рапортом про звільнення за власним бажанням. Відповідно до наказу позивача від 14.05.2014 р. за № 59 о/с відповідач була відрахована з університету та звільнена з органів внутрішніх справ України. Таким чином, на відповідача були витрачені бюджетні кошти на утримання в загальному розмірі 6 467 грн. 05 коп., в зв'язку з чим позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.

До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника, а також зазначено, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

З урахуванням ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та у зв'язку з неможливість надсилання будь-яких поштових відправлень, зокрема, судових повісток про виклик на адресу учасників судового процесу, які знаходяться на тимчасового окупованих територіях, що підтверджується листом підприємства зв'язку (УДППЗ «Укрпошта») відповідач, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася через офіційний веб-сайт Подільського районного суду м. Києва (офіційний веб-портал судова влада України). Проте, в судове засідання відповідач не з'явилася. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Ознайомившись із заявою та матеріалами справи, суд, керуючись ст.169,224 ЦПК України, вважає за можливе справу розглянути без участі сторін на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, що Наказом № 117о/с від 15.08.2013 року відповідача було зараховано курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки з підготовки фахівців освітньо- кваліфікаційного рівня «бакалавр», за напрямком підготовки «Правоохоронна діяльність», з терміном навчання відповідно до навчального плану. Останню було поставлено на всі види продовольчого та речового утримання, з виплатою грошового забезпечення з 15.08.2013 року, було присвоєно спеціальне звання «Рядовий міліції» ГУМВС України в Автономній Республіці Крим (а.с. 6).

09.09.2013 року між позивачем, Головним управлінням МВС України в АР Крим та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору його предметом є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня за напрямком підготовки «Правоохоронна діяльність».

Відповідно до п.п. 2.1., 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.3.1 зазначеного договору: позивач зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, створити умови для навчання Особи та розробити програми для успішного проходження нею практик і стажування в підрозділах Замовника, забезпечити Особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Особа зобов'язується: виконати в повному обсязі навчальну програму відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня.

Згідно умов п. 2.3.6 договору відповідач зобов'язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням його у навчальному закладі, згідно з затвердженим розрахунком.

Згідно з п. 3.1. договору про підготовку фахівця від 09.09.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем, остання взяла на себе обов'язок відшкодувати фактичні витрати на підготовку, у випадку дострокового його розірвання через небажання продовжувати навчання.

З 15 серпня 2013 року по 31 березня 2014 року у відповідності з підписаним договором відповідач перебувала на державному утриманні, мав речове забезпечення, була забезпечена харчуванням, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг.

На підставі поданого рапорту від 12.05.2014 року (а.с. 10), наказом № 59 о/с від 14.05.2014 рок з 14.05.2014 року відповідача було відраховано позивачем та звільнено з органів внутрішніх справ України за власним бажанням (а.с. 7).

Таким чином, відповідач не виконала умови договору, а саме п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.6.

Відповідно розділу 3 договору підставами для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Пунктами 4.1., 4.2. даного договору передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.п. 3, 4 «Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» затвердженим Постановою КМ України від 01.03.2007 року № 313 витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі.

На підтвердження фактичних витрат позивачем було надано розрахунок з утримання відповідача за період з 15.08.2013 р. по 12.05.2014 р. (а.с. 11).

З розрахунку вбачається, що розмір фактичних витрат, пов'язаних з навчанням у навчальному закладі становить 6 467 гривень 05 копійок.

Правовідносини, що виникли між сторонами у справі у цьому випадку регулюються нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного договору.

Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року затверджено «Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ», яким передбачено, що відшкодування витрат проводиться за договором про підготовку фахівця в навчальному закладі. У разі відмови особи (курсанта) добровільно відшкодувати витрати, що пов'язані з її навчанням, ця сума стягується в судовому порядку.

Згідно п. 3 «Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», що затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, які пов'язані з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки визначені в ст. 611 ЦК України, зокрема розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 627 ЦК України передбачено свободу договору та визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Розрахунки позивача, відповідачем спростовані не були.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Частиною 2 статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягнути на користь позивача загальну суму заборгованості у розмірі - 6 467 грн. 05 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 22, 525 - 526, 549, 610, 625, 629, 651 ЦК України, ст. ст. 5, 6, 8, 10-11, 60, 88, 169, 208, 209, 212 - 215, 224 - 233, 294 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, про відшкодування витрат за період навчання - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (Код ) суму боргу у розмірі 6 467 (шість тисяч чотириста шістдесят сім) гривень 05 копійок;

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (Код ) судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок;

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії;

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя В. В. Гребенюк