У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06 " квітня 2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Шеремета Ю.С.

при секретарі Каленчук М.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Франківської РА Львівської міської ради про встановлення порядку спілкування з дитиною, зобовязання до вчинення дій ,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування Франківської РА Львівської міської ради про встановлення порядку спілкування з дитиною, зобовязання до вчинення дій.

Крім того, позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які юридичні дії відносно Романюк О-В.І., в тому числі відносно її стану та складу майнових та немайнових прав і інтересів до досягнення нею 16 річного віку, а також заборонити відповідачці вивозити Романюк О-В.І. за межі міста Львова та за кордон України без згоди позивача, мотивуючи тим, що йому стало відомо про намір відповідачки зняти з місця реєстрації їхню доньку та переїхати до іншого невідомого йому місця проживання. Також зазначає, що 30.03.2015 року йому зателефонувала невідома особа, яка представилась ОСОБА_3 погрожуючи та залякуючи повідомив, що разом із відповідачкою добється позбавлення його батьківських прав і зі слів працівників міліції Франківського РВ УМВС України м. Львова та прокуратури Франківського району м. Львова відповідачка має намір укласти шлюб з громадянином ОСОБА_4 Sadak Mohand Sekuen, ІНФОРМАЦІЯ_1 та виїхати за межі України.

Позивач такої згоди не надавав та заперечує відносно цього, просить забезпечити позов шляхом вказаним в заяві.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст.122, 151 ЦПК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, встановленням обов'язку вчинити певні дії, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб які беруть участь у справі.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу встановлення порядку спілкування з дитиною.

Разом з цим, позивач не довів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи заявника про забезпечення позову обмежені лише тим, що відповідачка може зняти з реєстрації постійного місця проживання дитину та переїхати до іншого, не відомого позивачу місця проживання, також 30.03.2015 року йому зателефонувала невідома особа, яка представилась ОСОБА_3 погрожуючи та залякуючи повідомив, що разом із відповідачкою добється позбавлення його батьківських прав і зі слів працівників міліції Франківського РВ УМВС України м. Львова та прокуратури Франківського району м. Львова відповідачка має намір укласти шлюб з громадянином ОСОБА_4 Sadak Mohand Sekuen, ІНФОРМАЦІЯ_1 та виїхати за межі України.

Згідно ч.1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом.

Частина 1 ст.152 ЦПК України містить перелік засобів забезпечення позову. Згідно ч. 2 цієї статті у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Однак, заборона виїзду за межі м. Львова чи за межі України не може належати до інших видів забезпечення позову, оскільки відповідно до ст.33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Разом з тим, підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду осіб, які не досягли шістнадцятирічного віку за кордон передбачено законодавчими та нормативно-правовими актами України.

Так, ст. 313 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску або якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном.

ЦПК України не має правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати в порядку, передбаченому статтями 151-153 цього Кодексу, тимчасове обмеження у виїзді за межі населеного пункту в якому проживає особа чи за межі України у зв'язку з розглядом у суді цивільної справи, це ж стосується і заборони вчиняти будь-які юридичні дії відносно дочки до досягнення нею 16 річного віку, а відтак суд не вправі застосовувати такі способи забезпечення позову.

Будь-яких інших доказів про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі, суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-154, 208-210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Франківської РА Львівської міської ради про встановлення порядку спілкування з дитиною, зобовязання до вчинення дій - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Шеремета Ю.С.