У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дем'яносова М.В., Карпенко С.О.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Хустського відділення Закарпатського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення вкладних грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2014 року, Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Хустського відділення Закарпатського регіонального відділення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» про стягнення вкладних грошових коштів, посилаючись на те, що 04 квітня 2013 року між ним та Хустським відділенням Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір № D_250370548 банківського строкового вкладу «Скарбничка» і передано на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 54 500 доларів США на термін до 05 квітня 2014 року зі ставкою 9 % річних.

11 квітня 2013 року знову між ним та Хустським відділенням Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір № D_ 250384586 банківського строкового вкладу «Стабільний» і передано на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 500 тис. грн на термін до 14 квітня 2014 року зі ставкою 21 % річних.

Окрім указаних рахунків, у Хустському відділенні Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» відкрито поточний картковий рахунок № НОМЕР_1, на який 03 червня та 01 серпня 2013 року ПАТ «Хустське ПМК-240» було перераховано грошові кошти на загальну суму 250 тис. грн, що підтверджується платіжними дорученнями.

Після настання строку повернення вкладів Хустське відділення Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовилось видати грошові кошти. А згодом він отримав відповідь, що за депозитним договором від 04 квітня 2013 року № D_250370548 внесено лише 100 доларів США, за депозитним договором від 11 квітня 2013 року № D_250384586 ‒ 5 тис. грн, на поточному рахунку № НОМЕР_1 станом на 20 травня 2014 року міститься залишок у сумі 515 грн 21 коп.

ОСОБА_3 просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_3 за договором строкового банківського вкладу «Скарбничка» суму депозитного вкладу в розмірі 645 825 грн, нараховані відсотки в сумі 58 124 грн 25 коп. та втрачену вигоду в сумі 6 052 грн 03 коп.

Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_3 суму депозитного вкладу «Стабільний» в розмірі 500 тис. грн, нараховані відсотки в сумі 105 тис. грн та втрачену вигоду в сумі 83 42 грн 42 коп.

Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_3 кошти згідно з платіжними дорученнями від 01 серпня 2013 року № 296 та від 03 червня 2013 року № 213 в сумі 250 тис. грн.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2014 року рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Брокбізнесбанк» на користь ОСОБА_3 200 тис. грн суми депозитного вкладу «Стабільний».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» просить скасувати судові рішення , мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ПАТ «Брокбізнесбанк» підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд погодився з підставами та мотивами, викладеними районним судом у рішенні, однак указуючи на те, що постановою правління НБУ відкликано банківську ліцензію з ліквідацією ПАТ «Брокбізнесбанк», а рішенням виконавчої дирекції ФГВФО розпочато ліквідацію банку із відшкодуванням із боку Фонду коштів за вкладами, тому позовні вимоги можуть бути задоволені лише в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Проте такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Установлено, що 04 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та Хустським відділенням Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір № D_250370548 банківського строкового вкладу «Скарбничка», за умовами якого позивач передав на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 54 500 доларів США на термін до 05 квітня 2014 року зі ставкою 9 % річних, що підтверджується прибутково-видатковим касовим ордером від 04 квітня 2013 року № 20 (а. с. 4, 6).

11 квітня 2013 року знову між ОСОБА_3 та Хустським відділенням Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» було укладено договір № D_ 250384586 банківського строкового вкладу «Стабільний», за яким ОСОБА_3 передав на вкладний рахунок грошові кошти в сумі 500 тис. грн на термін до 14 квітня 2014 року зі ставкою 21 % річних, що підтверджується прибутково-видатковим касовим ордером від 11 квітня 2013 року № 10 (а. с. 5, 6).

Крім цього, у Хустському відділенні Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» відкрито поточний картковий рахунок № НОМЕР_1, на який 03 червня та 01 серпня 2013 року ПАТ «Хустське ПМК-240» було перераховано грошові кошти на загальну суму 250 тис. грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № № 296, 213 (а. с. 7).

12 травня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до банку зі зверненням про повернення коштів, які знаходяться на депозитних рахунках, та відсотків, нарахованих за укладеними договорами, а також зняття коштів, які знаходяться на його поточному рахунку.

Листом банку ОСОБА_3 було проінформовано про те, що за депозитним договором від 04 квітня 2013 року ним було внесено 100 доларів США, за договором від 12 квітня 2013 року ‒ 5 тис. грн, саме ці кошти будуть йому повернуті, оскільки після внесення коштів в касу банку йому мали б видати касові квитанції, а не прибуткові касові ордери, які було видано керуючою Хустським відділенням Русанюк О.І., які є фіктивними, що надає право для звернення до правоохоронних органів. Залишок коштів на поточному рахунку станом на 20 травня 2014 року становить 515 грн 21 коп., решту коштів було знято за заявами (а. с. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516, визначено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час ‒ час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами в сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Таким чином, висновки судів про те, що при укладанні депозитних договорів дотримано вимоги закону, є обґрунтованими.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.

Можливість шахрайських дій з боку працівників Хустського відділення Закарпатського РВ ПАТ «Брокбізнесбанк» щодо заволодіння коштами позивача не може свідчити про недійсність вказаних договорів банківського вкладу.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_3 до банку із заявами про отримання коштів з поточного рахунку.

Також установлено, що 28 лютого 2014 року на підставі постанови Правління НБУ № 107 ПАТ «Брокбізнесбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 9 щодо запровадження тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці ‒ з 03 березня по 02 червня 2014 року.

Постановою правління НБУ від 10 червня 2014 року № 339 відкликано банківську ліцензію з ліквідацією ПАТ «Брокбізнесбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року № 45 розпочато ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» із відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами з 11 червня 2014 року.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Відповідно до п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації» Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893, зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Проте апеляційний суд на вказане уваги не звернув.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Застосування судами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті, за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ст. 338 ЦПК України підставою для скасування рішення апеляційного суду та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» задовольнити частково

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 24 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: М.В. Дем'яносов

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко