Провадження № 2/344/4815/15
У Х В А Л А

19 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Польська М.В., ознайомившись з заявою представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 80000 грн. та 28075,57 грн. відсотків за користування позикою.

Представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми стягнення боргу.

Згідно з частиною 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів».

В судовому засіданні 16.10.2015 року відповідач звернула увагу суду на те, що розмір боргу є значно меншим, ніж той, який вказує позивач, оскільки ОСОБА_2 вдавалося частково погашувати заборгованість, що підтверджується письмовим доказом (відповідні відмітки в записній книжці позивача), що долучено до матеріалів справи та надано і показаннями свідка.

Також сторонами в судовому засіданні 16.10.2015 року підтверджено можливість мирного врегулювання спору, з врахуванням визначеним між сторонами суми заборгованості, що залишається спірною.

З огляду на викладене, та зважаючи на вимоги ч. 3 ст. 152 ЦПК України щодо співмірності виду забезпечення заявленому позову, суд приходить до висновку, що в задоволення заяви про забезпечення позову слід відмовити.

При цьому, сторона позивача не надала доказів, що є необхідність у забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись статтями 151-153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити для відома позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Польська М.В.