Справа № 139/261/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.,

секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 травня 2010 року. У шлюбі сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважаючи, що фактично шлюб існує формально і не бажаючи підтримувати подружні стосунки, позивач з позовом про розірвання шлюбу звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що подружнє життя з відповідачем у них не склалось через несумісність характерів та різне бачення сімейних ситуацій, в результаті чого у сім'ї постійно виникають сварки і непорозуміння, що негативно впливає на виховання сина. Про участь у вихованні та утриманні сина вони домовилися добровільно, зокрема, з понеділка по 15-ту годину п'ятниці син проживає з ним і відвідує дитячий садок, а на вихідні його забирає мама до себе. Він не має ніяких почуттів до відповідача, просить розірвати шлюб без надання строку на примирення.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечила, щоб шлюб між ними було розірвано без примирення. Заявила, що постійні непорозуміння та сварки в сім'ї тривають протягом останнього року, а півтора місяця тому вони вирішили припинити подружні стосунки і проживають окремо. Утриманням та вихованням сина вони займаються спільно.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4) стверджується, що сторони з 01 травня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження (а.с. 6) що мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

Позивач у позовній заяві та судовому засіданні обґрунтував свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнала її та не заперечила проти розірвання шлюбу. Підтримання та визнання позову сторонами, на думку суду, свідчить про байдужість подружжя до існування їх шлюбу. З огляду на це, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки вважає, що цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 4), відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище ОСОБА_2 змінила на прізвище чоловіка ОСОБА_2. У судовому засіданні відповідач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 113 СК України, ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст.ст.10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Розірвати шлюб, укладений 01 травня 2010 року у виконкомі Конищівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області за актовим записом № 03 між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після реєстрації розірвання шлюбу відповідачу відновити прізвище ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення скарги.

Суддя: ___________