АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/830/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 41 Василенко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретарі Рибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в інформаційному бюлетені «Голос майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно нього була оприлюднена недостовірна інформація, а саме надруковано декілька статей, які висвітлюють його як людину непорядну, аморальну, як «перевертня», «зрадника» та «пустодзвона». Вказував, що зазначений інформаційний бюлетень не є засобом масової інформації і тому не передбачає спеціального суб'єктного складу відповідачів. Як вбачається з даного інформаційного бюлетеня усі статті у ньому надруковані без зазначення автора, проте, як зазначено, відповідальним за випуск інформаційного бюлетеня є - ОСОБА_8, а тому саме він є особою відповідальною за поширення інформації, що міститься у даному бюлетені, та є належним відповідачем у справі.

Позивач вважає, що інформація, поширена відповідачем у даному інформаційному бюлетені, є такою, що не відповідає дійсності та порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

А тому, просив визнати, що поширена інформація щодо нього, як кандидата у народні депутати України по виборчому округу № 197, викладена у статтях, опублікованих у інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1 в яких йдеться про те, що:

«..не гребує брудним піаром на сторінках своєї чорнушної газети, використовує свій депутатський мандат для тиску на підприємців, а головне - підозрюється у підтримці з боку регіоналівських олігархів, які голосували за диктаторські закони 16 січня»;

«нардеп використовував його (квиток у Парламент) виключно для свого піару та збагачення через брудні політичні ігри»;

«прикриваючись іменем «Батьківщини», фінансувався регіоналівськими олігархами»;

«..вже на наступних парламентських виборах цього року «затушкувався» і зрадив «Батьківщину». За що зрештою його і вигнали з партії» - є недостовірною.

Вважає, що у вказаних статтях він висвітлений, як особа без моральних принципів, яка зрадила ідеї Майдану, фінансується олігархами -«регіоналами», притісняє підприємців, не виконала жодного з пунктів своєї передвиборчої компанії і яку вигнали з лав партії «Батьківщина», але дана інформація є неправдивою та образливою, що псує його репутацію як кандидата в народні депутати України, як людину і громадянина, порушує його честь та гідність, а тому просив суд зобов'язати відповідача, відповідального за випуск інформаційного бюлетеня «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1, у строк до чотирнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили видати інформаційний бюлетень «Голос Майдану» у кількості 60000 примірників в якому опублікувати спростування недостовірної інформації та розповсюдити вказану кількість примірників безкоштовно серед жителів м. Канева та покласти на відповідача судові витрати.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 заявлені позовні вимоги підтримала з підстав вказаних у позовній заяві та збільшила їх і просила визнати, що поширена інформація щодо ОСОБА_6, як кандидата у народні депутати по Канівському виборчому окрузі №197, яка викладена у статтях, опублікованих у інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1 - є недостовірною, зобов'язати відповідача у строк до чотирнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили видати інформаційний бюлетень «Голос Майдану» у кількості 60000 примірників в якому опублікувати спростування недостовірної інформації та розповсюдити вказану кількість примірників безкоштовно серед жителів м. Канева, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_6 не визнав та пояснював, що у вересні 2014 року до нього як до керівника Черкаського автомайдану звернулись жителі Тальнівського району та працівники Тальнівського КХП з проханням захистити їх від тиску народного депутата ОСОБА_6, який користуючись своїми депутатськими повноваженнями та шпальтами газети «Дзвін», власником якої він є, обливає брудом підприємців Тальнівського району особливо керівництво Тальнівського КХП, цікавиться його роботою, ініціює перевірки правоохоронних органів на цьому підприємстві, хоча не являється народним депутатом по Тальнівському виборчому округу.

Для перевірки вказаних фактів він дав замовлення журналісту ОСОБА_9, яка є членом Спілки журналістів України, провести журналістське розслідування про відношення кандидата в народні депутати України ОСОБА_6 до вказаних фактів та написати ряд статей для інформаційного бюлетеня «Голос Майдану», відповідальним за випуск він був. Дане замовлення ОСОБА_9 виконала, що підтверджено актом про здачу-прийняття робіт.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на дане рішення, в якій просить скасувати рішення суду, оскільки вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального права, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, являючись народним депутатом та кандидатом у народні депутати України, мав бути готовим, що критика в його адресу могла бути зробленою у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача, а оскільки він є публічною особою, то мав би усвідомлювати про відкриття себе для критики, а інформація, яка розповсюджена відносно позивача відповідачем, носить характер оціночних суджень, які не підлягають перевірці на предмет їх достовірності та спростуванню.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформації усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Так, судом установлено, що в інформаційному бюлетені «Голос майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1 оприлюднено інформацію у вигляді статей відносно позивача ОСОБА_6 з приводу його діяльності як народного депутата України та кандидата у народні депутати України по виборчому округу №197 (м.Канів), яка містить критику діяльності позивача, і яка зроблена відповідачем на основі інформації отриманої ним під час здійснення своєї діяльності як представника громадської організації «Автомайдан Черкаси».

Поширена відповідачем інформація стосується позивача і вказаний факт відповідачем не оспорюється.

Дана обставина підтверджується, також, і висновком Канівського МВ УМВС України в Черкаській області від 16.11.2014 року за скаргою ОСОБА_6, відповідно до якого в діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст.212-13 КУаПУ (а.с.23).

Зі спільного листа керівника Черкаської обласної організації «Правий сектор», голови ГО «Автомайдан-Черкаси», голови ГО «Самооборона» встановлено, що після виходу бюлетеня з оскаржуваною інформацією, на засіданні Координаційної ради ГО «Автомайдан-Черкаси» 28 жовтня 2014 року ОСОБА_8 було виключено із членів організації за те, що він із власної ініціативи видав вказаний випуск бюлетеня «Голос Майдану», всупереч рішенню Координаційної ради сил Майдану Черкащини та Координаційної ради ГО «Автомайдан - Черкаси» (а.с.24).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року N 2657-XII, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При цьому, виходячи із загального змісту надрукованих статей, опублікованих у інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1, позовних вимог, які направлені не на загальний зміст статей, а на конкретні вислови, в яких йдеться про те, що позивач:

«..не гребує брудним піаром на сторінках своєї чорнушної газети, використовує свій депутатський мандат для тиску на підприємців, а головне - підозрюється у підтримці з боку регіоналівських олігархів, які голосували за диктаторські закони 16 січня»;

«нардеп використовував його (квиток у Парламент) виключно для свого піару та збагачення через брудні політичні ігри»;

«прикриваючись іменем «Батьківщини», фінансувався регіоналівськими олігархами»;

«..вже на наступних парламентських виборах цього року «затушкувався» і зрадив «Батьківщину». За що зрештою його і вигнали з партії» - є інформацію, яка була розповсюджена відповідачем щодо позивача і у контексті зазначеного закону та ст. 62 Конституції України, яку не можна розцінювати як оціночні судження, оскільки вона носить стверджувальний характер та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_8 не було надано жодних доказів, які б достовірно чи опосередковано підтверджували факт порушення позивачем законодавства, направленого на протидію та запобігання корупції, вчинення протиправних чи кримінально караних діянь, фінансування зі сторони олігархів, виключення з політичної партії та використання депутатського мандату в особистих інтересах, то вказана інформація є недостовірною та негативною для позивача.

З огляду на таке, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, не вірно встановивши фактичні обставини справи, неправильно кваліфікував інформацію, яка була розповсюджена відповідачем щодо позивача як оціночні судження, та дійшов помилкового висновку про безпідставність позову.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини, яка міститься у рішеннях "Тушалп проти Туреччини", "Отехі Мондрагон проти Іспанії", "Бодрожич та Вуїн проти Сербії", "Соколовські проти Польщі", та на яку посилався суд першої інстанції у своєму рішенні як на одну з підстав для відмови в позові, на законність ухваленого судом першої інстанції рішення не впливає, оскільки рішення у справі, яка переглядається, та у названих справах Європейського Суду ухвалені за різних фактичних обставин.

Крім того, ствердні вислови надруковані у інформаційному бюлетені, які позивач просить спростувати, не можуть визначатись як критика позивача як політичного діяча у контексті положень ст. ст. 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, оскільки потребують перевірки і могли бути перевіреними перед їх розповсюдженням.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року).

Дані положення висловлено, також, і в Рішенні Європейського суд з прав людини від 08.07.1986 року № 12/1984/84/131 "Справа Лінгенса" відносно того, що свобода преси дає громадськості одну з найкращих можливостей дізнатися про ідеї та позиції політичних лідерів і сформувати свій погляд на них. У більш загальному плані свобода політичних дискусій лежить в самій основі концепції демократичного суспільства, якою пройнята вся Конвенція. Відповідно, межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Безсумнівно, пункт 2 статті 10 дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань, а також розмежовувати факти та оціночні судження.

В той же час, як в цілому надруковані статті у інформаційному бюлетені «Голос майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1 можуть виступати в якості аналізу діяльності позивача, як політичного діяча, та є оціночними судженнями, то конкретні вислови, в яких йдеться про те, що позивач:

«..не гребує брудним піаром на сторінках своєї чорнушної газети, використовує свій депутатський мандат для тиску на підприємців, а головне - підозрюється у підтримці з боку регіоналівських олігархів, які голосували за диктаторські закони 16 січня»;

«нардеп використовував його (квиток у Парламент) виключно для свого піару та збагачення через брудні політичні ігри»;

«прикриваючись іменем «Батьківщини», фінансувався регіоналівськими олігархами»;

«..вже на наступних парламентських виборах цього року «затушкувався» і зрадив «Батьківщину». За що зрештою його і вигнали з партії» - є фактичним твердженням та є такими, що підлягають перевірці на предмет її достовірності.

Статтею 277 ЦК України передбачено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Стаття 68 Конституції України встановлює обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, а ст. 302 ЦК України проголошує, що особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності.

Так, за ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело.

В той же час, у своїх поясненнях у апеляційному суді відповідач посилався на те, що дані вислови - тези ним зроблені на підставі публікацій на сайтах Інтернет ресурсів, але такі пояснення не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки у бюлетені «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1 не було зроблено жодних посилань на такі конкретні джерела інформації.

А тому, зважаючи на встановлені обставини, пояснення сторін, матеріали справи та положення норм матеріального права, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_6 в частині визнання інформації, яка викладена у конкретних висловах у бюлетені, підлягають до задоволення, а дані вислови до визнання недостовірними, оскільки надруковані вищевказані вислови у інформаційному бюлетені є фактичними твердженнями та не були спростовані відповідачем, а не оціночними судженнями, і якими принижено гідність, честь та ділову репутацію позивача, і що від поширення такої недостовірної інформації спричинено моральної шкоди позивачу.

Розглядаючи позовні вимоги позивача ОСОБА_6 щодо стягнення з відповідача ОСОБА_8 моральної шкоди, яку позивач визначив у розмірі 30000 гривень, колегія суддів приходить до наступного.

Розмір моральної шкоди, обсяг страждань та втрат немайного характеру, відповідно до ст. 60 ЦПК, повинен довести позивач, оскільки чинне законодавство не визначає певних засобів доказування, якими може підтверджуватися цей факт.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5).

Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З встановлених по справі обставин колегія суддів приходить до висновку, що діями відповідача ОСОБА_8, що виразились у розповсюдженні неправдивих відомостей щодо позивача ОСОБА_6, останньому була завдана моральна шкода, яка виразилась у втратах немайнового характеру внаслідок приниження його честі, гідності і ділової репутації, ускладнення подальшого активного громадського життя в регіоні, спілкуванні з колегами, знайомими та співробітниками, які негативно сприймають, нібито, вчинені дії позивачем і поширену відносно нього інформацію.

Враховуючи громадську оцінку недостовірної інформації та виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_8 на користь позивача ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., яку суд вважає обгрунтованою відповідно до тих страждань, що зазнав позивач, і в межах доведеності її розміру позивачем.

У зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було не вірно застосовано норми матеріального права та ухвалено рішення без додержанням положень чинного законодавства, а тому рішення суду першої інстанції підлягає до скасування , відповідно до положень ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Крім того, відповідно до вимог ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У п. п. 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено.

Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Ураховуючи викладене та частково задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_6, колегія суддів приходить до висновку, що поширена інформація відносно ОСОБА_6, як кандидата у народні депутати України у №197 Канівському виборчому окрузі, яка викладена у статтях, опублікованих у інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме :

«..не гребує брудним піаром на сторінках своєї чорнушної газети, використовує свій депутатський мандат для тиску на підприємців, а головне - підозрюється у підтримці з боку регіоналівських олігархів, які голосували за диктаторські закони 16 січня»;

«нардеп використовував його (квиток у Парламент) виключно для свого піару та збагачення через брудні політичні ігри»;

«прикриваючись іменем «Батьківщини», фінансувався регіоналівськими олігархами»;

«..вже на наступних парламентських виборах цього року «затушкувався» і зрадив «Батьківщину». За що зрештою його і вигнали з партії» - є недостовірною.

Та вважає за необхідне зобов'язати відповідача ОСОБА_8, відповідального за випуск інформаційного бюлетеня «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1, у строк протягом 14 днів з дня проголошення рішення видати інформаційний бюлетень «Голос Майдану» у кількості 60000 примірників, в якому опублікувати спростування даної недостовірної інформації, шляхом викладення резолютивної частини даного рішення у бюлетені, та розповсюдити вказану кількість примірників бюлетеня безкоштовно серед жителів м.Канева.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 244.00 гривень (а.с.1) за подання заяви, в сумі 229.40 гривень вимог про відшкодування моральної шкоди з задоволенням позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати, сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги відповідно 150.00 гривень та 122.00 гривні (а.с.69-70), а всього витрат на загальну суму 745.40 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, ст. 304, ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким :

- позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково ;

- визнати, що поширена інформація відносно ОСОБА_6, як кандидата у народні депутати України у №197 Канівському виборчому окрузі, яка викладена у статтях, опублікованих у інформаційному бюлетені «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме :

«..не гребує брудним піаром на сторінках своєї чорнушної газети, використовує свій депутатський мандат для тиску на підприємців, а головне - підозрюється у підтримці з боку регіоналівських олігархів, які голосували за диктаторські закони 16 січня»;

«нардеп використовував його (квиток у Парламент) виключно для свого піару та збагачення через брудні політичні ігри»;

«прикриваючись іменем «Батьківщини», фінансувався регіоналівськими олігархами»;

«..вже на наступних парламентських виборах цього року «затушкувався» і зрадив «Батьківщину». За що зрештою його і вигнали з партії» - є недостовірною;

Зобов'язати відповідача ОСОБА_8, відповідального за випуск інформаційного бюлетеня «Голос Майдану» від ІНФОРМАЦІЯ_1, у строк протягом 14 днів з дня проголошення рішення видати інформаційний бюлетень «Голос Майдану» у кількості 60000 примірників, в якому опублікувати спростування даної недостовірної інформації, шляхом викладення резолютивної частини даного судового рішення у бюлетені, та розповсюдити вказану кількість примірників бюлетеня безкоштовно серед жителів м.Канева Черкаської області;

- стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 гривень :

- стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 244.00 гривень за подання заяви, в сумі 229.40 гривень вимог про відшкодування моральної шкоди з задоволенням позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати, сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги відповідно 150.00 гривень та 122.00 гривні, а всього витрат на загальну суму 745.40 гривень

- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :