Категорія 27Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р.м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Рибчинського В.П., з участю секретаря Топольської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2015 року, -

встановила:

В лютому 2013 року ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що 28 квітня 2007 року ОСОБА_2 із ЗАТ «Міжнародний Іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум банк», було укладено договір іпотеки №3.07041209.в., предметом якого була однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Квартира належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування.

Оскільки на момент укладення договору іпотеки у квартирі постійно проживав малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак договір іпотеки було укладено без згоди органу опіки та піклування, просив визнати його недійсним, скасувати заборону на відчуження іпотечного майна та виключити з Єдиного реєстру іпотек відповідний запис щодо обтяження квартири.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2014 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Міжнародний Іпотечний банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум банк», укладено договір іпотеки №3.07041209.в, за яким позичальник по кредитному договору ОСОБА_2 передала в іпотеку банку однокімнатну квартиру, загальною площею 29,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3). Квартира належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5 2 липня 2002 року, зареєстрованого за №2650, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» 10 липня 2002 року в реєстраційній книзі № 87/47721, реєстровий № 528, та Свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 1998 року, виданого адміністрацією підприємства Ламповий завод згідно з наказом №15 від 30 березня 1998 року, зареєстрованого в КП "ВООБТІ" 29 березня 2002 року в реєстровій книзі №87/47721, реєстровий № 528. На квартиру було накладено заборону відчуження, зареєстровану в реєстрі під № 618.

На час укладення договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_2 була матір'ю малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з довідкою Житлово-експлуатаційної частини ВАТ «Вінницький ламповий завод» № 300 від 19 квітня 2007 року на момент укладення договору іпотеки у квартирі ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 зареєстровані не були (Т. 1 а. с. 28), натомість з довідки Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області від 20 квітня 2007 року видно, що вони зареєстровані у с. Слобідка Калинівського району Вінницької області (Т. 1 а. с. 29). Відповідно до витребуваної судом апеляційної інстанції копії поквартирної картки (форма 17) ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 були зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 лише з 23 травня 2007 року.

Також, при укладенні договору іпотеки ОСОБА_2 подала нотаріально посвідчену заяву, за якою стверджувала, що вона та її малолітній син ОСОБА_3 зареєстровані у АДРЕСА_2, жодна дитина віком до 18 років не має права власності або права користування нерухомим майном, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 1 а. с. 30).

Ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом МВС України від 3 лютого 2006 року № 96, на підставі поданих для реєстрації місця проживання документів уповноваженою особою органу реєстрації заповнюється 2 примірники талона реєстрації місця проживання та зносяться відповідні відомості із зазначенням адреси житла особи до паспортного документа шляхом проставляння штампа відповідного зразка. У разі реєстрації неповнолітніх дітей до 15 років разом з батьками (одним з батьків) відомості про їх реєстрацію вносяться до талона реєстрації одного з батьків. При оформленні реєстрації дітям до 15 років окремо від батьків на них заповнюються окремі талони реєстрації.

Крім того, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Таким чином зазначена норма зобов'язує нотаріусів при оформленні правочинів щодо відчуження нерухомого майна аналізувати подані йому документи, зокрема, на предмет існування прав користування таким нерухомим майном у дитини. Тому нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації.

Тобто право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи.

Отже, згода органу опіки і піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 2 липня 2002 року. На момент укладення договору іпотеки ОСОБА_2 було надано довідки ЖЕЧ ВАТ «Вінницький ламповий завод» та Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, згідно з яким малолітній ОСОБА_3 в указаній квартирі зареєстрованим не був.

У п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що згідно зі ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Крім того, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Отже, оскільки згідно з поданими ОСОБА_2 документами, необхідними для посвідчення договору іпотеки, діти віком до 18 років, зокрема ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, права власності та права користування квартирою, що є предметом іпотеки, не мали, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність вимог про визнання договору іпотеки недійсним.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вирішив справу без залучення до участі у ній ОСОБА_4, яка придбала квартиру за договором купівлі-продажу, і тим самим вирішив питання про її права та обов'язки, то колегія суддів зазначає таке.

Ч. 2 ст. 308 ЦПК України забороняє суду апеляційної інстанції скасовувати правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, а порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Тобто, обставини, з якими закон пов'язує недійсність правочину, мають існувати саме на момент його вчинення.

Набуття особою, яка не була стороною правочину, прав та обов'язків щодо предмета правочину після його вчинення, не впливає на вирішення спору щодо недійсності такого правочину, оскільки на момент його укладення така особа цих прав ще не набула.

Як видно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та апеляційної скарги, ОСОБА_4 набула право власності на квартиру лише 18 червня 2014 року (за два дні до ухвалення оскаржуваного рішення), а договір іпотеки був укладений 28 квітня 2007 року, отже права та законні інтереси ОСОБА_4 на момент його укладення порушені бути не могли, отже й вирішення спору про визнання цього договору недійсним без її участі не призвело (і не могло призвести) до неправильного вирішення справи.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарг не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ О.С. Панасюк

Судді: /підпис/ М.В. Іванюк

/підпис/ В.П. Рибчинський

Згідно з оригіналом: О.С. Панасюк