Справа № 191/2594/14-ц
Провадження № 2/191/20/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Твердохліб А. В.

за участю секретаря Яришевої Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Синельниківський районний сектор Державної міграційної служби в Україні в Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Синельниківський районний сектор Державної міграційної служби в Україні в Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні житлом,-

ВСТАНОВИВ:

10. 06. 2014 року позивач за первісним позовом звернулася до суду із заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєструвала шлюб 28. 12. 1991 року, який на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2009 року розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей - дочок: ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2. У 2002 році за грошові кошти батька позивача - ОСОБА_3, побудовано будинок для родини, розташований за адресою: АДРЕСА_3, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1, тобто позивачем за первісним позовом. У березні 2009 року відповідач за первісним позовом припинив мешкати за вказаною вище адресою, забравши із собою усі свої речі та більше не приходив, не мешкав там. Тобто, ОСОБА_4 не мешкає у будинку, що належить ОСОБА_1, більше ніж 5 років, не несе витрат на його утримання, однак є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

До початку розгляду справи по суті відповідач за первісним позовом подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що за час спільного проживання з нею разом набули спільне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_3. Однак, через наявність постійних конфліктних ситуацій між ними, ОСОБА_1 вигнала його із зазначеного будинку та не пускає досить тривалий час. Зазначає, що умови проживання в яких він опинився через дії ОСОБА_1 є незадовільними, він намагався потрапити до свого будинку, але позивач за первісним позовом йому цієї можливості не надає. Просить суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому, тобто ОСОБА_2, перешкод у користуванні власністю, а саме: ? частиною житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, який розташовано за адресою: АДРЕСА_3 та вселити його до зазначеного будинку.

Позивач за первісним позовом пояснила суду, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Зустрічні вимоги ОСОБА_2 не визнає, так як вважає, що не чинить останньому перешкод у користуванні будинком, а також звертає увагу на те, що замок у вхідних дверях будинку та на воротах не змінювала. Відповідач за первісним позовом з 2009 року проживає у своєї матері по АДРЕСА_5 Дніпропетровської області, і по теперішній час не намагався захистити свої нібито порушені права.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_5 підтримала позицію ОСОБА_1 та просила суд задовольнити заявлені вимоги за первісним позовом, а у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Відповідач за первісним позовом зазначив у зустрічній позовній заяві, що заперечує проти позову ОСОБА_1, оскільки він є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з підстав викладених вище.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_6 пояснив суду, що ОСОБА_2 проживає у своєї матері, оскільки з колишньою дружиною має неприязні відносини. ОСОБА_1 перешкоджає йому у користуванні житлом, розташованим по АДРЕСА_3 у м. Синельникове Дніпропетровської області, шляхом закриття воріт, які огороджують будинок, хоча не заперечує, що замок позивач ОСОБА_1 не змінювала. У зв'язку із зазначеним просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

До початку проведення судового засідання від третьої особи надійшла заява про можливість розгляду справи за відсутності його представника.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що ОСОБА_2 є її двоюрідним братом, де він проживає на теперішній час їй не відомо. Знає, що в листопаді 2009 року він припинив мешкати по АДРЕСА_3 у м. Синельникове Дніпропетровської області та за вказаною адресою більше вона його не бачила.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що знає ОСОБА_1 з 2010 року, оскільки працює з нею разом у ТОВ «Снек Експорт» у м. Синельникове Дніпропетровської області, та має дружні відносини, декілька раз в неділю приходить до неї додому, однак ОСОБА_2 та його речі там не бачила.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона є дружиною двоюрідного брата відповідача за первісним позовом. ОСОБА_1 не проживає з ОСОБА_2 майже 6 років. Знає, що він в цей період і до теперішнього часту проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_6. З дітьми, які проживають за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_2 не спілкується, за вказаною адресою не приходить.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що ОСОБА_2 , з 2008 року або 2009 року, точно не пам'ятає, перестав мешкати за адресою: АДРЕСА_3, звідкіля забрав свої речі та документи. Пам'ятає, що тільки один раз, у 2010 році або 2011 році, він намагався потрапити до будинку за вказаною адресою, але йому завадила ОСОБА_1 та її дочка.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що є головою квартального комітету №10 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області. До нього в різний проміжок часу звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з метою отримати довідки про осіб, які фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 відповідно. Зазначені документи він видавав кожному із них з їх слів, а Акт про відсутність мешкання відповідача від 09. 06. 2014 року складено за його підписом, але без попереднього виходу за адресою: АДРЕСА_3

Суд, заслухавши позивача та її представника за первісним позовом, представника відповідача за первісним позовом, свідків, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні позовних вимог за зустрічною позовною суд вважає за необхідне відмовити з наступних підстав.

В матеріалах справи знаходяться: Акт про відсутність мешкання відповідача ОСОБА_2 за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_3, від 09. 06. 2014 року (а. с. 4), Довідка, видана квартальним комітетом №10 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 08. 06. 2014 року (а. с. 5), Довідка, видана квартальним комітетом №10 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 25. 08. 2014 року (а. с. 25), однак зазначені документи не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки вони складені головою квартального комітету за його відсутності, та зі слів осіб, які до нього звертались, тобто без фактичної перевірки дійсності обставин даним представником територіальної громади, що підтверджено його показами у судовому засіданні.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, позивач є власником зазначеного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, а реєстрація відповідача в ньому створює їй перешкоди у розпорядженні ним, відповідач за первісним позовом протягом більше п'яти років в будинку не проживає, що підтверджено у судовому засіданні показами свідків, в тому числі свідків, які є родичами ОСОБА_2 - ОСОБА_7, ОСОБА_9, у зв'язку з чим позовна вимога ОСОБА_1 про визнання відповідача за первісним позовом таким, що втратив право користування житловим будинком, підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги ОСОБА_1 про зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_3, то суд прийшов до висновку про неможливість задовольнити дану вимогу, оскільки вона пред'явлена до третьої особи, що суперечить положенням ЦПК України.

Згідно ст. 7 Закону України від 11. 12. 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання можна лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв'язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні ? житлового будинку та вселення не підлягають задоволенню, оскільки викладені ним обставини у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, будучи спростованими показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, які є його родичами. Крім того, сам ОСОБА_2 не надав суду будь-яких доказів, які б підтвердили факт перешкоджання його вільному поверненню у житловий будинок для проживання. Раніше ОСОБА_2 до суду з позовом про примусове вселення не звертався, а звернувся лише після подання позовної заяви про визнання його таким, що втратив право користування житлом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, ч. 2 ст. 405 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 209, 212, 224, 225, 226 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Синельниківський районний сектор Державної міграційної служби в Україні в Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_3

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Синельниківський районний сектор Державної міграційної служби в Україні в Дніпропетровської області, про усунення перешкод у користуванні житлом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:А. В. Твердохліб