Справа № 357/8913/14 Головуючий у І інстанції Дмитренко А.М.
Провадження № 22-ц/780/1969/15 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 18 08.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2015 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.О., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2014 року у справі за позовом Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

у червні 2014 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом обгрунтовуючи його тим, що 28.12.2009 року між Іпотечним центром, Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та відповідачем укладено кредитний договір №10/28, за яким Фонд від імені держави надав адресний кредит в сумі 180 306 грн. строком повернення на 80 кварталів з дати укладення цього договору на будівництво житла, плата за користування кредитом встановлювалася у розмірі 3% річних суми зобов»язань за кредитом.

Погашення кредиту і сплата відсотків мала здійснюватися позичальником протягом кожного кварталу, але не пізніше останнього дня звітного кварталу, шляхом внесення щоквартального платежу на рахунок Іпотечного центру, щоквартальний платіж становить 2254 грн.

Початок погашення кредиту, відповідно до умов - 28 грудня 2009 року.

Заборгованість по сплаті за кредитом позичальника виникла за період 31.12.2009 року по 01.07.2010 року та склала 5 460 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2014 року, в мотивувальній його частині, виключивши з неї посилання на ст.ст.256,257 ЦК України, щодо пропущення строків позовної давності, та включивши до підстав відмови в задоволенні позову факт зупинення зобов»язань позичальника ОСОБА_2 щодо погашення кредиту згідно правочину.

На обгрунтування заявлених апеляційних вимог вказував на незаконність та необгрунтованість рішення, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27.10.2014 р., рішення суду першої інстанції від 24.07.2014 р., залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2015 р., скасовано ухвалу суду апеляційної інстанції від 27.10.2014 р., і направлено справу на новий апеляційний розгляд.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між Іпотечним центром, Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та відповідачем 28.12.2009 року укладено кредитний договір №10/28, за яким Фонд від імені держави надав позичальнику ОСОБА_2 адресний кредит в сумі 180 306 грн. строком повернення 80 кварталів з дати укладення цього договору на будівництво житла, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 44,40кв.м згідно з договором про інвестування в будівництво житла від 24.12.2009 року №112, укладеним між позичальником та ТОВ «Укржитлокомплекс», та на страхування фінансових ризиків у період будівництва житла згідно з договором добровільного страхування фінансових ризиків, укладеним між позичальником та СТзДВ «Гарантія», що стверджується копією кредитного договору.

У відповідності до п.п.2.3,2.4 кредитного договору сума коштів кредиту за розпорядженням Фонду перераховується протягом трьох банківських днів з рахунку Фонду на особистий рахунок позичальника. Використання кредиту здійснюється виключно у безготівковій формі за письмовим розпорядженням Іпотечного центу Фонду шляхом перерахування банком-агентом з рахунку позичальника на рахунок ТОВ «Укржитлокомплекс» суми коштів відповідно до договору про інвестування в будівництво житла від 24.12.2009 року №112, ці кошти є інвестиціями позичальника; перерахування банком-агентом з рахунку позичальника на рахунок СТзДВ «Гарантія» суми коштів відповідно до договору страхування.

Плата за користування кредитом встановлюється у розмірі три відсотки річних суми зобов'язань за кредитом. Нарахування відсотків за користування кредитом починається з дати укладення кредитного договору (п.п.2.5, 2.6 договору).

Як передбачено п.2.7 кредитного договору, розрахунок розміру щоквартального платежу з погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним здійснюється Іпотечним центром Фонду згідно з Додатком 2 до цього договору, який є його невід»ємною частиною.

Відповідно до Додатку 2 до договору сума щоквартального платежу складає 2 254 грн., сума платежу в першому кварталі періоду погашення кредиту - 952 грн.

Так, позичальник зобов»язувався з дати зарахування коштів кредиту на особистий рахунок позичальника в банку-агенті, протягом кожного кварталу, але не пізніше останнього робочого дня звітного кварталу, сплачувати суми коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів (Додаток 2 до договору), на рахунок Іпотечного центу Фонду до повного виконання зобов»язань за цим договором п.4.2.3 кредитного договору.

У відповідності до розрахунку позивача, за позичальником рахується заборгованість по сплаті щоквартального платежу станом на 01.07.2010 року в сумі 5 460 грн. за 4 квартал 2009 року, 1-й і 2-й квартали 2010 року, дата виникнення заборгованості - 4 квартал 2009 року (а.с.14).

13.07.2014 р. було ухвалено Ірпінським міським судом Київської області заочне рішення про розірвання договору про інвестування в будівництво (реконструкцію) житла від 24.09.2009 р., укладеному між ОСОБА_2 та ТОВ «Укржитлокомплекс». Стягнено з ТОВ «Укржитлокомплекс» на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 175 094грн.

За рішенням Іпотечного центру №153 від 12.11.2013 року зупинено виконання зобов»язань ОСОБА_2 щодо сплати щоквартального платежу і погашення кредиту за кредитним договором від 28.12.2009 року № 10/28 на загальну суму 180 306 грн. на період з 01.10.2013 року до стягнення у встановленому порядку коштів із ТОВ «Укржитлокомплекс» - забудовника об»єкта житлового будівництва, а також встановлено відсоткову ставку за таким договором у вказаний період у розмірі 0,01 відсотків річних суми зобов»язань за кредитом, що стверджується копією цього рішення.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Також ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання /неналежне виконання/.

Крім того за ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як передбачено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання або розірвання договору; зміна умов зобов»язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Враховуючи вище зазначене суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що відповідачем порушені умови укладеного між сторонами договору, а тому вимоги позивача щодо стягнення зазначеної суми заборгованості є обгрунтованими.

За ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність згідно приписів ст.257 цього Кодексу встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що відповідачем 18.07.2014 р. було зроблено заяву про застосування строків позовної давності при вирішенні спору (а.с.25).

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

У відповідності ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Заборгованість за кредитним договором виникла у позичальника станом на 01.07.2010 року, про що позивач знав, до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 26.06.2014 року.

А тому з врахуванням всього вищенаведеного, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі про порушення норм матеріального права при його ухваленні, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються дослідженими належними та допустимими доказами по справі.

Також безпідставними є доводи апелянта про необхідність виключити з рішення посилання на ст.ст.256,257 ЦК України, щодо пропущення строків позовної давності, та включивши до підстав відмови в задоволенні позову факт зупинення зобов»язань позичальника ОСОБА_2 щодо погашення кредиту згідно правочину оскільки такі позовні вимоги позивачем не були заявлені. Позивач, на обґрунтування своїх позовних вимог, не посилався на те, що були зупинені виконання зобов»язань відповідача щодо сплати платежів.

За таких обставин, колегія судів, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку відмовивши в задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційні скарги і залишити рішення суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Іпотечного центру в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» відхилити, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді