Справа №487/2763/14-ц 09.04.2015 09.04.2015 09.04.2015
Провадження №22-ц/784/988/15
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції - Андрощук В.В.
Доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання - Свіщуку О.В.,

за участю: представника відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника відповідача - ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2015 року, ухваленого за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4

до

ПАТ КБ «ПриватБанк»

про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору від 17 серпня 2006 р. ОСОБА_4 отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2500 грн. зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач порушує кредитні зобов'язання та має станом на 12 грудня 2013 р. заборгованість у розмірі 14 874 грн. 57 коп. (2429 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом, 11 260 грн. 97 коп. - заборгованості по процентам, 500 грн. - штрафу (фіксованої частини), 684 грн. 50 коп. - штрафу (процентна складова), та уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 11 694 грн. 56 коп. - заборгованості за процентами, 250 грн. - штрафу (фіксована частина) та 584 грн. 73 коп. - штрафу (процентна ставка).

У січні 2015 р. ОСОБА_4 подала зустрічний позов про визнання недійсним вищевказаного кредитного договору, посилаючись на те, що під час укладання договору Умови та правила надання банківських послуг вона не підписувала, з Тарифами Банку її не знайомили, чим порушили її права як споживача.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2015 р. позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 9110 грн. 58 коп. заборгованості за кредитним договором від 17 серпня 2006 р., з яких: 8322 грн. 98 коп. - нараховані відсотки, 787 грн. 60 коп. - нарахована сума штрафу. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі представник відповідача - ОСОБА_3, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, та пропуск позивачем строку звернення до суду, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову, а зустрічний позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони належним чином узгодили збільшення строку позовної давності 5 років, а тому є підстави для стягнення кредитної заборгованості у межах цього строку.

Проте, не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись на підставі наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2006 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку «Товари в розстрочку» № НОМЕР_1 у розмірі 2500 грн. зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається із заяви кредитора, Умов і правил надання банком послуг та Правил користування платіжною карткою.

Вказану кредитну картку відповідачка отримала 17 вересня 2006 р.

Згідно витягу з програмного комплексу строк дії вказаної картки визначено до вересня 2008 р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що умови договору відповідачка виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим, утворилась заборгованість.

7 червня 2007 р. Заводським районним судом м. Миколаєва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь Банку боргу станом на 22 травня 2007 р. у розмірі 2429 грн. 10 коп. - заборгованості за кредитом, 750 грн. 91 коп. - заборгованості по процентам, а всього 3180 грн. 01 коп.

Звертаючись до суду у березні 2014 р., та уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 12 грудня 2013 р., з урахуванням суми боргу, стягнутої за судовим наказом, яка становить 12 529 грн. 29 коп., з яких: 11 694 грн. 56 коп. - заборгованості по процентам, 250 грн. - штрафу (фіксованої частини), 584 грн. 73 коп. - штрафу (процентна складова).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відсутність реального виконання боржником свого зобов'язання , не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом.

В той же час, згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного , електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

З матеріалів справи вбачається, що Правилами користування платіжною карткою, пунктом 5.12 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. Наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Правила містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Правила, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались, матеріали справи не містять.

Крім того, у заяві позичальника від 17 серпня 2006 р. домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

За такого, колегія суддів виходить з загальних правил, передбачених ст. 257 ЦК України, щодо строку позовної давності тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п'ята ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку

Відповідно до п. 5.4 Правил строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

З матеріалів справи вбачається, що строк дії картки НОМЕР_1 у розмірі 2500 грн., виданої відповідачці, визначено серпня 2008 року включно.

Отже, звертаючись до суду у березні 2014 р., позивач має право на стягнення процентів за користування кредитом, строк оплати яких настав з березня 2011 р. і становить 4921 грн. 35 заборгованість по процентам за користування кредитом, згідно розрахунку наданого відповідачем в засідання судової колегії.

Із позовної заяви, розрахунку заборгованості видно, що Банк просив стягнути з відповідача штраф в розмірі 250 грн. (фіксована частина) і 584 грн. 73 коп. (процентна складова), посилаючись на умови кредитного договору.

Разом з цим, штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу частини 2 статті 549 ЦК, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Заявою ОСОБА_4 та Умовами передбачено, що у разі порушення термінів платежів позичальник зобов'язаний сплатити штраф - 250 грн. та 5% від суми позову.

За змістом цього зобов'язання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим лише штраф в розмірі фіксованої частини - 250 грн.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та невірно визначив суму заборгованості, враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 171 грн. 35 коп., яка складається з 4921 грн. 35 коп. заборгованості про процентам за користування кредитом та 250 грн. штрафу.

Що ж стосується зустрічного позову, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до вимог ст. 627 ЦК України позичальниця була вільною у виборі банку та умов отримання кредиту, отримавши усю необхідну для формування свідомого вибору інформацію, добровільно зобов'язалася щомісячними платежами погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, здійснювати сплату частки кредиту, процентів за його користування у розмірі 36% річних відповідно до Умов, Правил, Тарифів банку та заяви позичальниці, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Зі змісту заяви позичальниці та інших невід'ємних частин кредитного договору, вбачається що на момент його укладання позичальниця усвідомлювала, що його умови є справедливими по відношенню до неї та що перед його укладенням вона отримала від банку усі необхідні документи, у тому числі і відомості про наявні форми кредитування та їх відмінності.

За такого, доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 84 грн. 69 коп. судових витрат, пропорційно задоволеним вимогам.

1Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 лютого 2015 р. в частині вимог про стягнення кредитної заборгованості та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 5 171 грн. 35 коп., яка складається з 4921 грн. 35 коп. заборгованості про процентам за користування кредитом та 250 грн. штрафу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 84 грн. 69 коп. коп. судових витрат.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: