Справа № 396/446/15-ц
Провадження № 2/396/241/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря Пономаренко Р.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 Новоукраїнського району Кіровоградської області та зняття з реєстрації постійного місця проживання, уточнивши позовні вимоги та не ставлячи питання про зняття з реєстрації. Позивач посилається на те, що вказаний будинок належить їй позивачу на праві власності, з 30.05.2014 року в ньому зареєстрована відповідач, яка є її донькою, але в будинку не проживала і не проживає. Відповідач добровільно відмовляється знятися з реєстрації місця проживання, що позбавляє можливості позивача продати житловий будинок, в зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять визнати відповідачку такою, що втратила право проживання так як з вересня 2014 року не проживає.

Відповідач в судове засідання не з'явилася по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи була повідомлена судовою повісткою в приміщенні суду, заяв про неможливість явки до суду не подала.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні посвідчила, що проживає в АДРЕСА_2, а зареєстрована в с. Кропивницьке Новоукраїнського району та добре знає позивачку та її доньку, яка в будинку по вул. К.Маркса не проживає, але номер будинку не може зазначити.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідка ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16 травня 2006 року, виданого Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 Новоукраїнського району Кіровоградської області.

30 травня 2014року в даному будинку було зареєстровано місце проживання відповідачки ОСОБА_3, яка є донькою позивачки.

В судовому засіданні встановлено, що підставою реєстрації відповідачки стало народження у неї у 2014 році доньки та в зв'язку з необхідністю оформлення допомоги на дитину, позивачка самстійно дала згоду про її реєстрацію в будинку АДРЕСА_1

Згідно Акту обстеження житлового будинку від 09.02.2015 року в будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживає, особистих речей ОСОБА_3 в будинку не виявлено.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Крім того, згідно ч. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Відповідно до змісту ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а також у випадках поважності причин пропуску цього строку або у випадках прямо визначених Законом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк

Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність особи понад встановлений ч.2 ст.405 ЦК України строк є підставою для визнання відсутньої особи такою, що втратила право на жиле приміщення

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Крім того, виходячи зі змісту абз. 7 ст. 3, ст.ст. 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація особи за певною адресою може відбуватися тільки при наявності у ній права на житло; зняття особи з реєстрації може бути здійснено за рішенням суду в разі доведення втрати нею права на житло.

Згідно ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 10, 60, 213, 214, 309 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що підставою реєстрації відповідачки стало народження у неї у 2014 році доньки та в зв'язку з необхідністю оформлення допомоги на дитину, позивачка самстійно дала згоду про її реєстрацію в будинку АДРЕСА_1

Суд вважає, так як позивачка добровільна дала згоду на реєстрацію місця проживання доньки-відповідачки по справі, яка є членом її родини та іншого житла не має, чого не заперечує позивачка та не спростовує, як зазначив свідок ОСОБА_4, що донька позивачки не проживає з вересня 2014 року, тобто рік ще не минув, тому суд вважає, що позивач та представник не довели того, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням, так як

відсутні підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (ст.72 ЖК, ст.405 ЦК).

Розглядаючи питання про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, суд встановив, що жодних перешкод відповідачка позивачці не створює, останньою не надано доказів, що відповідачка має на праві власності житло, де може проживати разом із малолітньою дитиною.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Позивачка не довела підставу своїх позовних вимог безспірними належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 10. 60 ЦПК України.

Посилання позивача на ту обставину, що відповідачка проживає на квартирі та її чоловік має житло, матеріали справи таких доказів не містять, і в той же час позивачка стверджує, що відповідачка проживає з дитиною та її чоловіком на квартирі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання відповідачку ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 є необгрунтованими.

Враховуючи зазначені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають задоволенню, тому відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України понесені судові витрати в розмірі 248 грн. не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України,ст. 405,391 ЦК України, ст.ст. 209, 213-215,88 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 Кіровоградської області та стягненню судових витрат в розмірі 248 грн. відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: О. А. Гарбуз