Справа № 2-338/11
Провадження № 2/456/528/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию цивільну справу за позовом ОСОБА_1 який також діє в інтересах батька ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Стрийська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в інтересах свого батька ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати недійсним: договір дарування частини житлового будинку від 29.12.2000 року серія НОМЕР_1, згідно якого ОСОБА_4 отримав в дар 9/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а саме в житловому будинку А-1 житлову кімнату " 1-3", кухню " 1-4".

В обгрунтання позовних вимог покликається на те, що після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_2 успадкував ? частини будинковолодіння АДРЕСА_1 разом з належними до нього господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 1448 кв.м. Житловий будинок "А-1", дерев'яно-цегляний, складається в цілому з двох кухонь та чотирьох житлових кімнат житловою площею 57 кв.м.; житловий будинок "Б-1", цегляний, складається в цілому з однієї кухні та двох житлових кімнат, площею 26,2 кв.м.; дерев'яні сараї "Б", "б", "Д", дерев'яні вбиральні "Г", "З", цегляний гараж "Ж", бетонний погріб "пд", дерев'яна огорожа "№1", огорожа (металічна сітка) "№2", "№5", "№6", металеві ворота "№3", "№4", водоколонки (металічні труби) "К1", "К2", бетонне замощення "І".

22.11.2000 року ОСОБА_2 подарував 37/100 частин вказаного вище житлового будинку своєму брату ОСОБА_9, 29.12.2000 року ОСОБА_2 подарував племіннику ОСОБА_4 9/100 частин вказаного житлового будинку, та 18.10.2005 року подарував сину ОСОБА_3 4/100 частини належного йому вказаного вище житлового будинку.

Однак, батько легко підпадає під вплив, спірні договори дарування він уклав внаслідок незаконного впливу на нього з боку відповідачів, та на шкоду собі. Відповідачі створили йому неможливі умови для проживання в тій частині житлового будинку, що залишилась у його власності. Вони вчиняють бійки і скандали, поміняли замки на вхідних дверях, не пускають батька в його житло. Внаслідок таких дій ОСОБА_2 є фактично бездомним, через що проживає в чужих людей.

Також вказує на те, що договір дарування від 29.12.2000 року серія НОМЕР_1 був укладений під впливом помилки та внаслідок обману з боку відповідача ОСОБА_4, оскільки як встановлено на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи №597 подарована частина житлового будинку становить 57/100, а не 9/100 від житлового будинку "А-1", як це вказано у договорі дарування. А тому вважає, що спірний договір укладено під впливом помилки та внаслідок обману з боку відповідача ОСОБА_4, через що останній отримав в дар 57/100

ідеальних частин спірного будинку, що значно більше від тієї частини, яка зазначена в договорі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що на час укладення спірного договору він перебував за кордоном. Повернувся в 2005р., і тільки тоді дізнався про те що батько подарував племіннику частину будинку. Знає, що батько на той час зловживав алкоголем та легко підпадав під вплив. Просить позов задоволити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, додатково суду вказав, що спірне будинковолодіння належало його матері. Після смерті остання заповіла все належне їй майно йому. В той час його брат ОСОБА_9 проживав в частині будинку "В-1", проти цього він не заперечував. Через деякий час, брат почав наголошувати на тому, що будинок "В-1" збудував він, а тому наполіг на укладенні договору дарування від 22.11.2000 року. Перед укладенням наступного договору дарування брат пообіцяв купити йому квартиру. Вони разом з ним вибирали таку. Тільки зважаючи на обіцянку він й подарував частину будинку "А-1" синові брата ОСОБА_4. Наголошує на тому, що спірні договори укладалися з умовою. Вказав, що звернувся до суду лише в 2010 році за захистом своїх порушених прав, так як чекав що брат дотримає обіцянку і купить квартиру. Просить позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Додатково в обґрунтування позовних вимог послався на те, що спірний договір не відповідав волі позивача. Договір дарування від 29.12.2000 року укладався під примусом та на вкрай невигідних для позивача умовах, оскільки пообіцяли купити йому однокімнатну квартиру. Окрім цього, договори не відповідають фактичним обставинам, а саме частки зазначені в договорі не відповідають реально подарованим часткам.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи, в якому, зокрема покликається на безпідставність позовних вимог, а також на пропуск позивачем строків позовної давності без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_5 незважаючи на неодноразові виклики в судові засідання не з"явився про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Стрийської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явилась, однак подали до суду заяву в якій просили розглянути справу у їхній відсутності.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК і зокрема шляхом визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого є свобода договору, суть якої полягає зокрема і в тому, що сторони є вільними у визначенні умов договору, а згідно ч. 3 ст. 6 ЦК, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо не вказано про це, а також у разі якщо, обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або з суті відносин між сторонами. Таким чином, свобода договору не має абсолютного характеру. Договір має відповідати імперативним приписам цивільного законодавства і сторони відступати від них не можуть.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших

правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з вимогами статтей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. При цьому, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 успадкував на підставі заповіту ? частину домоволодіння АДРЕСА_1, разом з належними до нього господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці 1448 кв.м.. Житловий будинок "А-1", дерев'яно-цегляний, складається з двох кухонь та чотирьох житлових кімнат, площею 57 кв.м.; житловий будинок "В-1", цегляний, складається в цілому з однієї кухні та двох житлових кімнат, площею 26,2 кв.м. До них належать такі господарські споруди: дерев'яні сараї "Б", "б", "Д", дерев'яні вбиральні "Г", "З", цегляний гараж "Ж", бетонний погреб "пб", дерев'яна огорожа "№1", огороди (металічна сітка) "№2", "№5", "№6", металеві ворота "№3", "№4", водоколонки (металічні труби) "К1", "К2", бетонне замощення "І". (а.с.9, 10)

На підставі договору дарування від 22.11.2000 року серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_9 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок "В-1", житловою площею 26,2 кв.м. гараж "Ж", ? сарая "Д". (а.с.11)

29.12.2000 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 (договір дарування серія НОМЕР_1) 9/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а саме: в житловому будинку "А-1" житлова кімната " 1-3", кухня " 1-4". (а.с.12)

Згідно договору дарування від 18.10.2005 року серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 4/100 частини будинковолодіння разом з відповідною частиною належних до нього господарських споруд, який знаходиться в АДРЕСА_1. (а.с.13)

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №597 встановлено, що частки співвласників спірного будинковолодіння становлять: ОСОБА_4 - 9/50, ОСОБА_9 - 27/100, ОСОБА_3 - 13/100. (а.с.78-84)

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №833 приміщення в житловому будинку "А-1" житлова кімната " 1-3", кухня " 1-4", що за договором дарування від 29.12.2000 року належить ОСОБА_4, складає частку 57/100, а не 9/100 від житлового будинку "А-1" по АДРЕСА_1. (а.с.151-153)

Із наведеного вбачається, що розмір частки подарованого майна ОСОБА_4, який зазначений у спірному договорі, не відповідає реально подарованій.

У прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, встановлено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

З таких підстав, щодо визнання недійсним договору дарування від 29.12.2000 року серія НОМЕР_1, слід застосовувати положення Цивільного кодексу УРСР 1963 р. (далі - ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Статтею 57 ЦК УРСР регламентовано, що угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації.

У відповідності до роз'яснень, даних у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" №3 від 28.04.1978 з подальшими змінами та доповненнями, під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Для визнання правочину недійсним необхідно, щоб помилка мала істотне значення для сторін правочину. Питання чи є помилка істотною, вирішується судом з урахуванням конкретних обставин справи, виходячи з того, наскільки помилка є істотною, і взагалі, і для учасника правочину. Помилка не є результатом навмисних дій іншого учасника правочину, хоча зумовлює спотворене формування волі учасника правочину. Помилці може сприяти відсутність належної обачності, переоцінка свого досвіду чи можливостей учасниками процесу, дії третіх осіб.

Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

З'ясовуючи обставини, на які посилається ОСОБА_2., як сторона правочину, щодо вчинення ним правочину під впливом помилки, суд вважає, що позивачем не надано доказів про те, що така помилка насправді мала місце.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати або, навпаки, бути відсутніми саме на момент вчинення правочину, проте ОСОБА_2. не надано суду доказів, які б свідчили про його помилку щодо істотних обставин правочину. Такий висновок суду базується на встановлених та перевірених в судовому засіданні обставинах справи, які повністю спростовують позовні вимоги.

Так, суд виходить із обставин, які передували укладенню договору дарування. Встановлено, що сторонами за договором дарування від 29.12.2000 р. являються дядько та племінник, тобто, рідні між собою особи, між якими існують і відповідні відносини та відсутні будь-які факти про напруженість цих стосунків станом на час укладення договору дарування від 29.12.2000 р. з різних приводів та підстав.

Тобто як встановлено, спірне будинковолодіння належало батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_9, після смерті матері, все майно успадкував ОСОБА_2., хоча ОСОБА_9 постійно на той час разом з сім"єю проживав в цьому будинку та як стверджував будував його. А тому успадкувавши будинковолодіння ОСОБА_2 віддарував частину брату.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Суду не представлено жодних доказів на підтвердження того, що договір дарування від 29.12.2000 року серія НОМЕР_1 був укладений ОСОБА_2 внаслідок помилки.

Щодо покликань позивача на невідповідність зазначеної в договорі подарованої частки, то суд припускає, що така є опискою, не має істотного значення, оскільки в спірному договорі чітко передбачено, що ОСОБА_4 прийняв в дар в житловому будинку "А-1" житлову кімнату " 1-3" та кухню " 1-4", тобто чітко визначено приміщення, які даруються.

Особливість договору дарування полягає у беззастережній безоплатності, а саме, що укладення цього договору не пов'язане з виконанням обдарованого будь-яких дій майнового характеру на користь дарителя зараз або в майбутньому. А тому не можуть бути взяті до уваги посилання ОСОБА_2 на те, що відповідач обіцяв купити йому квартиру взамін подарованого.

В ході розгляду справи встановлено та ці обставини визнав і позивач, що нотаріус при укладенні договору дарування 29.12.2000р. зачитала сторонам зміст договору та вони його особисто підписали. А тому, посилання позивача про те, що він помилявся щодо правових наслідків договору і це є обставиною, що має істотне значення та є передбачені підстави для визнання правочину недійсним - суперечать змісту договору дарування, є бездоказовими та ніякими фактичними даними не підтвердженими.

Позивач на підтвердження своїх вимог не надала суду доказів про те, що така помилка мала місце насправді, та які б свідчили про її помилку щодо істотних обставин правочину.

У відповідності до роз'яснень вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається.

Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу учасника угоди або його близьких з метою спонукання його до укладення угоди.

Позаяк, позивачем не представлено суду доказів про те, що спірні правочини вчинялись під впливом помилки, обману чи насильства, самі по собі лише посилання не можуть бути підставою

для визнання договору недійсним, оскільки заявником має бути доведено, що така дії насправді мали місце та на цей рахунок мають бути надані відповідні докази.

Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У правочині зовнішнє волевиявлення особи має відповідати його внутрішній волі. Вона має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, тому не можуть розглядатися як правочин ті фактичні дії особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Посилання позивача на те, що з моменту укладення договору до 2010р. він чекав, що брат купить йому квартиру, а після того, як той відмовився, звернувся з позовом до суду, не може бути підставою для поновлення втраченого строку позовної давності.

Беручи до уваги вищенаведене, оцінивши представлені сторонами докази, керуючись нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність на необґрунтованість тверджень позивача про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування, а тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 який також діє в інтересах батька ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Стрийська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів