Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини, -

у с т а н о в и в :

19.09.2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини, в якому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 4200,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивачка з липня 2007 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем від якого має неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Від попереднього шлюбу позивачка також має неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На початку вересня 2013 року сторони остаточно розірвали сімейно-шлюбні відносини і за твердженням позивача, відповідач з січня 2013 року коштів на утримання дитини не надає та не приймає участі у вихованні сина. Відповідач проживає окремо від позивачки та свого сина. Позивачка зазначає, що відповідач працює на кількох посадах і отримує неофіційну заробітну плату, а також у ТОВ "Сітрон" на невідомій позивачці посаді. За твердженням позивача, під час сумісного проживання відповідач кожного місяця поповнював сімейний бюджет на 1500 доларів США, з яких 300 доларів США витрачав на спільну дитину сторін. Крім того, позивачка зазначає, що за час спільного проживання сторонами були придбані два автомобілі, які відповідач шахрайським шляхом зареєстрував на свого брата, а також придбано мотоцикл, моторний двигун та металошукач, які відповідач привласнив собі. Також, позивачка вказує, що за період спільного проживання відповідач придбав на підставну особа ОСОБА_7 земельну ділянку в Автономній республіці Крим. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням сплачувати аліменти у розмірі 300 доларів США в еквіваленті національної валюти, з метою утримання та виховання дитини на належному рівні до якого дитина вже звикла. При цьому, відповідач обіцяв це робити, але ухиляється від сплати аліментів. Розраховуючи на обіцяні аліменти позивачка за рахунок власної пенсії отримала кредит та за кредитні кошти закінчила розпочатий у вересні 2013 року ремонт квартири. Враховуючи, що відповідач так і не дотримався обіцянки про сплату аліментів, а також те, що позивачка 80% від своєї пенсії виплачує по кредиту, вона на даний час не в змозі забезпечувати нормальне існування дитини, при цьому відповідач в літку 2014 року більше місяця відпочивав у Франції, що на думку позивача, підтверджує наявність у відповідача коштів на дорогий відпочинок та умисну відмову утримувати власну дитину. Враховуючи викладене позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4200,00 грн.

В судовому засіданні, яке відбулось 12.12.2014 року, позивачка підтримала вимоги своєї позовної заяви з підстав викладених у ній, просила позов задовольнити і додатково пояснила суду, що відповідач відмовляється сплачувати аліменти на дитину, а на прохання позивачки сплачувати аліменти відповідає, що остання не дає йому спілкуватись з дитиною. При цьому, позивачка стверджує, що саме відповідач не цікавиться життям сина. Стосовно проведеного в квартирі ремонту позивачка зазначила, що він був розпочатий разом з відповідачем, а потім відповідач сказав щоб позивачка сама ним займалась, оскільки сама його розпочала. Аліментні платежі відповідач сплатив лише два рази у 2013 році по 1000,00 грн., однак позивачка повернула їх відповідачу, оскільки це надто мала сума.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що сторони у справі перебували у незареєстрованому шлюбі від якого мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. З липня 2013 року сімейні стосунки між позивачем та відповідачем були припинені і малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З січня 2013 року відповідач не виконує свого обов'язку щодо матеріального забезпечення дитини, фактично не приймає участі у такому забезпеченні, матеріальної допомоги не надає, тому дитина перебуває лише на утриманні позивачки. Позивач з вересня 2011 року перебуває на пенсії за вислугою років та отримує дохід, якого не вистачає на утримання двох дітей. Представник зазначає, що за інформацією позивачки відповідач працює неофіційно та отримує дохід щомісяця 1000-1500 долар США в еквіваленті до національної валюти. На прохання позивачки допомагати з утриманням дитини відповідач не реагує. Оскільки на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних осіб не має, виходячи з потреб дитини, а також того, що відповідач має постійний неофіційний дохід приблизно 1000-1500 доларів США, рухоме та нерухоме майно, представник зазначає, що з відповідача може бути стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4200,00 грн. щомісячно. Також представник вказує, що за час розгляду справи позивач розмір позовних вимог не змінював не дивлячись на двократне падіння курсу національної валюти по відношенню до американського долара. Представник звертає увагу суду на те, що не працюючий, за версією представника, відповідач, при цьому готовий платити аліменти у розмірі 1000,00 грн., який дорівнює його місячній заробітній платі на посаді директора ТОВ "Сітрон". Представник вказує, що під час сумісного проживання відповідач працюючи у ТОВ "Сітрон" та отримуючи офіційно 1000,00 грн., також отримував додаткову винагороду приблизно 1000-1500 доларів США, з якої не сплачував податків та не декларував. Середній дохід відповідача під час сумісного проживання складав від 8000 грн. до 13000 грн. Також представник стверджує, що під час спільного проживання відповідач придбав автомобіль та земельну ділянку, і з метою уникнення поділу спільного сумісного майна оформив автомобіль на свого брата, а земельну ділянку на ОСОБА_7 Представник вважає, що суд в порушення вимог цивільного процесуального закону обмежив процесуальні можливості позивача для доказування позовних вимог відмовивши у допиті в якості свідків батьків відповідача, його брата та гр. ОСОБА_7, які б могли підтвердити, що автомобіль та земельна ділянка були придбані за кошти відповідача і фактичним власником цього майна є саме відповідач і відповідач умисно оформив право власності на брата та ОСОБА_7 з метою ухилення від поділу сумісно нажитого майна. Також представник зазначає, що за даними Державної фіскальної служби України відповідач працював в ТОВ "Сітрон" по третій квартал 2014 року та є діючим підприємцем, однак журнал доходів та витрат фізичної особи-підприємця ним не ведеться, при цьому, представник відповідача не може надати зрозумілих відповідей на те, чому відповідач не ліквідує підприємство на не стане на облік у центрі зайнятості, щоб отримати допомогу по безробіттю та скоріше знайти офіційне місце роботи. Також представник зазначає, що представник відповідача не змогла пояснити з яких доходів відповідач буде сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн., звідки у відповідача взялись кошти в сумі приблизно 10000 грн., що були витрачені на дитину на передодні Новорічних свят, а також звідки у відповідача з'явились оригінали документів на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_7 у місці спільного проживання сторін та звідки у відповідача кошти на туристичний тур, який він здійснив одразу після звільнення з ТОВ "Сітрон" де отримував заробітну плату близько 1000 грн. За наведених обставин представник вважає, що відповідач працює неофіційно з не меншим рівнем доходу ніж той, що був під час його роботи у ТОВ "Сітрон", оскільки образ його життя жодним чином не змінився. При прийнятті рішення представник просить суд врахувати знецінення національної валюти, підвищення тарифів на комунальні послуги та підвищення цін на основні продукти харчування.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково у розмірі 1000,00 грн. щомісячно та пояснила суду, що до 10.07.2014 року відповідач працював офіційно у ТОВ "Сітрон" і більше ніяких посад не займав та ніякого майна на підставних осіб не оформлював. Матеріальну допомогу відповідач намагався надавати у розмірі 1000,00 грн., однак позивачка ці кошти повертала. На думку представника, позивачка маніпулює дитиною і оскільки відповідач не погоджується сплачувати аліменти у розмірі 4200 грн., а має змогу сплачувати лише 1000 грн., вона не дає йому бачитись з дитиною. Представник вказує, що обставини викладені у позові нічим документально не підтверджені і дохід у розмірі 1000-1500 доларів США відповідач не отримує та на даний час не працює. Загалом представник вважає, що позивачкою не надано доказів матеріального становища відповідача для стягнення аліментів у розмірі 4200,00 грн., наявність у відповідача будь-якого майна не доведена, а згідно наявних в матеріалах справи документам, майно належить іншим особам, за відповідачем жодних автомобілів чи земельних ділянок не зареєстровано. Представник вказує, що відповідач дійсно має нестабільний дохід, але сплачувати аліменти у розмірі 4200,00 грн. він не має змоги, оскільки це занадто велика сума. Також представник посилається на те, що на даний час компетентними органами визначений порядок побачень відповідача з дитиною - тричі на тиждень, і приймаючи відповідне рішення комісія врахувала негативне відношення позивача до відповідача, тому вирішила, що побачення будуть відбуватись за відсутності позивачки. Тож, окрім сплати аліментів, відповідач також буде витрачати кошти на дитину при зустрічах і навіть зараз відповідач добровільно несе витрати на дитину, перераховує кошти матері дитини, що підтверджується матеріалами справи. Також відповідач купляє дитині ліки, іграшки, взуття та ін. Представник вказує, що в грудні 2014 року відповідач не витрачав на дитину 10000,00 грн., як це стверджує сторона позивача, але це додатково підтверджує нестабільність заробітку відповідача. Восени 2013 року відповідач перераховував матері дитини кошти, однак вона їх не прийняла і до суду не зверталась, що, на думку представника, вказує на бажання позивача позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач визнає позов щодо стягнення аліментів частково, оскільки розуміє свою відповідальність за матеріальне забезпечення дитини, але стабільно може сплачувати лише 1000,00 грн., а також згоден нести додаткові витрати на дитину.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4, а матір'ю ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

За змістом довідки форми №3а, ОСОБА_8 проживає разом зі своєю матір'ю - позивачкою у справі, за адресою: АДРЕСА_1. Батько разом з дитиною та його матір'ю не проживає (а.с. 6).

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4200,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, однак суд вважає заявлений до стягнення розмір не обґрунтованим та приходить до висновку про необхідність його зменшення, з огляду на наступне.

Матеріальне становище відповідача, що дозволяло б йому сплачувати аліменти у сумі 4200,00 грн. стороною позивача не доведено, при цьому суд вважає безпідставним посилання представника позивача на те, що судом було обмежене процесуальне право позивача на доведення обставин справи шляхом допиту свідків, оскільки в даному випадку матеріальне становище не може бути підтверджене показами свідків. Покази свідків у такому спорі не є належними та допустимими доказами, а задоволення клопотань про їх виклик призвело б до додаткового затягування розгляду справи та в кінцевому результаті показання не змогли б стати підставою для визначення матеріального стану відповідача. Крім того, у своїй позовній заяві позивачка зазначала, що перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем з липня 2007 року, при цьому договори купівлі-продажу земельних ділянок, відповідні державні акти на них, а також довіреність на експлуатацію автомобіля датовані 2005 та 2006 роком (Т. 1, а.с. 68-70).

Матеріальне становище відповідача встановлюється судом на підставі письмових доказів у вигляді офіційних документів, які наявні в матеріалах справи (Т. 2, а.с. 29-33, 57-61) та зі змісту яких вбачається, що на даний час відповідач офіційно не працює та доходу не отримує.

Неофіційні джерела доходу відповідача на суму 1000-1500 доларів США щомісячно стороною позивача належними та допустимими доказами не підтверджені, при цьому суд не приймає як доказування посилання позивача та її представника на те, що відповідач відпочиває за кордоном, витрачає на дитину чималі кошти та ін., що, на думку сторони позивача, вказує на достатній рівень матеріального становища відповідача, оскільки такі висновки є припущеннями, однак доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З 01.01.2015 року по 30.11.2015 року прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1032,00 грн., а з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року становитиме 1167,00 грн. Таким чином, середній прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить біля 1100,00 грн. на місяць, отже кожен з батьків має витрачати на дитину не менше 550,00 грн. щомісячно.

Враховуючи рівність обов'язку батьків щодо матеріального забезпечення дитини, відсутність встановлених судом у відповідності до положень ст. 182 СК України обставин, які б вказували на необхідність зменшення частки батька у забезпеченні сина, а також з урахуванням достатньо скрутного матеріального становища дитини, що викликано перебуванням позивачки на пенсійному забезпеченні та наявністю в останньої іншої дитини, з огляду на працездатний вік платника аліментів та часткове визнання ним заявленого позову у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, що спрямовано на як найкраще матеріальне забезпечення життя та розвитку дитини в порівнянні з встановленими державою прожитковими мінімумами, суд вважає за необхідне визначити стягнення аліментів у сумі 1000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини.

Крім того, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 , 367 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 19.09.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення в частині стягнення суми платежу в межах одного місяця підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -