ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
09 квітня 2015 року Новотроїцький районний суд
в складі : головуючого -Марківського О.В.
при секретарі -Сушко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новотроїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, -
23.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним, вказуючи на те, що 02.06.2014 року між ним та матір'ю відповідача - ОСОБА_3, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований по АДРЕСА_1 Херсонської області, відповідно якого він сплатив за цей будинок 10 000 грн. Договір домовились посвідчити нотаріально в строк до 20.07.2014 року, однак свого зобов'язання мати відповідача не виконувала, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Фактично відбулось повне виконання договору, вони домовились щодо всіх істотних умов договору, однак зважаючи на те, що договір не оформлений нотаріально позивач не може оформити право власності на даний будинок.
Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, що розташований по АДРЕСА_1 Херсонської області укладений 02.06.2014 року між ним та матір'ю відповідача.
Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог.
Відповідач у судове засідання повторно не з'являється, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, проте повернулося повідомлення з відміткою, що ОСОБА_2 на території України відсутній.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Дослідивши надані докази по справі суд прийшов до наступного.
Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 22.11.1994 року житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1, Херсонської області належить на праві власності ОСОБА_3.
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.09.2014 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Як встановлено судом, між позивачем та матір'ю відповідача був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку від 02.06.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 продала житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, що розташований по АДРЕСА_1, Херсонської області ОСОБА_1 за 10 000 грн., які отримала повністю під час підписання договору, що підтверджується розпискою написаною власноручно матір'ю відповідача.
Відповідно договору сторони домовились нотаріально його посвідчити в строк до 20.07.2014 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом
Згідно ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
За таких умов, договір купівлі-продажу житлового будинку потребує обов'язкового нотаріального посвідчення та з 01.01.2013 року не потребує обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, внаслідок недотримання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна вимог лише щодо його нотаріального посвідчення, такий договір може вважатися укладеним в силу норм ч. 3 ст. 640 ЦК України.
В свою чергу правила ч. 2 ст. 220 ЦК України вказують, що передбачена можливість визнання договору дійсним у разі, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, не поширюються на правочини, які згідно закону для їх дійсності потребують обов'язкового нотаріального посвідчення та державної реєстрації, так як момент його укладення пов'язується законодавцем саме з державною реєстрацією.
Відповідно до п. 13 Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухиляється від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.
Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований по АДРЕСА_1 Херсонської області, укладеного 02.06.2014 року між його матір'ю та позивачем.
Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була прведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
За таких умов, враховуючи, що починаючи з 01.01.2013 року правочини щодо нерухомого майна не потребують обов'язкової державної реєстрації відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому наявні підстави для застосування ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вказаний правочин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є таким, що породжує для сторін права та обов'язки, наявні підстави для визнання договору від 02.06.2014 року дійсним в порядку ст. 220 ЦК України та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований по АДРЕСА_1 Херсонської області, тому суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 203, 220, 319, 657 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови ПВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 та ст. ст. 10, 15, 16, 57, 60, 61, 130, 209, 213- 218, 223 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, спорудами та огорожею, розташований по АДРЕСА_1 Херсонської області, укладений 02.06.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Херсонської області через Новотроїцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя О.В. Марківський