Справа №592/6535/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кондратенко М. В.
Номер провадження 22-ц/788/769/15 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Дубровної В. В. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка спричинена йому професійним захворюванням. В іншій частині позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи з 02.01.1968 року по 16.06.1998 року ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе», що вбачається з копії його трудової книжки (а.с. 5,6,7).

Як вбачається з повідомлення Форми П-3 від 11.05.2011 р. ХНДІ ГТ і ПЗ, під час медичного обстеження у ОСОБА_3 виявлено ряд захворювань професійного характеру (а.с. 8).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання за № 47 від 06.07.2011 р. форми П-4 і складеного ПАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» у зв'язку з находженням повідомлення форми П-3 щодо ОСОБА_3, працівнику встановлені такі професійні захворювання:

- основний діагноз : Пневмоконіоз (t/t, 1/1, рі), ЛН 0-1 ст. Захворювання професійне.

- супутний: ІХС, дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст. СН 0 ст.. Церебральний атеросклероз. Люмбоішиалгія. Порушення жирового обміну ПІ. Початкова вікова катаракта. Ангіопатія сітківки. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем (4 ст.) зниження слуху ( а.с. 9).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.11.2012 року, акт №47 від 06.06.2011 року визнано незаконним.

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько - експертної комісії Державної установи «Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України» від 4.06.2013 року № 18/875 у ОСОБА_3 виявлено професійне захворювання - пневмоконіоз (t/t; 1/1; рі;со),ЛН І/ один) ст., за рестриктивним типом.

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання №31 від 20.07.2013 року позивачу були встановлені такі професійні захворювання:

Пневмоконіоз (t/t,1/1, рі.со), ЛН 1 ст. Захворювання професійне. (Основний діагноз).

ІХС, дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст. СН І. Ризик 3. Церебральний атеросклероз. Люмбоішиалгія. Хронічний гастрит. Хронічний холецистит. Порушення жирового обміну ІІІ. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем (4 ст.) зниження слуху (Супутній діагноз).

Відповідно до довідки Зарічної МСЕК м. Суми від 05.10.2011 р. за № 021157 серії 10 ААА про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності працівника ОСОБА_3 склала 20 % , безтерміново (а.с. 11).

Після складання нового акту в 2013 році позивач МСЕК повторно не проходив, оскільки новим актом було підтверджено діагноз 2011 року.

Вказані факти з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212 ЦПК України.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з професійним захворюванням, отриманим за час роботи на підприємстві в неналежних умовах праці з вини відповідача, ОСОБА_3 зазнав немайнових втрат, а тому правильно поклав обов'язок їх відшкодування на даного роботодавця.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, а тому обов'язок по відшкодуванню заподіяної працівнику моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я через неналежні умови праці покладено на роботодавця або уповноважений ним орган.

Не зважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч.1 ст.43 Конституції України та абз. 2ст.5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 157 КЗпП України та ст.ст.6, 13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним нормам та нормам охорони праці.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення професійного захворювання (а.с.15) останнє виникло за таких обставин: недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці.

Завдання каліцтва або іншого ушкодження здоров'я працівникові під час виконання ним трудових обов'язків, та відповідальність за таку шкоду роботодавця, за наявності вини, знаходяться поза межами регулювання нормами трудового законодавства, і така відповідальність наступає відповідно до норм ЦК України.

Посилання апелянта на недоведення факту моральної шкоди є безпідставними, оскільки втрата позивачем з вини роботодавця нормальних життєвих зв'язків безперечно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та безумовно вказує на заподіяння йому немайнових втрат.

Також доводи апелянта про те, що позивач був ознайомлений зі шкідливими умови праці та знав про можливі шкідливі наслідки для свого здоров'я, не спростовують факту наявності вини роботодавця в неналежному забезпеченні нешкідливих умов праці та не є підставою для позбавлення позивача права на отримання відшкодування.

Колегія суддів погоджується, щодо розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено судом, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Дана позиція визначення розміру моральної шкоди також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, як інструменту функціонування Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства. Зокрема, відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов'язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. В справі «Бурдов проти Росії» Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що унаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими тільки завдяки визнанню судом наявності правопорушення заявник отримав певну моральну шкоду. Враховуючи що позивач до теперішнього часу отримує моральні страждання, то суд повинен керуватися при визначенні суми відшкодування моральної шкоди принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції.

Інші доводи апелянта також висновків суду не спростовують.

За таких обставин коли суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -