печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року суддя Печерського районного суду м. Києва Литвинова І. В., розглянувши матеріали заяви Державного підприємства «Еко» про видачу судового наказу про стягнення солідарно заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ДП «Еко», керуючись п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у солідарному порядку.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011, судовий наказ може бути виданий за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Отже, судом видаються судові накази у разі відсутності між сторонами спору про право, що підтверджуються наявністю письмового договору про надання послуг, доказів виникнення боргу та його розмірів, а також за наявності документів, які вказують на правильність і безспірність розрахунків з застосуванням тарифів на відповідні послуги.

Вимога заявника полягає у видачі наказів про стягнення боргу із споживачів житлово-комунальних послуг, самостійно покладаючи на них солідарну відповідальність за невиконання обов'язку щодо сплати.

Відповідно до ЖК Української РСР із змінами від 15.05.2013 № 239-VII, зокрема ст. 162 передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Відповідно до ст. 540 ЦК України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства, проте, згідно ч. 1 ст. 541 цього Кодексу, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.03.2015, на підставі якого нібито ДП «Еко» здійснюється надання послуг жителям будинку АДРЕСА_1, зокрема ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, не підписаний жодним із вказаних осіб - мешканцями квартири № 1 за зазначеною адресою. Також не містить підпису ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Додаток до Договору від 01.03.2015 - Розрахунок щомісячних платежів за обслуговування та ремонт будинку, комунальні та інші послуги.

Солідарна відповідальність наявним договором не передбачена за невиконання обов'язку із сплати за послуги, що надаються підприємством. Так само, як і чинним законодавством не передбачено стягнення у солідарному порядку заборгованості за житлово-комунальні послуги із споживачів.

Окрім того, статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Разом з тим, заявник ДП «Еко» пред'являє вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.09.2009 по 01.03.2015, що перебуває поза періодом дії вказаного договору, та частина заборгованості перебуває поза межами строків позовної давності, що дає сумніви у безспірності розрахунку заборгованості.

Оскільки заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на їхню безспірність, що ДП «Еко» не виконано, у свою чергу, свідчить про наявність спору про право, який має бути вирішений у позовному провадженні, а тому суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у повному обсязі.

При цьому, суд роз'яснює, що відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою, але, заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Згідно ч. 2 ст. 99 ЦПК України, у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 100, 101 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті заяви Державного підприємства «Еко» про видачу судового наказу про стягнення солідарно заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя І. В. Литвинова