Провадження № 22-ц/773/564/15 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Подолюка В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Домальчука Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору - Приватне підприємство «ВОТРАНС», ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору поруки, за апеляційною скаргою відповідача - Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір поруки № 1 від 21 серпня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» як кредитором, ОСОБА_4 як позичальником та ОСОБА_3 як поручителем.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ПАТ «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, просив судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 особисто не підписував оспорюваний договір поруки, а також те, що позивачем не пропущений строк позовної давності, а тому суд задовольнив позов ОСОБА_3

Дослідивши обставини справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає наявним в матеріалах справи доказам, яким суд дав правильну правову оцінку, що 21 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_3 як поручителем, ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк») як кредитором та ОСОБА_4, як позичальником, укладено договір поруки №1, відповідно до якого позивач виступає поручителем за виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_4 по кредитному договору №130/08-Р/02 від 21 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_4 і банком (а.с.4, 45) (далі - договір поруки №1).

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 21 серпня 2008 року не підписував спірний договір поруки, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи №972 від 25 грудня 2014 року, згідно якого підпис в графі «Поручитель» договору поруки №1 від 21.08.2008 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.37-42).

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною 3 статті 203, частиною 1 статті 205 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, одним із способів волевиявлення сторін є укладення правочину у письмовій формі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивач ОСОБА_3 не виявив своєї волі на укладення договору поруки №1, оскільки цей правочин підписаний не самим позивачем, а іншою особою, а тому суд правомірно визнав оспорюваний позивачем договір поруки недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк позовної давності також не заслуговують на увагу колегії суддів.

Із матеріалів цивільної справи №0308/4545/12 убачається, що позивач ОСОБА_3, який не брав участь у судовому засіданні, лише 10 січня 2012 року (а.с.39) отримав копію заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 14.12.2011 року у цій справі, яким постановлено стягнути з позичальника ОСОБА_4, поручителя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Відтак саме 10 січня 2012 року позивач ОСОБА_3 довідався про порушення свого права.

Загальна позовна давність, як це передбачає стаття 257 ЦПК України, встановлюється у три роки, а з огляду на те, що з позовом про визнання недійсним договору поруки ОСОБА_3 звернувся 9 вересня 2014 року, тобто в межах загального строку позовної давності, суд першої інстанції підставно вважав, що позивачем не пропущений строк позовної давності.

За таких обставин та з врахуванням того, що позивач не підписував спірний договір поруки, посилання представника банку на наявність в матеріалах кредитної справи паспорта позивача, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, інших документів, про що зазначено в ухвалі апеляційного суду Волинської області від 17 вересня 2014 року (а.с.205, 206 цивільної справи №0308/4545/12) колегія суддів вважає безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції, врахувавши всі обставини справи, застосувавши ті норми закону, які підлягали до застосування, дійшов правильного висновку про те, що спірний договір поруки слід визнати недійсним.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду, оскільки є власним тлумаченням відповідачем норм чинного законодавства та обставин справи і не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: