АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1312/15 Головуючий 1 інст. - Слурденко О.І.
Справа № 636/131/13-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про виселення
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Макарова Г.О.,

за участю секретаря - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вище зазначеним позовом, який в подальшому уточнила і в якому просила усунути перешкоди в користуванні належної їй на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 Чугуївського району Харківської області шляхом виселення з неї ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 без надання іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_4 зазначала, що їй на праві приватної власності, згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 13.06.2007р., належить житлова квартира АДРЕСА_1.

До вересня 2010 року в вищезазначеній квартирі в якості мешканців були зареєстровані відповідачі. Рішенням Чугуївського міського суду від 10.09.2010 року ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було знято з реєстраційного обліку в якості мешканців даного житлового приміщення.

Однак, до цього часу в вищезазначеній квартирі, без отримання на те дозволу власника, без договору найму житла проживають відповідачі, які в добровільному порядку не бажають залишити помешкання і тому вона змушена звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Суд вирішив усунути перешкоди в користуванні належної ОСОБА_4 на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 Чугуївського району Харківської області шляхом виселення з неї ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10 листопада 2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 16 грудня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп. на користь ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції від 06.2014 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що дійсно, позивачу на праві приватної власності згідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 13.06.2007 року належить житлова квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

До моменту відчуження вказана квартира знаходилася у її власності.

У 2010 році вона уклала письмовий договір найму з позивачем, згідно якого вона буде проживатиму разом зі своєю сім'єю у спірній квартирі та платитиме орендну плату.

У рішенні суд посилається на ст.158 Житлового Кодексу України, згідно з якою договір найму житлового приміщення укладається між власником будинку (квартири) та наймачем в письмовій формі з подальшою реєстрацією в виконавчому комітеті міської Ради народних депутатів або в утвореному ним органі управління. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права та обов'язки наймодавця та наймача та інші умови. Також суд вказує, що такого договору позивач з відповідачами також не укладали. Вказане твердження є не вірним, так як договір все таки укладався.

Суд задовольняючи позов не врахував той факт, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Усупереч вимог ст.116 ЖК України судом першої інстанції не будо встановлено жодних конкретних прикладів систематичного порушення відповідачами правил співжиття або триваючої антигромадської поведінки та вжиття з цих підстав до нього заходів реагування, а тому відсутні підстави для їх виселення.

Також позивачем, ОСОБА_4, не надано суду належних доказів в підтвердження своїх позовних вимог, зокрема, не надано ніяких доказів, щодо порушення чи обмеження її права користування чи розпорядження майном.

Відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з'явились, про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8, дослідивши письмові докази, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено відповідними доказами, що на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 13.06.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, позивачці на праві приватної власності належить житлова квартира АДРЕСА_3. Право власності зареєстроване за № 1430/14 у встановленому законом порядку, що підтверджується реєстраційним посвідченням КП «Чугуївське МБТІ» від 28.04.2009 року.

Згідно наданих даних, з вересня 2010 року в квартирі АДРЕСА_3 у якості мешканців були зареєстровані відповідачі.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10.09.2010 року по цивільній справі № 2-779/10 про усунення перешкод в користуванні вищезазначеною житловою квартирою ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було знято з реєстраційного обліку в якості мешканців.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

20.09.2012 року позивач направила відповідачам звернення про добровільне звільнення ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 належної їй квартири в строк не пізніше 22 жовтня 2012 року, яку вони отримали 22.09.2012 року, однак відповідачі вказану вимогу залишили без реагування.

До цього часу в спірній квартирі без отримання на дозволу власника, без договору найму житла проживають відповідачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Задовольняючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, суд першої інстанції, керувався положеннями ст.ст.386, 391 ЦК України, ст.158, 168, 169 ЖК України та, враховував те, що виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло або взагалі його відсутність та обґрунтовано виходив з того, що спірна квартира є власністю ОСОБА_4, яка має право на судовий захист права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а відповідачами не доведено, що вони мають права користування вказаною квартирою у розумінні вимог ст.158 ЖК України, ст.ст.810, 811 ЦК України, а також про наявність у них передбаченого законом права проживання в спірній квартирі усупереч волі власника вказаного житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що між сторонами у 2010 році було укладено договір найму (оренди) житла є необґрунтованими виходячи з того, що за змістом ст. 810, ч. 1 ст. 811 ЦК України, ч. 2 ст. 158 ЖК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі з наступною реєстрацією.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження укладення сторонами договору найму житла та сплати коштів за таким, тому твердження апелянта щодо наявності між сторонами безстрокового договору найму квартири є неприйнятними.

Крім того, посилання апелянта на ту обставину, що судом першої інстанції не застосовано вимоги, передбачені ч. 1 ст. 116 ЖК України є безпідставними і не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вказана норма закону регулює відносини між власником житла, наймачем та членами його сім'ї, а відповідачі не є членами сім'ї позивача, або іншими особами, які проживають разом з власником житла.

Отже у зв'язку з припиненням права власності відповідачів на квартиру, вони втратили і право користування ним, а позивачка, як новий власник квартири, має право вимоги на усунення перешкод в користуванні нею та не має правового обов'язку забезпечувати житлом членів сім'ї колишнього власника квартири, її право на усунення перешкод в користуванні власністю чинним законодавством не поставлено в залежність від наявності або відсутності обставин, передбачених ст. 116 ЖК України.

Таким чином, суд ретельно з'ясував усі обставини, які мають значення для справи та на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, і надав їм відповідну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не містять даних, які б свідчили про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, який вирішив справу згідно із законом.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: