Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

за участю секретаря судового засідання Подплетніковій В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору факторингу,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, ОСОБА_1, звернулась до суду із позовом до ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору факторингу.

Зазначала, що 12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого до нового кредитора - ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за зобов'язаннями, які виникли за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25.12.2007 р..

Згідно договору факторинга Банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. За випискою в додатку №1 до договору факторингу №1 від 12.12.2011 р. зазначаються дані Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.12.2007 р..

Відповідач, ТОВ «Кей-Колект», набуло всіх прав вимоги щодо її заборгованості за кредитним договором, проте її не повідомили про здійснення таких дій і про те, що право вимоги перейшло іншій особі. На думку ОСОБА_1 договір факторингу має бути визнаний недійсним, оскільки він укладений без відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, а також відбулося розголошення банківської таємниці з боку ПАТ «УкрСиббанк».

У судовому засіданні представник ТОВ «Кей-Колект», ОСОБА_2 проти позову заперечила в повному обсязі , просила відмовити.

Представник позивачки, ОСОБА_3 у судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

ПАТ «УкрСиббанк»» у судове засідання не з»явився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти позову заперечили з урахуванням заперечень, які містяться в матеріалах справи , просили відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку представника ТОВ «Кей-Колект», дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.12.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 10-19). За умовами договору позивачеві надано кредитні кошти в сумі 80000 доларів США, з кінцевим терміном повернення - 25.12.2017 року.

Під час розгляду справи було також встановлено, що 12.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, за яким Банк відступив ТОВ «Кей-Колект» право кредитної заборгованості. Зазначена обставина визнана представником позивача у судовому засіданні, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Причиною спору, на думку ОСОБА_1, стало порушення ПАТ «УкрСиббанк» в тому, що її ніяк не повідомили про те, що право вимоги перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Як вбачається з договору факторингу , укладеного між банком та фактором, предметом даного договору було відступлення ПАТ «УкрСиббанк» фактору права вимоги банку за кредитним договором у зв'язку з наданням фактором клієнту грошових коштів. За змістом цього ж договору , фактор стає кредитором за кредитним договором (а.с.20-28).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України та умовами договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.12.2007 року.

Відповідно до ч.1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 ЦПК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Ч. 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Причин для відступлення права вимоги діючим законодавством не передбачено.

Згідно п. 10.11 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.12.2007 року сторони дійшли згоди, що позичальник надає Банку свою згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати і отримувати інформацію (дані про позичальника, відомі Банку та/або третім особам, у зв'язку з укладенням та виконанням даного Договору, в тому числі банківську та комерційну таємницю), зокрема необхідну при укладенні договорів щодо відступлення права вимоги та/або переведення боргу за даним Договором - до відповідних фізичних та юридичних осіб. При цьому, цим же пунктом Договору, сторони погодили, що позичальник не матиме до Банку жодних претензій в разі вчинення останнім будь-якої дії, визначено в цьому пункті.

Таким чином, кредитний договір застережень чи обмежень щодо підстав та умов зміни кредитора не містить.

Згідно п. 10.12. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25.12.2007 року уклавши договір позичальник надає банку передавати права і обов»язки банку за даним договором третій особі без отримання на це додаткової згоди позичальника.

Щодо твердження ОСОБА_1 на відсутність у ТОВ«Кей-Колект» відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, то слід звернути увагу позивача, що ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а не договору факторингу, який оскаржується позивачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, не ґрунтується на чинному законодавстві, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. 203, ч. 2 ст. 207, ч. 1 ст. 512, ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору факторингу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд міста в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. О. Трегубенко