Справа № 381/4235/14-ц Головуючий у І інстанції Зуй Т.С.
Провадження № 22-ц/780/1082/15 Доповідач у 2 інстанції Іванова
Категорія 26 31.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Сліпченка О.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 3772 від 20.08.2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 235 000 грн. з кінцевим терміном повернення не пізніше 20.08.2018 року та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20,5 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки №12963 від 20.08.2008 року. Предметом іпотеки є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В порушення умов договору відповідач своїх зобов'язань не виконав належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 04.08.2014 року становить 211629, 15 грн., про яку позивач повідомляв відповідача, проте вимога виконана не була. Тому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач позов не визнав, суду пояснив, що дійсно між ним та позивачем був укладений договір іпотеки, відповідно до якого він надав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру, однак вважає, що вимога позивача не відповідає закону, оскільки в зв'язку з тяжким матеріальним становищем він просив у позивача реструктуризацію боргу. Крім того вказана квартира є єдиною його нерухомістю, іншого майна у нього немає, його дружина перебуває на третьому тижні вагітності, тому просив у позові відмовити.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням банк подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на те, що суд своїм рішенням позбавив банк права на повернення кредитних коштів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, дослідивши надані докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що 20.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника керуючоого філією - Фастівським відділенням № 2877 та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 3772, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 235 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20,5 % річних в порядку, на умовах та в строки визначені Кредитним договором.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу в користування кредитні кошти. Проте ОСОБА_1 не виконав свої зобов'язання за кредитним договором та має заборгованість, яка станом 04.08.2014 року за відповідачем рахується заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 151839, 21 грн. - загальна сума основного боргу, 35130,50 грн. - загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом, 7225,52 грн. - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом та 7225,52 грн. - заборгованість по сплаті відсотків; 17433,92 - загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу за кредитом та процентів за користування ним, а всього 211629,15 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором 20.08.2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки. Предметом даного договору є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: двохкімнатна квартира, загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач направляв відповідачу вимогу про усунення порушення від 13.06.2014 року щодо сплати простроченої заборгованості на протязі 30 днів, яка була отримана відповідачем 31.07.2014 року .

Як вбачається з довідки від 04.12.14 року, виданої КП ФМР «Фастівське МБТІ» у власності ОСОБА_1 знаходиться квартира АДРЕСА_1.

Згідно довідки №18 від 26.09.2014 року ОСББ «Семицвіт», в квартирі АДРЕСА_1, прописані і проживають: ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_4 - дружина ( не прописана але проживає).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2014 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь позивача було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором від 20.08.2008 року в розмірі 211629,15 грн.

Проте на даний час рішення не виконано.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що у спірній квартирі з 2007 року зареєстрована неповнолітня дитина відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідача є бажання погасити заборгованість по кредиту, а також те, що ОСОБА_1 та його сім'я не мають іншого нерухомого майна для проживання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» в силу іпотеки іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Крім того, Законом встановлено, що особа (майновий поручитель), може передати в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Відповідно до ст. 11 Закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Ст.39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Відповідно до п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедурні продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Отже, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані. При цьому наявність судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором та наявність у відповідача неповнолітньої дитини, яка проживає у спірній квартирі не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання стягнутих коштів шляхом звернення стягнення на передане відповідачем в іпотеку майно.

Таким чином, суд вірно встановивши обставини справи, дав їм неправильну оцінку, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у справі про задоволенням позовних вимог банку та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу.

Судом встановлено, що умови іпотечного договору, укладеного між сторонами 20.08.2008 року, містять застереження щодо права банку від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору кіпівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку".

За таких обставин відповідно до положень закону та умов укладених між сторонами кредитного і іпотечного договорів, вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені банку будь-якій особі із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України "Про іпотеку" обґрунтовані і підлягають до задоволення.

При цьому з огляду на відсутність згоди сторін щодо ціни продажу колегія суддів вважає за необхідне згідно ч.6 ст.38 Закону України "Про іпотеку" визначити ціну продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за кредитним договором № 3772 від 20.08.2008 року у сумі 211629 грн. 15 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, зазначений в договорі іпотеки від 20.08.2008 р. у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 44,1 кв.м, житловою площею 31,2 кв.м, яка належить ОСОБА_1 на праві особистої власності.

Предмет іпотеки у вигляді квартири АДРЕСА_1 підлягає реалізації шляхом шляхом його продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю на умовах та в порядку, передбаченому ст.38 Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судові витрати у розмірі 3174 грн. 44 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :