У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сарненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Сарненська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно за набивальною давністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сарненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Сарненська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 вказують, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначають, що судом не було враховано, що в будинку АДРЕСА_1 їхня сім'я проживає і зареєстрована з 1980 року. _____________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/492/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Березень Ю.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

Для підтримки будинку в належному стані вони постійно проводили ремонтні роботи.

Крім того вказують, що судом першої інстанції не було враховано, що після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та в будинку ніколи не проживав, пройшло 15 років і ніяких претензій до спадкового домоволодіння не було пред'явлено в законом встановлені строки, так як сім'ї та дітей у нього не було, тому вони пред'явили позов про визнання за ними права власності за набувальною давністю.

Також зазначають, що при винесенні рішення судом першої інстанції не було враховано, що спірний житловий будинок побудований в 1975 році їхньою матір'ю і вони добросовісно володіють данним житловим будинком, підтримують його в належному стані на протязі 35 років.

Просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволити, визнавши за ними право власності за набувальною давністю на домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1, ОСОБА_2, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представники Сарненської міської ради та Сарненської районної державної нотаріальної контори не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином про що свідчать розписки про отримання судової повістки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 29 січня 2015 року, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що рішенням виконкому Сарненської міської ради від 11 жовтня 1972 року та договір від 22 листопада 1972 року про надання ОСОБА_6 в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1; технічні паспорти на будинок із зазначенням характеристик житлового будинку , / які є погашеними/, 1975 року забудови та господарських приміщень, із яких слідує про наявність самовільних прибудов та переобладнань ОСОБА_6 (а.с. 6-19).

З довідки КП "Житлосервіс" Сарненської міської ради вбачається, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстровані у спірному будинку відповідно з 1980 року, 1992 року, 1993 та 1994 року (а.с.23).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав (умов), визначених ст. 344 ЦК України, оскільки позивачами не надано належних доказів, які підтверджують добросовісність володіння. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відсутні відомості про державну реєстрацію об'єктів нерухомості, яка є обов'язковою підставою для виникнення у позивачів права власності на майно за набувальною давністю.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результат оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено й вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та, в межах доказів, наданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки позивачами не доведено факту добросовісного володіння спірного домоволодіння, яке в визначеному законом порядку не зареєстровано.

Доводи апеляційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

Так, позивачі не навели достатніх та належних доказів про те, що вони добросовісно заволоділи чужим майном, оскільки , навпаки зазначили, що спірне будинковолодіння ніколи не було зареєстровано, а при його будівництві мало місце порушення будівельних норм та правил; на час його будівництва був власник будівельних матеріалів та користувач земельної ділянки, який помер. В чому ж полягає добросовісність користування зазначеним будинковолодінням позивачами не встановлено, оскільки самі по собі твердження про це спростовуються встановленими обставинами.

Окрім того, доводи позивачем про добросовісність володіння майном є суперечливими, оскільки вони апеляційному суду суду пояснили, що вважають власником будинковолодіння є їх покійна матір та відповідно баба. На пропозицію апеляційного суду надати будь-які докази в підтвердження цих доводів, вони пояснили про їх відсутність.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

Н.М. Ковальчук