Справа № 523/787/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловою площею, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловою площею. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради від 27.06.2000 року за НОМЕР_3. Позивачка зареєстрована у вищевказаній квартирі. Відповідачу по справі, ОСОБА_2 належить 3/4 частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.06.2000 p. та свідоцтва про право на спадщину, виданого Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою 19.10.2005 року НОМЕР_2, а також Договору дарування.

Позивачка стверджує, що відповідач не бажає виділити їй частку квартирі в натурі, а також перешкоджає їй користуватись квартирою. Вона вважає, що має право на користування даною квартирою, а також можливо виділити їй в користування кімнату площею 12,0 кв.м., а відповідачу виділити у користування кімнату площею 17,3 кв.м..

При цьому позивачка згодна виплати на користь позивачі ринкову вартість різниці квадратних метрів за виділення їй кімнати із надлишковою площею.

На підставі викладеного, позивачка просила визначити порядок користування житловим приміщенням квартирі АДРЕСА_1, виділивши їй в натурі 1/4 частину квартири, а саме ізольовану кімнату, площею 12,0 кв. м. Різницю в метрах у вигляді грошової компенсації стягнути з неї на користь відповідача. Крім того, позивачка просила зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні квартирою.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги в частини зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачці у користуванні квартирою.

Відповідач позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він визнає факт, що позивачка є власником 1/4 частки спірної квартири. Однак він заперечує проти проживання та користування квартирою позивачкою, оскільки в квартирі проживає його малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також його дружина - ОСОБА_5. Розмір жилої площі в квартирі не дозволяє йому виділити у користування позивачки відокремлену кімнату. Крім того, він не має коштів для сплати позивачці ринкової вартості 1/4 частини вищевказаної квартири.

Представники органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради від 27.06.2000 року за НОМЕР_3. (а.с. 24).

ОСОБА_2 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради від 27.06.2000 року за НОМЕР_3., (а.с. 24), а також йому належить право власності на 1/8 частину даної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2005р. (а.с. 21) та 3/8 частки квартири на підставі договору дарування від 17.03.2008р.. (а.с. 19).

Таким чином, ОСОБА_2 належить на праві власності 3/4 частини квартири АДРЕСА_1.

Між сторонами виникли правовідносини спільної часткової власності.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Крім того, ч. 2 ст. 364 ЦК України встановлено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Частиною 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.95р. „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" встановлено, що „... не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності

присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним".

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.95р. „Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" встановлено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам

ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Ухвалою суду від 10.10.2014р. по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №5399/24 від 15.12.2014р. виділити в натурі 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 є технічно неможливим. Експертом запропонований варіант поділу квартири, згідно якого, співвласнику з часткою 1/4 підлягало виділу кімната площею, 12,0 кв.м, а співвласнику з часткою 3/4 - кімната площею 17,3 кв.м.. При цьому розмір компенсації яка підлягає стягненню з співвласника з часткою 1/4 на користь співвласника з часткою 3/4 складала суму у розмірі 85305 грн. Враховуючи даний варіант поділу квартири, частки сторін у праві спільної часткової власності складали би 40/100 та 60/100 частин. (а.с. 86-91)

Згідно ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Представник позивачки після проведення експертизи наполягала на даному розділі, у зв'язку з чим, ухвалою суду від 04 березня 2015р. суд зобов'язав ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок територіального управління ДСА в Одеській області суму у розмірі 85305 гривень як забезпечення виконання нею позовних вимог, а також повідомив, що у разі невиконання ухвали суду, позовні вимоги в частині визначення порядку користування жилим приміщення будуть залишені без розгляду.

Однак вимоги ухвали суду позивачка не виконала. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що кошти не внесені за їх відсутністю.

В зв'язку з чим, ухвалою суду від 08 квітня 2015р. позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині визначення порядку користування жилим приміщення були залишені без розгляду.

В той же час, суд вважає, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні житловою площею підлягають задоволенню.

Так, згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні відповідач заперечував проти даних задоволення позовних вимог, оскільки це буде перешкоджати здійснюю його житлових прав.

Суд вважає, що позивачка, відповідно до вимог ст.ст. 358, 391 ЦК України має право користуватись квартирою, а тому будь-які обмеження її прав як співвласника є неприпустимі.

В зв'язку з чим, необхідно зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 358, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловою площею - задовольнити.

2. Зобов'язати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн. НОМЕР_4, що зареєстрований за адресою: ОСОБА_1, АДРЕСА_1) не чинити перешкод ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн. № НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний з дня проголошення.

Суддя