Справа № 591/1618/15-ц
Провадження № 2-о/591/56/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді Міліціанова Р.В.

при секретарі Бузовій Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Кабінет Міністрів України, Громадська організація Правий сектор, Міністерство соціальної політики України про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме просила суд - встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в зоні антитерористичної операції, його участі у бойових діях під час антитерористичної операції; встановити факт його загибелі 06.11.2014 р. під час бойових дій на території Міжнародного аеропорту Донецьк в зоні проведення антитерористичної операції.

В обґрунтування заяви посилалася на те, що ОСОБА_2 - її син, який приймав участь в бойових діях в районах проведення антитерористичної операції в складі Українського Добровольчого корпусу створеного Правим сектором, 06.11.2014 р. в бою при обороні Міжнародного аеропорту Донецьк загинув.

Встановлення та підтвердження факту участі ОСОБА_2 , який приймав участь в бойових діях по захисту незалежності України, її суверенітету та територіальної цілісності, в воєнізованих підрозділах без офіційного оформлення на засадах самоорганізації та з врахуванням власної громадянської позиції, викликає необхідність щодо визначеності його статусу, як учасника АТО, з метою отримання соціальних прав та гарантій його родиною.

Так, встановлення факту загибелі ОСОБА_2 саме під час бойових дій в районі проведення АТО, є необхідним для визнання членів його родини особами, на яких розповсюджується Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала подану заяву та просила її задовольнити з підстав у ній зазначених.

Представник заінтересованої особи - Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції не з`явився, надано пояснення, що дійсно на даний час законодавчо не врегульовано питання щодо надання статусу учасника бойових дій особам, які приймають участь в бойових діях по захисту незалежності України, її суверенітету та територіальної цілісності в районах проведення АТО, добровільно. Однак на теперішній час у Верховній Раді України зареєстровано законопроект, який буде вирішувати це питання. Крім того, звернули увагу на те, що надання статусу учасника бойових дій особам після їх смерті чинним законодавством не передбачено.

Міністерства соціальної політики України надало письмові пояснення в яких зазначає, що права заявниці міністерством жодним чином не порушені.

Представники заінтересованих осіб - Кабінету Міністрів України, Громадської організації Правий сектор, у судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення заяви з огляду на наступне.

Згідно положенням частин 1 та 2 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У заяві ОСОБА_1 ставиться питання щодо встановлення факту участі ОСОБА_2 в бойових діях під час проведення антитерористичної операції та встановлення факту його загибелі 06.11.2014 р. під час бойових дій на території Міжнародного аеропорту Донецьк в зоні проведення антитерористичної операції, у зв`язку з тим, що встановлення даних фактів має для заявниці юридичне значення, а саме на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав після загибелі 06.11.2014 р. ОСОБА_2 .

Ст. 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ч.1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України Про основи національної безпеки України об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.

Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (ст. 4 Закону України Про основи національної безпеки України).

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (ст. 65 Конституції України).

Даній статті Конституції України кореспондує стаття 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У преамбулі Закону України Про військовий обов`язок і військову службу зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Ст.7 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Відносно військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій.

Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони, і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст.6 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо), на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу, законодавчо не врегульовано вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій, хоча загальновідомим фактом є внесення декількох законопроектів щодо внесення змін та доповнень до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, які зареєстровані і перебувають на розгляді Верховної Ради України.

Крім того, розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що участь добровольчих формувань в особливий період, в тому числі громадської організації Правий сектор, в антитерористичній операції в районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено. З боку держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО.

Частиною 5 статті 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності з 22.05.2014, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.

Так, учасниками бойових дій згідно з п. 19 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ від 22.10.1993, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Учасники добровольчих формувань, які в особливий період з боку державних установ були допущені в район проведення АТО та приймали участь у бойових діях на боці сил АТО, не були включені в перелік п.19 ст.6 Закону № 3551-ХІІ від 23.10.1993 (із змінами та доповненнями), а тому, суд вважає, що у ОСОБА_1 є право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту участі її сина в бойових діях на боці сил АТО, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини (справа "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom) від 15 листопада 1996 року та "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, відповідно до п.2 якого, статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції. А в п.4 зазначеної вище постанови КМУ зазначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Судом встановлено, що відповідно до наданих письмових доказів ОСОБА_2 приймав участь в бойових діях, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в районах проведення АТО з 15 серпня 2014 р. по 06 листопада 2014 р., що підтверджується довідками від 18.01.2015 (а.с.16-17).

Факт участі в бойових діях, перебування ві зоні антитерористичної операції протягом серпня листопада 2014 року підтверджено також показами свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які також перебували у зоні АТО та приймали участь у бойових діях разом з загиблим.

Зокрема, ОСОБА_3 підтвердив, що знайомив з ОСОБА_2 ще з часів Революції Гідності, яка тривала протягом 2013-2014р.р., в зоні АТО разом із загиблим отримав поранення, після одужання ОСОБА_2 відбув повторно в зону АТО, а саме став на захист Міжнародного аеропорту м. Донецьк, зв`язок з ним припинився 07.11.2014 року.

ОСОБА_4 підтвердив зазначенф іакти також повідомив, що під керівництвом ОСОБА_2 прохов військово польові навчання перед направленням до зони АТО, йому також відомо про факти участі ОСОБА_2 в бойових діях, героїчної загибелі на території аеропорту м. Донецьк.

Дані свідки попереджались про кримінальну відповідальність за дачу звідоммо неправдивих показів, тому у суду відсутні підстави не довіряти їх свідченням.

06.11.2014 р. під час свого бойового завдання по обороні Міжнародного аеропорту Донецьк в зоні проведення антитерористичної операції, ОСОБА_2 загинув, і ці обставини підтверджується довідкою від 18.01.2015 р.; лікарським свідоцтвом № 480 від 08.11.2014 р.; свідоцтвом про смерть, виданого Зарічним відділом реєстрації державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби сумського міського управління юстиції від 10.11.2014 р., про що зроблено актовий запис № 1468, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.17, 22, 23, 21).

В зазначених документах безпосередньо зазначені дата смерті ОСОБА_2 та місце його загибелі аеропорт м. Донецьк.

Виходячи, що мазниця підтвердила викладені в заяві обставвини належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про задоволення заяви, а саме встановлення факту участі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Лебедин, Лебединського району Сумської області, громадянина України, у бойових діях під час антитерористичної операції, та факту його загибелі 06.11.2014 року, під час бойових дій на території Міжнародного аеропорту Донецьк в зоні проведення антитерористичної операції.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 60, 88, 212, 214, 218, 222, 256, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Лебедин, Лебединського району Сумської області, громадянина України, в зоні антитерористичної операції (район Міжнародного аеропорту Донецьк ім. С. Прокоф`єва поблизу м. Донецьк Донецької області), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 15 серпня 2014 року по 06 листопада 2014 року включно.

Встановити факт участі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Лебедин, Лебединського району Сумської області, громадянина України, у бойових діях під час проведення антитерористичної операції на території Міжнародного аеропорту Донецьк ім. С. Прокоф`єва поблизу м. Донецьк Донецької області.

Встановити факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Лебедин, Лебединського району Сумської області, громадянина України, 06 листопада 2014 року під час бойових дій на території Міжнародного аеропорту Донецьк ім. С. Прокоф`єва поблизу м. Донецьк Донецької області.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Суддя Р.В.Міліціанов