Справа № 442/4825/14 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/1658/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Бадівської О.О.,

з участю: ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3,

ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_2, на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до ОСОБА_4, треті особи: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об»єднання», виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та усунення перешкод в користуванні квартирою та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_2, треті особи: комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об»єднання», виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7, та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи (а.с.2, 32), в якому просили визнати колишнього чоловіка та батька таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1, та зобов»язати його не чинити їм перешкоди у користуванні цією квартирою.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що ОСОБА_2 вселилась у дану квартиру на підставі ордеру, виданого у 1994 році на неї, відповідача ОСОБА_4 та його матір ОСОБА_8, як член сім»ї основного квартиронаймача, а їхні з відповідачем діти проживали разом з ними і є зареєстрованими в цій квартирі.

Зазначають, що відповідач з 2008 року, більше шести місяців, не проживає в спірному жилому приміщенні, а з 2011 року внаслідок розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 перестав бути членом їхньої сім»ї, а тому втратив право на користування спірною квартирою. Однак, після смерті своєї матері відповідач поміняв замки та не впускає їх до квартири, чим чинить для них перешкоди у користуванні квартирою, оскільки іншого постійного місця проживання вони не мають, а ОСОБА_6 хворіє на важку форму цукрового діабету і їй протипоказано зайві хвилювання.

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом (а.с.44-47), в якому просив визнати свою колишню дружину ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування спірною квартирою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що протягом трьох років до моменту розірвання шлюбу вони з ОСОБА_2 не підтримували подружніх відносин і проживали окремо. Зазначає, що у 2008 році ОСОБА_2 забрала дітей і всі їхні речі й переїхала проживати в квартиру свого двоюрідного брата на АДРЕСА_2, більше шести місяців не проживає з дітьми в спірній квартирі та не несе жодних витрат на її утримання, а тому просить визнати її та дітей такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.12.2014 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду оскаржили позивачі за первісним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_2, просять рішення скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити.

Свої доводи апелянти обґрунтовують тим, що суд не дав належної оцінки доказам, які були досліджені в судовому засіданні, а саме: актам, складеним КП «ЖЕО» 17.10.2013 року, 20.12.2013 року та 25.04.2013 року, і показанням допитаних, як свідків, мешканців їхнього будинку, якими, на думку апелянта, підтверджується факт не проживання в спірній квартирі ОСОБА_4 з 2008 року і факт постійного проживання в квартирі її з дітьми до того, як відповідач почав не допускати їх до помешкання. Апелянти вважають, що суд безпідставно взяв до уваги показання допитаних зі сторони ОСОБА_4 свідків, оскільки ніхто з них не проживає в будинку по-сусідству, а тому їхні показання ґрунтуються на інформації, яку вони не отримали особисто. Вказують, що, починаючи з травня 2014 року, вони не мали змоги проживати у спірній квартирі через створення перешкод відповідачем, який поміняв замки і вселив туди абсолютно чужих людей, влаштовував сварки, в підтвердження чого вони надали суду письмові докази, які суд безпідставно не взяв до уваги. Апелянти зазначають, що вони не проживали в квартирі з поважних причин, оскільки відповідач, коли з»являвся, влаштовував сварки, застосовував фізичну силу, а тому вони змушені були залишати помешкання, оскільки ОСОБА_6 через наявне у неї захворювання не можна було хвилюватись.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони апелянтів в підтримання апеляційної скарги та заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом спору є двохкімнатна квартира АДРЕСА_1, яка згідно з ордером №15 від 21.02.1994 року (а.с.7) була надана ОСОБА_8 на склад сім»ї з трьох чоловік: вона, її син ОСОБА_4 та невістка ОСОБА_2

В даній квартирі, окрім зазначених в ордері осіб, були зареєстровані й діти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6, 1994 року народження, та ОСОБА_7, 1999 року народження (а.с.8-15, 25-26).

З витягу історії хвороби встановлено, що ОСОБА_6 хворіє на важку форму цукрового діабету з лабільним перебігом та декомпенсацією (а.с.17-20).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2011 року (а.с.21) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

З цього рішення також встановлено, що протягом трьох років, які передували зверненню ОСОБА_4 з позовом про розірвання шлюбу, вони з ОСОБА_2 проживали окремо, не підтримували подружніх стосунків, а ОСОБА_4 підтримував стосунки з іншою жінкою, з якою мав намір одружитись.

У відповідності до ст.71 Житлового кодексу (далі-ЖК) України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім»ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

У відповідності до ст.72 цього Кодексу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.10 постанови №2 від 12.04.1985 року (із змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суди при вирішенні даних спорів повинні з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Пленум Верховного Суду України в названій вище постанові (п.11) також роз»яснив, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Однак, суд першої інстанції, в порушення вказаних роз»яснень визнав ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, такими, що втратили право на користування спірним жилим приміщенням з двох підстав: по ст.71 та ст.107 ЖК України, що є порушенням норм матеріального права.

Нормами названих вище двох статей ЖК України суд першої інстанції керувався й при вирішенні первісного позову ОСОБА_2, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в повному обсязі з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті спору.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона посилалась як на правову підставу для вимоги про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, саме на норми ст.ст.71, 72 ЖК України, і саме відсутністю його понад шість місяців за місцем проживання без поважних причин обґрунтовувала свої вимоги, що було нею підтверджено й в апеляційному суді.

Сторона ОСОБА_4 категорично не висловилась в апеляційному суді щодо правової підстави зустрічного позову, - ст.71 чи 107 ЖК України, однак, обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 теж зводяться саме до відсутності ОСОБА_2 та дітей за місцем постійного проживання більше шести місяців, що передбачено нормою саме ст.71 цього Кодексу.

Таким чином, апеляційним судом перевіряється наявність підстав для визнання ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7. такими, що втратили право на користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст.71 ЖК України.

З показань свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є сусідами, встановлено, що ОСОБА_2 дійсно вселилась і проживала у спірній квартирі, однак, її вигнали з дітьми у зв»язку з тим, що у неї були погані відносини із свекрухою, а після смерті свекрухи, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.69), - в квартирі проживали чужі люди.

Самі сторони визнають той факт, що між ними теж були неприязні відносини, оскільки з 2008 року вони не підтримували подружніх стосунків, шлюб між ними було розірвано і відповідач ОСОБА_4 підтримував стосунки з іншою жінкою, з якою проживав в с.Славське Сколівського району Львівської області.

З письмових доказів, наданих ОСОБА_2, встановлено, що після смерті свекрухи позивач намагалась вселитись у спірну квартиру, однак, їй чинились перешкоди зі сторони відповідача ОСОБА_4, який змінив замки і не допускав позивача до квартири, у зв»язку з чим вона зверталась до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування та комунальних служб міста (а.с.34-40, 82-85).

Згідно з актом від 16.09.2014 року, складеного працівниками КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради (а.с.76), ОСОБА_2 та її діти не були допущені відповідачем ОСОБА_4 до спірної квартири.

З наданих ОСОБА_4 письмових доказів встановлено, що він періодично навідувався до спірної квартири, за його участі проводились роботи у грудні 2013 року по встановленню побутового газового лічильника, з ним було укладено договір про надання послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та проводилась оплата за житлово-комунальні послуги після смерті основного квартиронаймача ОСОБА_8 (а.с.49-62, 67, 86, 87).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що сторони не проживали в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки з поважних причин, оскільки між ними були неприязні відносини, іншого постійного місця проживання, окрім спірної квартири, вони не мають, до того ж і ОСОБА_2, і ОСОБА_4 отримали дану квартиру на підставі ордеру, а тому законним і справедливим буде збереження за ними та їхніми дітьми права на користування жилим приміщенням квартири за місцем їхньої реєстрації.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені вище вимоги закону, підстав визнавати ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_4, такими, що втратили право на користування жилим приміщенням АДРЕСА_1, немає.

При цьому, вимога ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зобов»язання відповідача ОСОБА_4 не чинити їм перешкод у користуванні спірною квартирою підлягає задоволенню, оскільки факт не допущення їх відповідачем до квартири підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити, а позов ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1-4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а позов ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах якого діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у користуванні квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.