Справа № 465/2600/13 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/2195/15 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Гацій І.І.,

з участю представника Публічного акціонерного товариства "ВІ ЕС Банк" - Федорюк І.І., представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВІ ЕС Банк" на рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 грудня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ВІ ЕС Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позовні вимоги стосувались виключно відповідачів як іпотекодавців. Вважає безпідставним застосування судом Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки банк не просив звернути стягнення на майно, а звернення стягнення проведено до набрання вказаним Законом законної сили. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Публічного акціонерного товариства "ВІ ЕС Банк" - Федорюк І.І. на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про безпідставність доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та сторонами визнаються наступні обставини.

В зв"язку з невиконанням зобов"язань ОСОБА_7 за кредитними договорами КF 36162 від від 21.09.2005 року та КF 51775 від від 27.08.2008 року в розмірі 249818 доларів США 87 центів, 5.02.2013 року звернуто стягнення на майно іпотекодавців-майнових поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - квартиру АДРЕСА_1. (а.с.8-22, 36-39, 42-49, 54-60, 137)

Крім того, даними свідоцтва про смерть виданого 9.08.2011 року серії НОМЕР_1, стверджується, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відмовляючи в задоволені позову про виселення відповідачів, суд першої інстанції взяв до уваги те, що спірна квартира має площу 65,3 кв.м, у вказаній квартирі проживає відповідач ОСОБА_3, який іншого майна у власності не має, та прийшов до висновку, що відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відсутні підстави для задоволення позову.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки його суд дійшов з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 10.12.1996 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". (а.с.61)

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідн до ч.1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Положеннями ч.2 ст.40 Закону України "Про іпотеку"та ч.3 ст.109 ЖКУкраїнської РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до с.2 ст. 109 ЖКУкраїнської РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже ч.2 ст.109 ЖКУкраїнської РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Таким чином, поза увагою суду залишилось те, що в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців з квартири на підставі Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", тобто застосував закон, який не поширюється на правовідносини сторін.

А відтак, оскільки правовідносини сторін регулюються ч.2 ст. 109 ЖКУкраїнської РСР ст.ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", відповідно до яких відповідачі не можуть бути виселені без надання іншого житла, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову про виселення.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВІ ЕС Банк" задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 23 грудня 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення. Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "ВІ ЕС Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про виселення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.