АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2776/15 Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді: Швецової Л.А.,

суддів: Піддубного Р.М.,

Малінської С.М.,

за участі секретаря: Каменської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року

у справі за заявою ОСОБА_3 про зміну способу і порядку виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості , -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про заміну способу і порядку виконання рішення суду, посилаючись на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь суму боргу 2 400 000 грн., проценти від суми позики у розмірі 505 019,18 грн., інфляційні витрати у сумі 2400 грн., 3% річних від суми боргу у розмірі 12821,92 грн., всього 2 920 241, 10 грн., а також судові витрати.

09.08.2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки рішення суду не виконано, заявник просила змінити порядок виконання рішення, шляхом переведення на ОСОБА_3 прав та обов'язків ОСОБА_4 щодо нежитлових приміщень, загальною площею 247,4 кв.м. нежитлової будівлі в «літ 2» загальною площею 585 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на вищевказані нежитлові будівлі, зменшити розмір заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 до 987 510 грн. А також постановити ухвалу, якою зупинити продаж арештованого майна.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.02.2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про заміну способу і порядку виконання рішення від 09 липня 2013 року - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 подала на неї апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила її скасувати та ухвалити нову, про задоволення її заяви в повному обсязі.

Cудова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом визнання права власності на майно боржника.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також встановлення або зміну способу і порядку виконання. Відповідно до ч.1 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Згідно ст. 373 ЦПК України - за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядку виконання рішень. Отже, виходячи із вище зазначеного, заміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. Однак заявник просить змінити спосіб примусового виконання виконавчого листа та в заяві ставиться питання про заміну самого рішення суду. Таким чином, заявником в заяві ставиться питання, які не віднесені до зміни способу і порядку виконання рішення суду, тому заява задоволенню не підлягає.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю відповідають обставинам справи, яким суд дав вірну оцінку.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що наявності обставин, що утрудняють виконання рішення (хвороба божника або членів його сім,ї, відсутність присуджено майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засідання і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, зміни чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 липня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь суму боргу 2 400 000 грн., проценти від суми позики у розмірі 505 019,18 грн., інфляційні витрати у сумі 2400 грн., 3% річних від суми боргу у розмірі 12821,92 грн., всього 2 920 241, 10 грн., а також судові витрати.

09.08.2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Посилання заявниці на те, що боржник неналежним чином виконує судове рішення, до сього часу не здійснив виплату по виконавчому листу не є винятковим випадком і підставою для визнання права власника за стягувачем на майно боржника.

Судом першої інстанції послався на норми права, а саме ст.. 52, 63 Закону України "Про виконавче провадження", які регулюють питання щодо звернення стягнення на майно боржника.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що боржник не заперечує проти визнання за стягувачем права власності на належне йому майно, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і залишає ухвалу без змін, , якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 307, п.1 ч. 1 ст. 312. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії