АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3212/15 Справа № 173/2428/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Петрюк Т. М. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Варенко О.П.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету про стягнення недоплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету та Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету про стягнення недоплаченої заробітної плати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково; стягнено з Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету на користь ОСОБА_3 не донараховану та недоплачену заробітну плату в загальній сумі 3018 грн. 35 коп., яка складається з: -2566.45 грн. недоплачена заробітна плата; - 235.07грн. інфляційні нарахування; - 184.77 грн. компенсація за час затримки виплати заробітної плати; - 32.06 грн. - 3% річних від простроченої суми; стягнено з Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 500 грн.; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет просить рішення суду змінити та стягнути з них на користь ОСОБА_3 недораховану та недоплачену заробітну плату в сумі 3018,35 грн., моральну шкоду в розмірі 500 грн. та судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, 01.09.2003 року відповідно до наказу № 1-К від 29.08.2003 року була прийнята на роботу до Верхньодніпровського коледжу Дніпропетровського державного аграрного університету викладачем економічних дисциплін. В 2009 році їй присвоєно вищу категорію, в 2013 році присвоєне педагогічне звання викладач-методист, що підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_3

Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету (ДДАЕУ) є новим найменуванням Верхньодніпровського коледжу ДДАУ, правонаступником всіх прав та обов'язків Верхньодніпровського коледжу ДДАУ та структурним підрозділом Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету, що підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_3

У 2013-2014 навчальному році ОСОБА_3, мала педагогічне навантаження 1004 години, що сторонами не заперечується. а його виконання в повному обсязі підтверджується звітами про облік годин учбової роботи.

Також судом встановлено, що протягом 2013-2014 навчального року ОСОБА_3 двічі була у додатковій оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення 18 років: з 16.09.2013 року по 25.09.2013 року та з 23.06.2014 року по 03.07.2014 року, що підтверджується наказами № 142-к від 04.09.2013 року та № 19-В від 03.06.2014 року.

Також протягом трьох днів у 2013- 2014 навчальному році ОСОБА_3, перебувала у відрядженні, а саме: 15.01.2014 року, 18.03.2014 та 19.03.2014 року. що підтверджується копіями наказів № 3-ВД від 15.01.2014 року, № 24-ВД від 18.03.2014 року, № 29-ВД від 19.03.2014 року

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом міністерства освіти України № 102 від 15.04.1993 року та зареєстрованої міністерством юстиції України 27.07.1993 року № 56 - у випадках, коли викладачі відповідно до діючого законодавства або з незалежних від них причин звільняються від навчальних занять (відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність, відволікання учнів на сільгоспроботи, зимові канікули тощо), встановлений їм обсяг річного навантаження зменшується на 1/10 частину за кожний повний місяць відсутності на роботі або відсутності занять із зазначених причин (за неповний місяць - виходячи з відповідної кількості робочих днів).

Таким чином відповідно до положень зазначеної Інструкції педагогічне навантаження ОСОБА_3, повинне було бути зменшене, відповідно до розрахунку наведеного позивачем в позовній заяві з яким погоджується суд, на 79 год.

Той факт, що адміністрацією коледжу такого зменшення не проведено, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як воно відбулось не з вини позивачки. А нове керівництво коледжу повинно було привести трудові відносини з позивачкою відповідно до норм чинного законодавства. особливо враховуючи той факт, що додаткові відпустки та відрядження не планувались завчасно, при закріпленні навантаження на початку навчального року, то відповідне корегування повинне було здійснене у календарному місяці при настанні відповідної підстави, або в кінці навчального року, за підсумками виконання педагогічного навантаження.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачкою надано розрахунок та його обґрунтування її заробітної плати за фактично виконані години педагогічного навантаження, проведений спеціалістом з якого чітко вбачається сума не донарахованої та невиплаченої заробітної плати позивачці, яка складає 2608.67 грн. Суд погоджується з даним розрахунком, так як він не протирічить і розрахунку, наданому Верхньодніпровським коледжем ДДАЕУ в довідках від 05.01.2015 року та від 23.01.2013 року, але при цьому в наведених довідках вказана сума приховується за гарантійними та компенсаційними виплатами, оплатою додаткової відпустки, нарахованими та виплаченими позивачці. Відповідно виходячи із розміру позовних вимог суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути з відповідача 2566.45 грн., не донарахованої та невиплаченої їй заробітної плати за виконання педагогічного навантаження в 2013-2014 роках в повному обсязі.

Також, розмір компенсації в зв'язку з затримкою строків виплати заробітної плати позивачці складатиме: 2566.45 грн. х ( 2.9.+2.4 +1.9%) :100 = 184 грн. 77 коп. Індексація заробітної плати позивачки в зв'язку з невиплатою їй заробітної плати у встановлені строки відповідно ЗУ «Про порядок індексації грошових доходів населення складатиме: за липень 2014 року 2566.45 грн. Х 0.004 (індекс інфляції 100.4) = 10.26 грн.; за серпень 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.008 (індекс інфляції 100.8) = 20.53 грн.; за вересень 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.029(індекс інфляції 102.9) = 74.43 грн.; за жовтень 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.024(індекс інфляції 102.4) = 61.59 грн.; за листопад 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.019(індекс інфляції 101.9)= 48.76 грн; за грудень 2014 року 2566.45 грн.. Х 0.030 (індекс інфляції 103.0 = 76.99 грн.; всього: 292 грн. 56 коп.

Проте виходячи із розміру позовних вимог районний суд вважав за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 235.07 грн. інфляційних нарахувань.

Не нарахування та невиплата позивачці заробітної плати призвели до порушення прав позивача з боку роботодавця та до наявності моральних страждань позивача, втрати нею нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя її сім'ї. Відповідно суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування спричиненої моральної шкоди 500 грн., враховуючи той факт, що позивачка є одинокою матір'ю, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та довідками, період затримки розрахунку по заробітній платі та факт що дана заробітна плата взагалі позиваці не була нарахованою. а не лише не виплаченою, суму, що підлягає до виплати, а також те, що заробітна плата, яку просить стягнути позивачка є додатковою а не основною заробітною платою, що в свою чергу повністю не позбавила позивачку засобів до існування.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» - встановлена викладачам на початку навчального року середня місячна заробітна плата в зазначених випадках зменшуватись не повинна. Години викладацької роботи, виконані викладачем протягом навчального року зверх зменшеного річного навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження.

Відповідно до ст. 80 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти» - години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками(визначеними відповідно до п.78) після виконання викладачем річного навчального навантаження. Ця оплата провадиться щомісячно або в кінці навчального року.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» - компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою КМ України від 21.02.2001 року визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз'яснень у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 25.05.2001 року №5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на с. 233 КЗпП України, а саме пропуск позивачкою тримісячного строку для звернення із вимогою про повернення їй заробітної плати, колегія суддів вважає необґрунтованим оскільки, згідно ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, тому посилання відповідача на пропуск строку звернення до суду з цією вимоги є неправильним.

Довід в апеляційній скарзі відповідача Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету на те,що вони є неналежним відповідачем,а належним відповідачем по справі є коледж , колегія суддів вважає необґрунтованим,оскільки універсітет є юридичною особою, а Верхньодніпровський коледж Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету його структурний підрозділ.

Довід, зазначений Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом в апеляційній скарзі про неправильну оцінку доказів та обставин по справі, необґрунтований та зводиться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судова колегія вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування або зміни, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету - відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

О.П.Варенко