Номер провадження: 22-ц/785/2680/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РДО УКРАЇНА до ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення неустойки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року,

встановила:

У липні 2014 року ТОВ РДО Україна звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило зобов'язати відповідачку повернути ТОВ РДО УКРАЇНА сівалку зернову механічну 455-7,6м., серійний номер - 1N00455ХLC0745211; стягнути з відповідачки на користь ТОВ РДО УКРАЇНА неустойку в розмірі 29 624,89 гривні, а також стягнути з відповідачки на користь ТОВ РДО УКРАЇНА витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 гривні.

Зазначило, що ТОВ РДО УКРАЇНА є власником сівалки зернової механічної 455-7,6м., серійний номер №1N00455ХLC0745211, яка згідно договору відповідального зберігання сільськогосподарської техніки №290В3 від 18.12.2013 року позивачем була передана ОСОБА_3 на тимчасове зберігання.

Відповідно до акту приймання-передачі від 18.12.2013 року, сівалка була прийнята ОСОБА_3 та досі зберігається в неї, незважаючи на неодноразові письмові вимоги з боку позивача про повернення зазначеної сівалки від 27.05.2014 року та від 12.06.2014 року, що відправлялися на адресу реєстрації ОСОБА_3

Оскільки відповідачка вимоги власника про повернення майна не виконує, позивач вважає, що ОСОБА_3 незаконно утримує майно в себе без правових підстав. Крім цього позивач, посилаючись на п.6.2. договору відповідального зберігання, вимагає від відповідача сплати неустойки в розмірі 0,2% від вартості переданого майна, за кожний день затримки цього майна, в загальній сумі 29 624,89 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року позов ТОВ РДО УКРАЇНА задоволено.

Зобовязано ОСОБА_3 повернути ТОВ РДО УКРАЇНА сівалку зернову механічну 455-7,6м., серійний номер №1N00455ХLC0745211.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ РДО УКРАЇНА неустойку в розмірі 29624,89 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ РДО УКРАЇНА витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ РДО УКРАЇНА (поклажодавець) та ОСОБА_3 (зберігач) було укладено договір відповідального зберігання сільськогосподарської техніки №290В3 від 18.12.2013 року, відповідно до п. 1.1. якого на умовах, визначених цим договором, поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності, вказані в акті прийому-передачі.

Прийняття ОСОБА_3 на відповідальне зберігання від ТОВ РДО УКРАЇНА сівалки зернової механічної 455-7,6м., серійний номер №1N00455ХLC0745211 підтверджується підписаним між сторонами, актом приймання-передачі майна від 18.12.2013 року, в якому сторони підтвердили, що майно передане повністю відповідно до умов зазначеного вище договору, зауважень до якості та кількості майна немає.

Зазначена сівалка на момент розгляду справи знаходиться у ОСОБА_3 на відповідальному зберіганні та не повернута позивачеві.

Відповідно до п. 2.1. договору відповідального зберігання майно, яке передається зберігачу на весь термін відповідального зберігання згідно даного договору є власністю поклажодавця. Право власності на отримане майно до зберігача не переходить.

Згідно із п. 2.3. договору відповідального зберігання поклажодавець має право вимагати від зберігача дострокового повернення переданого йому на відповідальне зберігання майна, або його частини згідно акту приймання-передачі, а зберігач повинен повернути майно на протязі 1 дня з моменту отримання відповідної вимоги.

Відповідно до п. 2.4. договору відповідального зберігання адреса приміщення, в якому зберігатиметься майно Одеська область, Миколаївський район, с. Андрієво-Іванівка.

Згідно п. 4.1.4. договору відповідального зберігання зберігач зобовязаний повернути майно поклажодавцю по першій вимозі в тому самому стані, у якому воно було прийняте на зберігання.

ТОВ РДО УКРАЇНА є власником зазначеної сівалки зернової механічної на підставі договору поставки с/г техніки на умовах 100% передоплати № 200813/13 від 20.08.2013 року та додатку до цього договору №/ЗП-10101-02764 від 06.09.2013 року, згідно якого ТОВ РДО УКРАЇНА придбало у ПАТ Компанія Райз зазначену сівалку зернову механічну 455-7,6м., серійний номер №1N00455ХLC0745211, а 10.09.2013 року зазначена сівалка була передана у власність позивачеві, що підтверджується актом приймання-передачі від 10.09.2013 року, видатковою накладною від 10.09.2013 та товарно-транспортною накладною від 10.09.2013 року.

Таким чином, з 10.09.2013 року спірна сівалка знаходиться у власності ТОВ РДО УКРАЇНА, її балансова вартість складає 477 820,76 грн., що підтверджено балансовою довідкою ТОВ РДО УКРАЇНА від 20.06.2014 року, тому доводи скарги, щодо не встановлення вартості сівалки є необґрунтованими.

Судом також встановлено, що ТОВ РДО УКРАЇНА неодноразово зверталося до ОСОБА_3 із вимогою щодо повернення зазначеної сівалки та розірвання договору відповідального зберігання, письмові звернення підтверджуються листами від 27.05.2014 року та від 12.06.2014 року, що були відправлені позивачем на адресу місця реєстрації ОСОБА_3 А, зазначену у її паспорті громадянки України - м. Одеса, пров. Овідіопольський, буд. №2 А.

Вказане місце реєстрації ОСОБА_3 на запит суду підтверджено відповіддю Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 14.08.2014 року, наявною у матеріалах справи. Однак ОСОБА_3 свідомо ухилялася від отримання листів від позивача із вимогою про повернення майна.

У звязку з чим, посилання апелянта в скарзі на її неповідомлення щодо вимог позивача про повернення сівалки та розірвання договору відповідального зберігання є безпідставними.

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання.

Згідно ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до ст. 944 ЦК України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

Згідно ст. 546 ЦКУ виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦКУ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 6.2. договору відповідального зберігання у випадку неповернення майна поклажодавцю за першою вимогою, зберігач повинен виплатити поклажодавцю неустойку у розмірі 0,2% від вартості переданого майна, за кожний день затримки.

Отже, договором відповідального зберігання визначена неустойка у вигляді пені за кожен день прострочення виконання зобовязання. За період з 18.06.2014 року по18.07.2014 року сума неустойки у вигляді пені складає 29 624,89 грн, що підтверджено відповідним розрахунком. Тому доводи скарги, щодо безпідставності нарахування пені не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За таких обставин, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_5

ОСОБА_2