Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Наумов О.О. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 336/397/15
19 жовтня 2015 року Справа № 22ц/778/4974/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Подлянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Бурима В.В.

при участі: прокурора - адвоката -

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми позики, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми позики. Свої вимоги мотивував тим, що за договором позики від 26.01.2014 року ОСОБА_2 взяла у нього позику - гроші у сумі 28 000 грн. з терміном повернення протягом 2014 року. При цьому сторони застережили, що борг може бути повернений за два місяця або після спливу двох місяців після зазначеного періоду. Відповідний договір був укладений у письмовій формі. Оскільки гроші боржник не повернув, просив стягнути з відповідача позику з урахуванням індексу інфляції станом на квітень 2015 року у розмірі 47 848 грн. 25 коп..

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2015 року заявлені вимоги задоволені частково. На користь заявника суд присудив 28 000 грн. як неповернуті грошові кошти за борговою розпискою та 1 212 грн. 96 коп. - інфляційні втрати з січня 2015 року по квітень 2015 року.

В апеляційній скарзі позивач прохав скасувати судове рішення, оскільки на його думку, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права щодо визначення розміру інфляційних втрат за обставинами спору.

Відповідач у своєму зверненні до апеляційного суду наполягав на скасування оскаржуваного рішення, оскільки на його думку отримані гроші були витрачені на потреби ремонту житла у якому вона мешкала разом із заявником й окрім того, розрахунок боргу вирахувано не правильно.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга ОСОБА_1 та скарга відповідача підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального й процесуального права.

Із матеріалів справи видно, що за письмовим договором позики від 26.01.2014 року позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 28 000 грн. з поверненням протягом 2014 року за два місяця або після спливу двох місяців після зазначеного періоду (а.с.4).

За ч.I ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Суд наголошує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцю визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України окреслено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

З точки зору ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора грошової суми про яку йдеться в розписці або речей.

Кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається (ст.10 п.3 ЦПК).

Відповідач видав позивачеві розписку про позичені гроші. Така форма надана договору за бажанням сторін

Відповідач позику не повернув.

За правилами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Твердження апеляційної скарги відповідача про те, що кошти отримані за договором позики витрачені на спільне утримання майна під час спільного проживання з позичальником не звільняють боржника від виконання зобов'язань прийнятих за договором позики.

У ст.625 ЦК визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних за весь час прострочення.

За розрахунком, який надав позивач, неповернута сума позики з урахуванням індексу інфляції складає - 47 848 грн. 25 коп. (28 000 грн. (позика) + 19 848 грн. 25 коп. (інфляційні втрати) (а.с.67).

Проте, повністю погодитись з наведеним розрахунком та розрахунками суду не можна.

За умовами укладеного договору позики, зобов'язання щодо повернення грошових коштів мали бути виконані у кінцевий термін до 26.03.2015 року.

З судовою вимогою про стягнення суми позики заявник звернувся 20.01.2015 року та прохав суму заборгованості стягнути з урахуванням індексу інфляції станом на 17 червня 2015 року (а.с.67,68).

Інфляційні втрати щодо заборгованості (грошового зобов'язання) - це своєрідне "здешевлення", якого зазнає заборгованість (грошове зобов'язання) внаслідок інфляції.

Індекс інфляції - це показник індексу споживчих цін, який обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (ст.3 Закону Про індексацію грошових доходів населення).

Рішення у справі ухвалено 07.07.2015 року.

Суд розглядає справи в межах заявлених вимог (ст.11 ч.1 ЦПК).

З огляду на викладене та норми ст.625 ЦК інфляційні втрати мають бути вирахувані, починаючи з 27 березня 2015 року до часу останніх уточнень заявлених у суді.

Відповідач заборгував 28 000 грн..

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період затримки: березень 110,8 х квітень 114,0 х травень 102,2 х червень 100,4 = 129,6%.

Суму інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції) - сума боргу (28000 грн. х 129,6% : 100 = 36 288 коп.).

Судові витрати підлягають компенсації пропорційно до розміру задоволених вимог (ст.88 ЦПК)

З огляду на викладене є підстави для часткового задоволення заявлених вимог та апеляційної скарги.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборговану суму позики з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 36 288 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат пов'язаних з оплатою судового збору 544 грн. 32 коп..

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: