печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1459/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Батрин О.В.,

при секретарі - Лимар А. О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача Пухти А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди, визнання невиконаним п. 1. у заявці № 009-01112-140114 від 14 січня 2014 року та п. 1 у заявці № 002-01112-111113 від 11 листопада 2013 року, визнання факту відсутності кредитних договорів, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., визнання невиконаним п. 1. у заявці № 009-01112-140114 від 14 січня 2014 року та п. 1 у заявці № 002-01112-111113 від 11 листопада 2013 року, визнання недійсними кредитні договори через їх відсутність. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з відповідачем уклав кредитні договори на підставі заяви № 009-01112-140114 від 14 січня 2014 року та заяви № 002-01112-111113 від 11 листопада 2013 року. При підписані вказаних заяв позивач не надав банку заяв про включення персональних даних до бази банку. Разом з тим, на мобільний телефон позивача надходять дзвінки та СМС-повідомлення про необхідність погашення кредитної заборгованості, образи, що завдає моральні страждання позивачу та принижує його честь та гідність.

Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги, просив визнати невиконаними п. 1. у заявці № 009-01112-140114 від 14 січня 2014 року та п. 1 у заявці № 002-01112-111113 від 11 листопада 2013 року, визнати факт відсутності кредитних договорів та стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. (а.с. 13-16).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надала письмові заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» підписані кредитні договори у формі заявки № 009-01112-140114 від 14 січня 2014 року котрим визначено ліміт кредиту у розмірі 15 000 грн. та заявки № 002-01112-111113 від 11 листопада 2013 року, котрим визначено ліміт кредиту у розмірі 10 000 грн. (а.с. 4, 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тобто, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підстав для визнання кредитних договорів недійсними та п. 1. у заявці № 009-01112-140114 від 14 січня 2014 року та п. 1 у заявці № 002-01112-111113 від 11 листопада 2013 року немає.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Оскільки позивач отримав кредитні кошти на підставі кредитних договорів, що підтвердив у судовому засіданні, отримані кредитні кошти не повертає відповідачу, то з урахуванням вимог ст. 629 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог визнати невиконаними п. 1. у заявці № 009-01112-140114 від 14 січня 2014 року та п. 1 у заявці № 002-01112-111113 від 11 листопада 2013 року, визнання факту відсутності кредитних договорів, так як умови кредитних договорів сторонами виконані.

Що стосується позовних вимог про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди, то суд також дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Разом з тим, згідно ст. з 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом встановлено, що у повідомленнях відповідача на адресу позивача міститься інформація про необхідність погашення кредитної заборгованості, а також у разі не виконання цього попередження інформація про те, що банк має право подати на розгляд до правоохоронних органів заяву щодо перевірки наявності у діях позивача ознак шахрайства (ст. 190 КК України) та заподіяння майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою (ст. 192 КК України) (а.с. 6).

Проте, зазначена інформація не може бути судом визнана як недостовірна інформація, оскільки сторони перебувають у договірних відносинах, відповідно до умов кредитних договорів детально регламентовані права та обов'язки як споживача - позивача, так і кредитодавця - відповідача (а.с. 28).

Враховуючи невиконання позивачем умов кредитних договорів, відповідач попереджав позивача про необхідність погашення кредитної заборгованості, у зв'язку з чим такі дії відповідача щодо попередження позивача про погашення заборгованості є правомірними.

Крім того, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Разом з тим, інформація, що міститься у повідомленнях відповідача на адресу позивача, відповідно до вказаних положень не є недостовірною, оскільки вказана інформація стосується тільки особи позивача, позивачем не доведено, що така інформація порушує право позивача на повагу до гідності, честі та ними не доведено, що відбулось поширення такої інформації.

Відтак, інформація, викладена у повідомленнях, не може визнаватись недостовірною, оскільки це є реалізацією відповідачем своїх прав, передбачених договором, а не поширенням недостовірної інформації.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги про захист честі, гідності позивача.

Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведений факт порушення його особистого немайнового права, завдання такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням немайнового права та моральною шкодою відповідно до ст. 280 ЦК України пози.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи встановлені обставини та положення закону суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 297, 277, 280, 207, 215, 1054, 1055 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 10, 15, 88, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди, визнання невиконаним п. 1. у заявці № 009-01112-140114 від 14 січня 2014 року та п. 1 у заявці № 002-01112-111113 від 11 листопада 2013 року, визнання факту відсутності кредитних договорів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Батрин О.В.