Справа № 202/8911/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 лютого 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Пугач Н.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

прокурора - Єрохіної А.О.

представника органу опіки та піклування

Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради - Шукало Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить суд позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 30 вересня 2000 р. по 21 жовтня 2008р. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду місце проживання доньки після розірвання шлюбу визначено разом з нею. В даний час дитина проживає з нею за адресою: 49081, АДРЕСА_1.

Після розлучення з відповідачем в 2008 році батько дитини - відповідач відмовився добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, як це було визначено в ході судового засіданні при розлученні. Так, у січні 2009 року вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з батька. Рішенням суду були встановлені аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму. Виконавчий лист був направлений до виконавчої службі Індустріального району, в яку ОСОБА_2 весь час протягом 6 років надавав документи про його статус як безробітного. Таким чином, з 2009 року та на теперішній день виконавча служба нараховувала борг або виходячи із показників середньомісячної заробітної плати в розрахунку на одного працівника по м. Дніпропетровську або нараховувала 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Незважаючи на невеликі розміри нарахувань ОСОБА_2 не вважав потрібним вчасно перераховувати навіть ці суми. З оплати аліментів завжди існувала заборгованість, яка починала гаситися після її звернення в виконавчу службу про надання довідки-розрахунку. Цей факт підтверджують платежі у липні 2012р та в квітні 2014р - тільки після мого звернення в Індустріальний суд про безпідставну відмову ОСОБА_2 дати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини на відпочинок за кордон і проведенні 1-го судового засідання 10.04.2014р., а також її звернення в виконавчу службу 14.04.2014р про надання довідки-розрахунку про сплату аліментів, ОСОБА_2 екстрено 22.04.2014р та 24.04.2014р була перерахована заборгованість у розмірі 3331,05 грн.

З 12.07.2012р і на сьогоднішній день ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Центрі зайнятості, де йому дохід не нараховується, але це дає йому можливість зменшити суму аліментів до можливого мінімуму - 30% прожиткового мінімуму на дитину. Законодавством термін обліку в Центрі зайнятості без нарахування доходу не обмежений, таким чином він може стояти на обліку до повноліття дитини.

Викликає подив той факт, що фахівець з освітою і досвідом роботи в галузі інформаційних технологій , які є найбільш затребувані на ринку праці, більше 5 років надає документи про відсутність роботи. За останній час з липня 2012 р середньомісячне нарахування аліментів становить 371,04 грн., що зовсім не покриває навіть половину витрат на харчування дитини, не кажучи вже про витрати на одяг, додаткове платне навчання в декількох освітніх установах, лікування, літній відпочинок та оздоровлення, пізнавальні екскурсії, шкільні збори, комунальні витрати, проведення дитячих свят, культурні потреби.

Тільки витрати на навчання дочки в Дніпропетровському ліцеї інформаційних технологій і навчання англійської мови в школі В.Соловова складуть в 2014-2015р приблизно 2 000,00 грн. на місяць. Таким чином, витрати на дитину становлять суму від 4,5 тис. грн. на місяць.

Їй неодноразово доводилося звертатися до медичних установ з питань, пов'язаних зі здоров'ям дитини (операція, стоматологія, забиття). Відповідач не приймав ніякої участі у лікуванні доньки, так як ніколи не цікавився станом її здоров'я.

Батько дитини, ОСОБА_2, проживав з ними роздільно з липня 2001 року, доньці тоді було 5,5 місяців. До розлучення у вересні 2008 року батько періодично відвідував дитину. Найчастіше це відбувалося за їхніми дзвінками. З моменту розлучення спілкування з дитиною майже припинилося. Спочатку батько іноді приходив в школу і оговорював її в очах доньки, якій тоді було 7 років, висловлюючи абсурдні та образливі звинувачення. Це викликало у дитини переляк і завдавало душевну травму. А потім спілкування припинилося зовсім з ініціативи батька.

З моменту розлучення 2008 року батько життям та інтересами дитини не цікавився, не приходів ні на один день народження дитини, з ніякими іншими святами не вітав. Подарунків дитині не дарував, інших речей не купував. За період з 5-го по 7 клас, коли донька перейшла в гімназію № 57, батько приходив до школи 2-3 рази на рік і формально цікавився у класного керівника про успішність, з дитиною при цьому не спілкуючись.

Незважаючи на те, що батько не бере ніякої участі у розвитку та оздоровленні дитини, протягом останніх 4-х років ОСОБА_2 безпідставно відмовляв мені з донькою в можливості виїзду на літній оздоровчий відпочинок за кордон. Як пояснення вона почула про незгоду з тим фактом, що вони з дитиною будуть відпочивати у той час, коли на нього покладено обов'язок платити аліменти. І щоб вона подумала про те, щоб забрати свою позовну заяву на отримання аліментів. Тоді він буде думати, яке рішення прийняти.

Вихованням дитини займається лише вона за допомогою її матері ОСОБА_6 без участі батька.

Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Допомагає з домашніми завданнями, забезпечує платні додаткові освітні заняття, організовує і оплачує літній відпочинок дитини у дитячих таборах і спільний відпочинок на морі, поїздки по визначних пам'ятках України, організовує проведення свят для дитини, відвідування культурних заходів.

У квітні 2014 року вона зверталася в Службу у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради та в Управління - службу у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради з проханням надати сприяння в розгляді питання про невиконання батьківських обов'язків ОСОБА_2 в питанні його участі в житті дочки ОСОБА_4 та невиконанні ним батьківських обов'язків з матеріального утримання дитини, та підготовці висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Питання не було розглянуто, так як відповідач не відповів ні на одне запрошення Служби у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради з'явитися на попередню співбесіду та на засідання Комісії.

Будь-яких перешкод для виконання відповідачем батьківських прав та обов'язків вона не чинила. Проте, протягом 6 років відповідач жодного разу не поцікавився станом здоров'я дочки, її розвитком, чи є в неї необхідний одяг, як вона харчується.

Таким чином, можна стверджувати, що батько ОСОБА_2, не виконує свої батьківські обов'язки, передбачені законом та моральними засадами суспільства. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання, що у відповідності до п.2 ст.164 Сімейного кодексу України дає підставу позбавити його батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_4.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пред'явлену позовну заяву просила задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову категорично заперечував та просив відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви, посилався на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог.

Представник Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради також просила відмовити у задоволенні позову посилаючись на відсутність законних підстав для вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав, посилалася на обставини викладені у висновку органу опіки та піклування.

Прокурор прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська також заперечувала проти задоволення позову зауважуючи на відсутності правових підстав для його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідка, з'ясувавши думку дитини, думку представника Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, думку прокурора прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, позивач та відповідач з 30 вересня 2000 року по 21 жовтня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано.

Під час шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В зв'язку з тим, що подружнє життя в сторін не склалося, вони почали проживати окремо, припинили вести спільне господарство та підтримувати подружні стосунки.

Поміж сторонами також склалися й неприязні стосунки, в чому суд зміг особисто переконатися під час судового розгляду даної справи.

ОСОБА_4 залишилася проживати із ОСОБА_1

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 лютого 2009 року за позовом ОСОБА_1 присуджено стягувати аліменти з ОСОБА_2 на утримання їхньої дитини в розмірі ? частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 12.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття.

Позивач займається вихованням та утриманням дитини, забезпечує її харчуванням та одягом, піклується про всебічний та повноцінний розвиток доньки, яка проживає із нею.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка гр. ОСОБА_7 вказав, що він є близьким другом позивачки та також приділяє увагу ОСОБА_4, допомагає у вихованні та навчанні, натомість батько ОСОБА_4 - ОСОБА_2 не цікавиться життям ОСОБА_4 та не приділяє їй уваги.

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 21.01.2015 року, виконавчий комітет Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, служба у справах дітей, вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4.

Органом опіки та піклування встановлено, що ОСОБА_2 спілкується із донькою, вчасно висилає аліменти та за потреби допомагає матеріально.

Згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції станом на 01.12.2014 року із нарахованих до сплати аліментів - 31579,06 грн., відповідачем ОСОБА_2 було сплачено позивачці 31292,41 грн., тобто заборгованість на вказаний період становила 286,92 грн.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що станом на день розгляду справи судом він заборгованості зі сплати аліментів не має, а дозвіл на виїзд дитини за кордон без його супроводу він не надавав оскільки обґрунтовано підозрює, що позивачка приймає участь у сектантських об'єднаннях і групах та може поїхати з дитиною у небезпечні країни.

Дитина ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила, що приятель її матері - ОСОБА_7 допомагає їй у навчанні, вони інколи разом проводять час та спілкуються, мають добрі стосунки.

Суд вважає, що за встановлених обставин в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини.

Відповідно до ст. 164 СК підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

В судовому засіданні встановлено що поміж сторонами вже довгий час існують усталені, вкрай неприязні стосунки.

Після розірвання шлюбу сторін, кожний із них почав влаштовувати своє особисте сімейне життя.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач сплачував аліменти, інколи, коли відносини із позивачкою ще не були такими вкрай неприязними, приїздив до дитини в школу, намагався з нею спілкуватися.

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В даній справу суд погоджується з висновком Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_4 Обставини встановлені при складанні висновку позивачем у судовому засіданні спростовані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу за встановлених в судовому засіданні обставин застосований до ОСОБА_2 бути не може.

Керуючись ст.ст. 150, 157, 159, 164, 165, 166, 180, СК України, на підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук