У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" на заочне рішення Рівненського міського суду від 14 серпня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 14 серпня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано недійсною третейську угоду у вигляді третейського застереження в договорі, передбачену пунктом 6 розділу № 1 кредитного договору № 500391919 від 15 липня 2013 року, укладеного між публічним акціонерним товариством „Альфа-Банк" та ОСОБА_2.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 вересня 2014 року заяву публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" про перегляд заочного рішення Рівненського міського суду від 14 серпня 2014 року - залишено без задоволення.

В поданій на заочне рішення суду апеляційній скарзі ПАТ „Альфа-Банк" покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/689/2015 Головуючий у 1 інстанції : Куцоконь Ю.П.

Доповідач : Григоренко М.П.

Зазначає, що 14 серпня 2014 року позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 23), якою фактично змінив предмет та підстави позову, що суперечить вимогам законодавства України.

У позовній заяві ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним кредитний договір, а змінивши предмет та підстави позову поданою заявою про зменшення позовних вимог від 14 серпня 2014 року просив суд визнати недійсною третейську угоду, передбачену кредитним договором.

Вказує, що при укладенні кредитного договору № 500391919 від 15 липня 2013 року сторони погодилися внести до даного кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 ЗУ „Про третейські суди".

Підписавши кредитний договір № 500391919 від 15 липня 2013 року сторони підтвердили, що вказаний кредитний договір відповідає їх внутрішній волі.

Зазначає, що позивачем не заперечується факт укладення кредитного договору та отримання кредиту в ПАТ „Альфа-Банк" в розмірі 28000 грн. строком на 3 роки.

Вважає, що суд першої інстанції не надіславши відповідачу копію заяви ОСОБА_2 про зменшення позовних вимог порушив вимоги ч. 3 ст. 224 ЦПК України, а тому не міг проводити 14 серпня 2014 року заочний розгляд справи.

Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 щодо визнання недійсним третейської угоду у вигляді третейського застереження в договорі, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 203, 215 ЦК України та виходив із того, що на час укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору від 15 липня 2013 року вже був чинним пункт 6 статті 14 Закону України «Про третейські суди», відповідно до якого було визначено, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди", оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Цей закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже на час виникнення спірних правовідносин (15 листопада 2011 року) Закон України "Про третейські суди" містив заборону на укладення третейської угоди, в зв'язку із чим суд першої інстанції на законних підставах задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2

Посилання відповідача на те, що позови банків до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором не відноситься до позовів, які випливають із правовідносин пов'язаних із захистом прав споживачів, а тому наявність третейського застереження у кредитному договорі не суперечить чинному законодавству, також є хибним, оскільки п. 14 ст. 6 Закону України « Про третейські суди» конкретно визначено категорію правовідносин, спори по яких не підвідомчі третейському суду, незалежно від того хто буде ініціатором звернення до суду із позовом.

Твердження відповідача про те, що подавши 14 серпня 2014 року заяву про зменшення позовних вимог, фактично змінив предмет і підстави позову, на увагу на заслуговують, оскільки попередньо ОСОБА_2 просив визнати кредитний договір недійсним у повному обсязі, а в наступному звузив свої вимоги до визнання недійсним лише певної частини цього договору і так само обгрунтовував свої вимоги тим, що умови цього договору не відповідають положенням чинного законодавства.

Та обставина, що у первісному позові позивач нічого не згадував про третейське застереження, а став про це наголошувати лише у своїй заяві про зменшення позовних вимог, на розсуд колегії суддів, також не вказує на наявність підстав для скасування законного по суті судового рішення, при тому, що відповідач мав можливість висловити свою позицію з приводу зменшених ОСОБА_2 позовних вимог як в заяві про перегляд заочного рішення так і в апеляційній скарзі, яка була врахована судом першої та апеляційної інстанції при вирішенні даної цивільної справи.

Так само, на переконання колегії суддів, не може бути скасовано законне по суті судове рішення із тих підстав, що позивач, подавши заяву про розгляд справи у свою відсутність, не висловив свою згоду щодо ухвалення заочного рішення, оскільки він не міг знати про те, що відповідач не прибуде в судове засідання.

Крім того, позивач не оскаржив рішення Рівненського міського суду від 14 серпня 2014 року з тих підстав, що це рішення було ухвалено як заочне, без його згоди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського міського суду від 14 серпня 2014 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Альфа-Банк" відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду від 14 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий Григоренко М.П.

Судді : Ковальчук Н.М.

Рожин Ю.М.