Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 19 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Худякова А.М.

при секретарі Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсним договору іпотеки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки № МК 355-07, укладений 21.12.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ФОП ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №МК 355-07, укладений 21.12.2007 року. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 1998 року вона постійно проживає однією сім'єю з ОСОБА_2, що підтверджується рішенням Корольовського районного суду від 07.10.2009 року. Хлібний павільйон, який є предметом іпотеки, придбано під час спільного проживання с ОСОБА_2 та є їх спільною сумісною власністю. Проте, в порушення вимог ч. 1 ст. 74, ч.ч. 1,3 ст. 65 СК України, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» Банк уклав договір іпотеки без її згоди, у зв'язку з чим просить вказаний договір визнати недійсним.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.12.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на даний час ПАТ КБ «ПриватБанк») та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МК 355-07, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 отримав у кредит 140000 грн. для придбання нерухомості на строк до 20.12.2022 року зі сплатою 19% річних.

В цей же день між Банком та ФОП ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № МК 355-07, відповідно до якого в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором в іпотеку було передано хлібний павільйон літ. «А», загальною площею 16 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У договорі зазначено, що вказане майно належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.2007 року.

З п.п. 13.8, 13.9 договору іпотеки вбачається, що відносно предмету іпотеки відсутні вимоги інших осіб, в т.ч. і ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. На момент придбання предмета іпотеки іпотекодатель у зареєстрованому шлюбі не перебував та не проживав однією сім'єю без укладення шлюбу. Осіб, які можуть претендувати на спільну власність щодо вказаного майна іпотекодатель не має.

Крім того, у договорі купівлі-продажу від 26.11.2007 року зазначено, що ОСОБА_2 на момент укладення цього договору не перебуває у зареєстрованому шлюбі та не має осіб, які можуть претендувати на спільну власність щодо його майна.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07.10.2009 року встановлено факт постійного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.11.1998 року по теперішній час.

Отже, на момент укладення оспорюваного правочину єдиним власником хлібного павільйону був ОСОБА_2 Факт проживання його та позивачки однією сім'єю встановлено рішенням суду майже через два роки після укладення договору іпотеки, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з його укладенням.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 07.11.2011 року у справі № 6-44цс11, від 16.05.2012 року у справі № 6-36цс12, що є обов'язковою для суду.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову та правильно відмовив у його задоволенні. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування рішення немає.

Дана справа розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_2 та позивачки ОСОБА_1, яким судові повістки надсилалися за вказаною ними адресою: АДРЕСА_2 (ч. 5 ст. 74 ЦПК України). Однак, повістки позивачка не отримує (ні поштою, ні через службу судових розпорядників апеляційного суду), незважаючи на те, що ОСОБА_2 судові повістки одержує рекомендованим листом з повідомленням. Позивачка не повідомила суд про зміну місця проживання (ст. 77 ЦПК України). Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 повідомлена про розгляд справи в порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України, а тому судове засідання проведено за її відсутності.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді