АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3265/15 Справа № 2-4516/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія
19 березня 2015 року
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 рік березень 19 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи КП «Новомосковське МБТІ», Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту, який має юридичне значення, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на 1/2 частку майна, поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

31 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

16 жовтня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з додатковими вимогами до ОСОБА_2, треті особи Комунальне підприємство «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту, який має юридичне значення, визнання права власності на 1/2 частку майна, набутого чоловіком та жінкою, що спільно проживають однією сімєю.

15 січня 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з додатковими вимогами до ОСОБА_2, треті особи Комунальне підприємство «Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації», Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на 1/2 частку майна та поділ майна, набутого чоловіком і жінкою, що спільно проживають однією сімєю.

В уточненому позові від 20.05.2013 року позивачка ОСОБА_3 просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля марки «Фіат Пунто», 1995 року випуску, державний номер АЕ 3890ЕК, а також виділити цей автомобіль відповідачеві ОСОБА_2 з зобовязанням його сплатити їй 1/2 частку вартості зазначеного транспортного засобу у розмірі 18 000 гривень, шляхом внесення вказаної грошової суми на депозитний рахунок суду.

20 жовтня 2014 року, уточнюючи свої позовні вимоги в черговий раз, позивачка ОСОБА_3 просила виключити з переліку майна, яке підлягає поділу : комод вартістю 840 гривень ; шафу-купе вартістю 3 325 гривень ; меблеву стінку для кухні вартістю 13 595 гривень ; газову плиту вартістю 2 156 гривень та духову піч вартістю 3 299 гривень.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що 30 липня 1982 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2.

З 1986 року родина ОСОБА_2 перебувала на черзі громадян, які потребують поліпшення житлових умов на підприємстві осіб з вадами слуху Учбово-виробничому підприємстві Українського товариства глухих.

В період шлюбу, 06 серпня 2002 року її батько подарував їй та відповідачеві ОСОБА_2 по 1/2 частині житлового будинку, № 27, що розташований в м. Новомосковськ, вул. Севастопольська.

Станом на 01.01.2005 року сімя ОСОБА_2 була в черзі на отримання квартири під № 7; станом на 01.01.2009 року під № 5.

Згідно довідки Учбово-виробничого підприємства Українського товариства глухих, працівникам зазначеного підприємства надавалась приблизно 1 квартира на рік.

ОСОБА_3 зазначала, що починаючи з 2004 року на підприємстві Українського товариства глухих припинили надавати багатокімнатні квартири, і з того часу працівникам вказаного підприємства надавалися лише однокімнатні квартири, у звязку з чим, у вересні 2005 року, не маючи реального наміру припиняти шлюбні відносини, вони з відповідачем домовилися про фіктивне його розірвання, після чого ОСОБА_3 продовжувала залишатися на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Крім того, оскільки житлова комісія на підприємстві вимагала надання документів про житлові умови, в подальшому вона з чоловіком домовилися укласти і договір купівлі-продажу, належної їй 1/2 частки домоволодіння № 27, що розташоване по вул. Севастопольській в м. Новомосковську.

Оскільки укладений 13 лютого 2009 року договір купівлі-продажу 1/2 частини спірного домоволодіння також був фіктивним, ніяких розрахунків за зазначеним договором не проводилося. ОСОБА_3 продовжувала проживати з чоловіком однією сімєю, вести спільне господарство, нести спільні витрати щодо утримання будинку, опікуватися один одним, разом відвідувати своїх родичів, друзів, дочку та онуків, їздити спільно на відпочинок, відзначати родинні та інші свята, що підтверджується фотографіями та відео матеріалами.

Але, однак, у звязку з тим, що наприкінці літа 2011 року у позивачки ОСОБА_3 погіршилися стосунки з відповідачем ОСОБА_2, у якого зявилася інша жінка та через що він заявив намір продати будинок, з чим позивачка погодитись не може, вона вимушена була звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Встановлено факт, проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сімєю, як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 23 вересня 2005 року до вересня 2011 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений 13 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив за 110 609 гривень 1/2 частину жилого будинку, розташованого за адресою : Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Севастопольська, буд. № 27 та проведено поділ майна, за яким : за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку автомобіля «Fiat Punto», 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1; та на 1/2 частку : котла настінного «Termet Jnwes Term» ; насосної станції Watomo Eko» 80/24 ; дивану - кроваті двоспального ; дивану - кроваті двоспального ; дивану кутового ; стелажу деревяного з тумбами ; 8 шт. стільців ; столу деревяного розкладного для кухні та пральної машини «Indesit». Цим же рішенням за ОСОБА_2 також визнано право власності на 1/2 частину автомобіля «Fiat Punto», 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_1; та на 1/2 частку : котла настінного «Termet Jnwes Term» ; насосної станції Watomo Eko» 80/24 ; дивану - кроваті двоспального ; дивану - кроваті двоспального ; дивану кутового ; стелажу деревяного з тумбами ; 8 шт. стільців ; столу деревяного розкладного для кухні та пральної машини «Indesit». В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року у вступній та резолютивній частині рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року виправлена описка, у звязку з якою в абзаці 6 резолютивної частини вступної та резолютивної частини зазначеного рішення суду вказано, що за ОСОБА_3 крім іншого майна, визнано право власності і на 1/2 частину столу деревяного розкладного для кухні, і в абзаці 8 резолютивної частини вступної та резолютивної частини рішення суду також правильним вважати, що за ОСОБА_2 визнане право власності на 1/2 частину столу деревяного розкладного для кухні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_3 скасувати і ухвалити у скасованій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції повинен був розглядати лише останній позов ОСОБА_3 від 20.05.2013 року, так як відповідно до закону одночасно не можна змінювати предмет та підстави позову, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки виходячи з того, що позов у цивільному процесі це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру і вимоги матеріального характеру, а предмет позову це матеріальний зміст позовних вимог, саме який позивачка ОСОБА_2 у відповідності до положень статті 31 ЦПК України протягом усього часу розгляду справи і змінювала, тобто доповнювала обсяг своїх матеріально-правових вимог, що не заборонено.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що після розірвання шлюбу з позивачкою вони себе лише вели так, як нібито були однією сімєю, оскільки крім допитаних по справі свідків, фіктивність їх розлучення підтверджує і той факт, що за згодою відповідача позивачка зареєструвалася у спірному домоволодінні 04.07.2011 року, тоді коли договір купівлі-продажу 1/2 частини зазначеного домоволодіння мав місце 13.02.2009 року, що підтверджує визнання відповідачем права позивачки на спірне домоволодіння навіть після оформлення договору купівлі-продажу, незадовго до звернення ОСОБА_3 за захистом своїх прав і охоронюваних законом інтересів з позовом до суду.

За викладених обставин не можуть бути підставою для скасування рішення суду і посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що він є одноособовим власником спірного домоволодіння.

Таким чином, з огляду на викладене, а також на те, що спірне майно сторонами було придбане під час їхнього проживання однією сімєю як чоловіка та жінки без шлюбу і таке майно належить їм на праві спільної сумісної власності, де їх частки у відповідності до положень статті 70 СК України є рівними, судова колегія вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :