Провадження № 2/185/636/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 лютого 2015 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: судді Боженко Л. В. при секретарі Полуциган О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, суд -
Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона на теперішній час є пенсіонеркою, дитина війни, отримає пенсію в розмірі 838 грн. ЇЇ чоловік ОСОБА_3 помер в листопаді 2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 її син ОСОБА_4 1963 року народження загинув внаслідок скоєного відносно нього злочину. Заявниця вказує, що на момент смерті її син мешкав разом з нею, здійснював догляд за нею, надавав матеріальну допомогу. Він мав змогу забезпечувати її матеріально тому, що він отримував заробітну плату шахтаря та отримував пенсію за віком. По причині її прихильного віку та хвороби, вона не має можливості вільно пересуватися з причини хвороби ніг, потребувала щоденного догляду та фізичної допомоги. З цієї причини син мешкав разом з нею, здійснював оплату всіх видатків в тому числі: оплату комунальних послуг, лікарських засобів. Пенсії заявниці було не достатньо. Вона просить встановити факт знаходження на утриманні для отримання нею пенсії по втраті годувальника.
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, була повідомлена через оголошення в газеті .
Представник третьої особи в судовому засіданні Зюбан О.Б. просила відмовити в задоволенні позову.
Суд, вислухавши пояснення представника заявника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне.
У відповідності до ч.1 п.2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти перебування фізичної особи на утриманні.
Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.05.1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала йому утримання.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір'ю ОСОБА_4. Факт смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1(а.с.7). Згідно довідки від 19 грудня 2013 року, виданої керівником КП "Павлограджитлосервіс" № 3961 ОСОБА_4 був зареєстрований разом з матір'ю ОСОБА_1 з 18.09.2007 року по 04.12.2007 року за адресою АДРЕСА_1.(а.с.) Відповідно акту від 12.11.2014 року, складеному сусідями, ОСОБА_4 мешкав разом з матір'ю ОСОБА_1. (а.с.8). В матеріалах справи на а.с.12 міститься копія договору, складеному між ОСОБА_4 та з другої сторони продавцем ОСОБА_8 на придбання метало пластикових вікон(а.с. 12).
На підставі п.2 ч.1 ст. 256 ЦПК України може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.
Повне утримання, згідно матеріалів судової практики, означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходу, то слід встановити чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
З огляду на вищевикладене, до заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні мають бути надані докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанцій та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); довідка із ЖЕКу або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; документи, що свідчать про те, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою та перебував на утриманні спадкодавця не менше п'яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування.
Згідно тлумачення ч.ч.1.2 ст. 36 ЗУ від 09.07.2003 року " Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім"ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а у разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч.2 ст.32 даного Закону-незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, відповідно до вимог ст. 36 ЗУ Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", непрацездатними вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 ЗУ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи; діти (у тому числі які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника), які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів існування. З наведених норм вбачається, що право на отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника мають особи, які на день його смерті були непрацездатними.
Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК.
Таким чином, заявник ОСОБА_1 не надала суду підтверджуючих документів, які б довели той факт, що вона дійсно перебувала на утриманні померлого годувальника та матеріальна допомога, яку вона отримувала від померлого годувальника, була постійним і основним джерелом засобів до існування. Заявницею не надано доказів того, що вона дійсно втратила джерело до існування після смерті ОСОБА_4 годувальника-сина.
На підставі викладеного та керуючись ст.10,11,209,212-215 ЦПК України, суд,-
В задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача. Заву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Л.В.Боженко