АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2659/15 Головуючий 1 інст. - Яковенко А.О.
Справа № 625/7/15-ц Доповідач - Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» квітня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району», головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» Шаптали Володимира Миколайовича про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відновлення права на відпустку та компенсацію коштів на оздоровлення за 2014 рік, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним та в подальшому доповненим позовом до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району», головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» Шаптали Володимира Миколайовича.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що наказом № 01-К від 03.01.2012 року Комунального закладу охорони здоров'я «Коломацька центральна районна лікарня» його зараховано на посаду лікаря загальної практики-сімейної медицини в амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Шелестове стажером.

Наказом № 212-К від 31.12.2013 року його переведено за підпорядкуванням до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» та наказом № 9 від 02.01.2014 року зараховано на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря амбулаторії с. Шелестове.

Зазначив, що з грудня 2013 року у зв'язку з реорганізацією районного закладу охорони здоров'я йому створювали штучні перешкоди в наданні чергувань в стаціонарі, під приводом пропуску строку на оновлення сертифікатів не надавали змоги сумісництва посад, суміщення професій по спеціальностям, на які він мав сертифікати.

Наказом № 44 від 23.06.2014 року на нього відповідачем накладено дисциплінарне стягнення за відсутності його на роботі, без зазначення причин відсутності.

Вказав, що головний лікар Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» Шаптала В.М. не створив належних умов для праці, не надав сумісництва, вакантної 0,5 ставки сімейного лікаря; йому не надано житла за місцем роботи.

Зазначив, що під приводом виконання звіту роботи амбулаторії загальної практики сімейної медицини за 2014 рік головний лікар не надав йому щорічну відпустку, однак його відпустка була запланована за графіком відпусток, письмової згоди на перенесення відпустки на інший термін він не давав, а заява про надання відпустки зникла.

21.12.2014 року надіслав поштою відповідачам повторну заяву про надання відпустки.

22.12.2014 року у зв'язку з погіршенням стану здоров'я він звернувся до сімейного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «ЦПМСД Валківського району», 23.12.2014 року - до сімейного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «ЦПМСД Коломацького району»,

26.12.2014 року його госпіталізовано до Комунального закладу охорони здоров'я «Коломацька ЦРЛ», де знаходився на лікуванні до 31.12.2014 року.

Зазначив, що 23.12.2014 року йому стало відомо, що 19.12.2014 року його звільнено.

13.01.2015 року він ознайомився з наказом про його звільнення, однак копію наказу до теперішнього часу йому не надали.

Вказав, що у зв'язку з порушенням його прав він звертався зі скаргою до голови Коломацької районної державної адміністрації та голови Коломацької районної ради депутатів.

Просив визнати наказ № 164 від 19.12.2014 року протиправним та скасувати його; зобов'язати відповідача поновити його на роботі; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2181,40 грн.; надати щорічну і додаткову відпустку за 2014 рік з виплатою компенсації на оздоровлення; стягнути середній заробіток при нарахуванні компенсації на оздоровлення у зв'язку з наданням тарифної відпустки за 2014 рік - 2181,40 грн.; стягнути трьохмісячний середній заробіток за порушення законодавства про працю як вихідну допомогу (2181,40 грн. х 3 = 6544,20 грн.) - згідно ст. 44 КЗпП України та стягнути з співвідповідача моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, наказ Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 164 від 19.12.2014 року в частині визначення юридичної кваліфікації та формулювання причин звільнення - змінено; зобов'язано головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» привести у відповідність до вимог п.3 ст.40 КЗпП України наказ № 164 від 19.12.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії, у відповідність з чинним законодавством про працю; в іншій частині позовних вимог позивачеві - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, ухвалити нове по суті позовних вимог. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі; не з'ясував повноваження комісії при складанні акту, на підставі якого його звільнено з роботи; також не з'ясував чи були створені належні умови праці, чи був він ознайомлений під розписку з правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами праці, чи потрібна була згода первинної профспілкової організації на його звільнення, чи законне без його згоди перенесення відпустки; що суд вийшов за межі його позову.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_1 у визнанні наказу № 164 від 19.12.2014 року протиправним та його скасуванні; зобов'язанні відповідача поновити його на роботі; стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 2181,40 грн.; наданні щорічної і додаткової відпустки за 2014 рік з виплатою компенсації на оздоровлення; стягненні середнього заробітку при нарахуванні компенсації на оздоровлення у зв'язку з наданням тарифної відпустки за 2014 рік - 2181,40 грн.; стягненні трьохмісячного середнього заробітку за порушення законодавства про працю як вихідну допомогу (2181,40 грн. х 3 = 6544,20 грн.) - згідно ст. 44 КЗпП України та стягненні з співвідповідача моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн., суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з недоведеності позовних вимог.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадяського стягнення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 січня 2012 року наказом № 68-К ОСОБА_1 зараховано на посаду лікаря загальної практики - сімейної медицини до Комунального закладу охорони здоров'я Коломацької центральної районної лікарні стажистом.

Наказом № 01-к від 02 січня 2014 року ОСОБА_1 зараховано на посаду в порядку переведення до Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району» на посаду лікаря амбулаторії загальної практики-сімейної медицини села Шелестове. При призначенні на посаду ОСОБА_1 ознайомлено належним чином 03 березня 2014 року як з Правилами внурішнього трудового розпорядку лікувально-профілактичних закладів Коломацького району, так і з посадової Інструкцією лікаря загальної практики-сімейної медицини села Шелестове.

Наказом № 44 від 24 червня 2014 року ОСОБА_1 оголошено догану.

Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 30 липня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправним зазначеного наказу про накладення дисциплінарного стягнення та його скасування, зобов'язання відповідача вчинити певні дії - відмовлено. Рішення є чинним.

Із акту перевірки роботи лікаря амбулаторії загальної практики-сімейної медицини села Шелестове ОСОБА_1 від 23.07.2014 року вбачається, що під час перевірки виявлені наступні недоліки, а саме: в журналі прийому пацієнтів кількість прийнятих за один робочий день не перевищувала однієї людини. 04.07. та 07.07. записи відсутні зовсім, при цьому відсутність лікаря на робочому місці не підтверджено жодною заявою; при перевірці записів в журналі прийому та записів в амбулаторній карті пацієнта виявлено відсутність записів статусу в амбулаторній карті, зокрема в амбулаторній карті хворого П. запис про амбулаторний прийом відсутній, в той час коли вона зазначена в журналі амбулаторного прийому; при перевірці диспансерної групи хворих виявлено відсутність записів в амбулаторній карті та формі № 030/о; в журналі диспансерного обліку не зареєстрований рух хворих, відсутні відмітки про запрошення на диспансеризацію; зокрема, диспансерна група на виразкову хворобу, хронічний гастрит, ревматеідний артрит та інші не корегувалася більше трьох років; відсутня диспансеризація на пневмонію, облік хворих, що перенесли гострий інфаркт міокарда; відсутній запис в диспансерному журналі хворої Я. з діагнозом дилятаційна кардіоміопатія; при перевірці амбулаторних карт хворих, яким виписувалися пільгові рецепти згідно пілотного проекту по гіпертонії виявлено відсутність запису статусу хворого, його тиск та інші параметри, зокрема в амбулаторній карті хворого С. відсутній статус хворої, запис про вимірювання тиску, записи щодо запрошення на диспансерний облік; запис лікаря містить тільки інформацію про виписку пільгового рецепту на гіпотензивні препарати без уточнення діагнозу, ступеню тяжкості гіпертонічної хвороби; кількість виписаних рецептів за 2013 рік (всього 45 шт.) не відповідає потребі диспансерної групи, яка налічує близько 400 чоловік; в журналі реєстрації викликів кількість записів за один день не перевищує однієї людини; запис в амбулаторній карті пацієнта, що викликав лікаря, відсутній; відсутні записи в журналах викликів і амбулаторних картах хворих та патронажні диспансерної групи, хворих, що прикуті до ліжка, тяжко хронічно хворих; систематично лікарем порушуються терміни здачі квартальної звітності. Зазначено, що вищеперераховані недоліки є порушенням пп. 4.1, 4.4., 4.5, 4.6, 4.13, 4.16, 4.18, 4.19, 4.20, розділу VIII пп.8.1., 8.2., 8.6 посадової Інструкції.

Із пп. «г» пункту 14 Правил внурішнього трудового розпорядку лікувально-профілактичних закладів Коломацького району вбачається, що працівники зобов'язані виконувати посадові Інструкції.

Із пп. 4.1, 4.4., 4.5, 4.6, 4.13, 4.16, 4.18, 4.19, 4.20, розділу VIII пп.8.1., 8.2., 8.6 посадової Інструкції вбачається, що основним обов'язком лікаря загальної практики-сімейної медицини є надання первинної медико-санітарної допомоги населенню у відповідності до вимог кваліфікованої характеристики і державним стандартам; проведення амбулаторного прийому і відвідування вдома, проведення комплексу профілактичних і оздоровчих діагностико-лікувальних і реабілітаційних заходів, в усіх вікових групах, при всіх видах захворювань і пошкоджень, надання медичної допомоги при невідкладних станах і травматичних пошкодженнях, сприяння у вирішенні медико-соціальних проблем сім'ї; здійснення діагностичного спостереження за станом здоров'я членів кожної сім'ї закріпленого регіону з проведенням необхідного обстеження і оздоровлення; своєчасне надання медичної допомоги хворим вдома, організація стаціонарів на дому; ефективне проведення диспансеризації підлеглого контингенту; своєчасне, якісне, кваліфіковане та достовірне ведення обліково-звітної документації дільниці. Лікар повинен брати участь у створенні реєстрів пацієнтів по захворюванням та соціальному статусу, у реалізації пілотних проектів, що затверджені МОЗ України та Департаментом охорони здоров'я, у виконанні програм, затверджених районною радою. Безпосередньо лікар несе відповідальність за якісне, своєчасне, кваліфіковане проведення профілактичних заходів, діагностики, лікування, реабілітації та оздоровлення підлеглого населення; організацію і проведення якісного диспансерного нагляду; виконання завдань, покладених посадовою Інструкцією та Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як вбачається з матеріалів справи з актом перевірки ОСОБА_1 ознайомлено належним чином 07.08.2014 року.

Із акту перевірки від 19 грудня 2014 року вбачається, що недоліки, які вказані в акті від 23.07.2014 року не усунуто та допущені наступні порушення, а саме зазначено, що при перевірки амбулаторних карт диспансерної групи деяких пацієнтів виявлено відсутність статних епікризів, планів ведення хворих на наступний рік, результатів обстеження за останні три роки; за наявності діагнозу гіпертонічної хвороби відсутній запис про вимірювання артеріального тиску, відсутнє призначення та контроль лікування у стаціонарної хворої І.; відсутність записів про статус діагнозу, даних додаткових висновків обстежень по картці Ч. за 18.12.2014 рік, якому виписано лікарняний лист з продовженням. В картці іншого пацієнта виписано лікарняний лист 16.12.2014 року з діагнозом гострий назофалінгіт з лікуванням, яке не відповідає протоколам лікування; в карті хворого відсутній запис огляду та статусу хворого з наявністю записів про продовження хвороби в самому лікарняному листі; в журналі викликів додому відсутні записи про виклики з 06.12.2014 року по 11.12.2014 року. При цьому 06.12.2014 року є вихідним днем; в журналі амбулаторного прийому запис закінчується 17.12.2014 року - три людини, 16.12.2014 року - три людини, 15.12.2014 року - три людини, 12.12.2014 року - три людини, і т.п.; в диспансерних журналах диспансерним групам сахарного діабету І та ІІ типу, захворювань щитовидної залози записи не обновлювалися на протязі 2-3 років. Картка хворого Ш. вилучена.

Пунктом 29 Правил передбачено, що для застосування дисциплінарного стягнення адміністрація повинна зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення.

Проте, як вбачається із акту від 19.12.2014 року ОСОБА_1 відмовився від надання письмового пояснення, (а. с. 73).

Наказом № 164 від 19 грудня 2014 року, ОСОБА_1 звільнено з посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України. В наказі зазначено, що 23 червня 2014 року ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисциплини; 23 липня 2014 року під час перевірки встановлено недоліки в роботі та порушення посадової Інструкції, про що складено акт. 19 грудня 2014 року проведено повторну перевірку щодо усунення недоліків. Оскільки недоліки не було усунуто, ОСОБА_1 звільнено. Крім цього в наказі зазначено про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 02.01.2014 року по 19.12.2014 року за 28 календарних днів.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував, що всі належні йому виплати установою здійснено.

Із акту від 23.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 з'явився для ознайомлення з наказом про звільнення, однак відмовився його підписувати та отримувати трудову книжку.

Із листа установи до позивача від 26.12.2014 року № 763 вбачається, що його запрошували письмово ознайомитися з наказом про звільнення , (а. с. 13).

Із акта від 13.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомився з наказом, однак трудову книжку відмовився отримувати.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що трудову книжку він отримав; він не є членом первинної профспілкової організації.

Статтею 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основана та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Частиною 2 статті 75 КЗпП України та ст. 6 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року із змінами та доповненнями передбачено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Частиною 1 статті 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року із змінами та доповненнями передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Статтею 5 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року із змінами та доповненнями передбачено, що тривалість відпустки незалежно від режимів і графіків роботи розраховується в календарних днях.

Із графіку відпусток на 2014 рік установи вбачається, що ОСОБА_1 щорічна відпустка за графіком надавалася у грудні 2014 року.

Таким чином матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звільнено з посади правомірно, при звільненні відповідно до ст. 116 КЗпП України йому виплачено всі суми, що належать йому від установи, які, як пояснив ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, він отримав, тому його посилання стосовно того, що його звільнення з роботи є неправомірним; що його не було ознайомлено під розписку з правилами внутрішнього трудового розпорядку та умовами праці, що необхідна згода первинної профспілкової організації на його звільнення, перенесення відпустки є незаконним, судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи, зазначеними вище.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надані докази не спростував.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 не були створені належні умови праці, судова колегія не бере до уваги, оскільки такі позовні вимоги були предметом розгляду в суді першої інстанції, за якими Коломацьким районним судом Харківської області від 27 лютого 2015 року ухвалено рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні цих вимог, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2015 року залишено без змін.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення суду в цій частині не впливають.

Виходячи з наведеного та вимог закону судова колегія вважає, що суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України, встановивши обставини справи повно, надавши їм належну оцінку, правильно зазначив у рішенні, що ОСОБА_1 не довів, що його права при звільненні порушені.

Оскільки рішення суду відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряється в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що ухвалене судове рішення в цій частині відповідає зазначеним вимогам та обставинам справи і підстав для його зміни або скасування в цій частині не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Проте судова колегія не погоджується з висновком суду щодо зміни наказу № 164 від 19 грудня 2014 року, виходячи з наступного.

Як вбачається із змісту наказу, видаючи наказ, відповідач правильно зазначив в описовій частині наказу причини звільнення і в резолютивній частині наказу юридичну кваліфікацію звільнення, тому вважати, що відповідач при звільненні ОСОБА_1 не визначився з юридичною кваліфікацією та формулюванням причин звільнення, підстав немає.

У зв'язку з чим висновок суду щодо зміни наказу є неправильним і рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 19 лютого 2015 року - змінити, скасувавши його в частині зміни визначення юридичної кваліфікації та формулювання причин звільнення в наказі Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» № 164 від 19.12.2014 року та зобов'язання головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Центр медико-санітарної допомоги Коломацького району» привести у відповідність до вимог пункту 3 статті 40 КЗпП України наказ № 164 від 19.12.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії у відповідність з чинним законодавством про працю.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії