Справа № 1304/3823/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/783/34/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.,

суддів - Мельничук О.Я., Монастирецького Д.І.,

секретаря- Матяш С.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_2,

представника апелянта - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 16 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

22 листопада 2010 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_4 в її користь 10 000 грн. 00 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. 16 травня 2012 р. уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 20 914 грн. 00 коп. матеріальної та 10 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що є співвласником квартири АДРЕСА_1.

30 січня 2010 року внаслідок несправності бака для запасу води на 400 л, самовільно встановленого на горищі будинку відповідачем ОСОБА_4, було залито її квартиру, чим спричинено майнову та моральну шкоду. Оскільки відповідачем не виконано рішення суду про демонтаж баку, тобто вчинено злочин, вважає, що майнова шкода спричинена злочином.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16 травня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 оскаржила таке в апеляційному порядку.

Рішенням Апеляійного суду Львівської області від 18 липня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена. Рішення Галицького районного суду м.Львова від 16 травня 2012 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 10000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

З вище вказаним рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач ОСОБА_4 та оскаржив його в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга ОСОБА_4 задоволена частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Таким чином на даний час розглядаєтся апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 16 травня 2012 року.

Апелянт вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що шкоду їй було завдано злочинними діями ОСОБА_4, які полягають у тривалому невиконанні ним рішення суду про демонтаж самовільно влаштованого бака для запасу води на площі горища будинку АДРЕСА_1. З вини відповідача залиття носило неодноразовий характер, внаслідок чого було повністю знищено проведений нею високоякісний ремонт квартири. Вартість ремонтних робіт, пов"язаних з ліквідацію наслідків залиття згідно кошторису становить 20914 грн. 00 коп. Крім майнової шкоди, їй також завдано значну моральну шкоду, яка полягає у постійних переживаннях, пов"язаних з пошкодженням майна та тривалим невирішенням питання про відшкодування шкоди, що змушувало її звертатися за захистом свого права до правоохоронних органів.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному об»ємі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення відповідача ОСОБА_4 в заперечення мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних мотивів.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_4 мешкає у квартирі АДРЕСА_2.

30.01.2010 року з вини відповідача, який самовільно встановив, а в подальшому за рішенням суду демонтував, на площі горища будинку АДРЕСА_1 бак для запасу води на 400 л., та внаслідок прориву водопровідної труби, яка проходить по горищу будинку до АДРЕСА_2 мало місце залиття квартири позивача. Наведене стверджується актом ЛКП "Старий Львів" від 30.01.2010 року. В суді апеляційної інстанції дана обставина визнана відповідачем ОСОБА_4

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.04.2008 року ОСОБА_4 зобов"язано демонтувати самовільно влаштований бак для запасу води на площі горища будинку АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що згідно положень ч.1 ст. 28 КПК України, особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі пред"явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою та особа, яка не пред"явила цивільний позов у кримінальній справі, вправі пред"явити його в порядку цивільного судочинства. Зважаючи на те, що щодо ОСОБА_4 відсутній обвинувальний вирок суду, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог позивача.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до Конституції України, ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

А відтак, виходячи із загальних засад судочинства, суд першої інстанції з метою забезпечення права позивача на своєчасний, неупереджений розгляд справи про відшкодування завданої їй шкоди, повинен був з»ясувати характер спірних правовідносин та встановити, що даний спір є цивільно-правовим, виник внаслідок заподіяння шкоди майну позивача внаслідок винних дій відповідача.

При цьому суд першої інстанції також не врахував, що при розгляді справи про стягнення майнової шкоди слід враховувати, що згідно із положеннями ст.119 ЦПК України підставами позову, які суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обгрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону (зокрема посилання у позовній заяві на ст. ст. 22, 23, 1166, 1192 ЦК України), суд уточнює підстави позову й застосовує ту норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача. В суді апеляційної інстанції встановлено, що шкода позивачу спричинена з вини відповідача, який самовільно встановив, а в подальшому за рішенням суду демонтував, на площі горища будинку АДРЕСА_1 бак для запасу води на 400 л., та внаслідок прориву водопровідної труби, яка проходить по горищу будинку до АДРЕСА_2 мало місце залиття квартири позивача. А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонам виник цивільно-правовий спір, внаслідок заподіяння шкоди майну позивача через винні дії відповідача і дані правовідносини регулюються нормами ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, за правилами яких і слід розглядати дану справу.

Так, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз'яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов»язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачам.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідач ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції визнав, що з його вини 30.01.2010 року сталося залиття квартири позивача ОСОБА_2 , а відтак і у заподіянні їй майнової шкоди. Доказів на спростування своєї вини не подав і такі відсутні в матеріалах справи.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57,64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Позивач ОСОБА_2 на підтвердження завданої їй майнової шкоди подала суду кошторис, згідно якого вартість ремонту квартири внаслідок залиття становить 20914 грн. У вартість ремонту входять вартість будівельних робіт, вартість матеріалів, трудомісткість.

В суді апеляційної інстанції позивачем було подано локальний кошторис ремонту стелі квартири АДРЕСА_1 на суму 2948 грн. 87 коп. Однак такі не можуть бути взяті судом до уваги, як належні та допустимі докази, оскільки перший не підписаний особою, відповідальною за його складання, належним чином не завірений та суду не надано доказів про те, що організація, яка його складала, має ліцензію на проведення таких робіт. Оба не прив»язані до дати, коли було спричинено шкоду. Окрім того, суттєво відрізняються між собою.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, усупереч наведеним вище нормам закону та ст. 212 ЦПК України, суд першої інстанції також не роз»яснив сторонам їх право подати клопотання про призначення судової експертизи, обмежившись лише посиланням на відсутність у позивача коштів для проведення такої експертизи, чим порушив ч.4 ст.10 ЦПК України.

За приписами ст. 10 ЦПК України суд апеляційної інстанції вжив заходів для сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права, обов'язки, попередив про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема, право на призначення експертиз. В суді апеляційної інстанції за клопотанням сторін було призначено і проведено судову інженерно-технічну експертизу.

Відповідно до Висновку експерта № 2486 судової інженерно-технічної експертизи від 05 грудня 2014 року вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень, внаслідок залиття, яке мало місце 30.01.2010 року, на час проведення дослідження становить 4 841 грн. 00 коп.

Вартість завданих ОСОБА_2 збитків, внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1, яке мало місце 30 січня 2010 року, визначається вартістю ремонтно-будівельних робіт і на час проведення дослідження становить 4841 грн. 00 коп. ( т.2 а.с.101 -104).

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позивачу ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_4 спричинено майнову шкоду на суму 4841 грн. 00 коп. і така підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За приписам ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Керуючись вище переліченими нормами, зважаючи на те, що позивач понесла душевні страждання внаслідок пошкодження її майна, з врахуванням глибини цих страждань, а також того, що остання зазнавала постійних нервових стресів, які були пов»язані із її зверненням за захистом свого права в правоохоронні органи та інші установи, на що нею було затрачено значний час та зусилля, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що її позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 грн. 00 коп., підлягають до часткового задоволення, а саме на суму 4000 грн. 00 коп.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог.

За приписами ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

До витрат, пов»язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати пов»язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 в користь держави 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім грн. двадцять коп.) судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції, та 243 грн. 60 коп. ( двісті сорок три грн. шістдесят коп.) судового збору за подання апеляційної скарги, та в користь ОСОБА_2 768 грн. 75 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. сімдесят п»ять коп.) витрат за проведення експертизи.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки судом першої інстанції не виконано всі вимоги цивільного судочинства, зокрема, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесульного права і неправильно застосовано матеріальне право. Висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, що призвело до помилкового визначення юридичних наслідків обставин. Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України це є безумовними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209 ч. 3, п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 4841 грн. 00 коп. (чотири тисячі вісімсот сорок одна грн. 00 коп.) майнової шкоди, 4000 грн. 00 коп. ( чотири тисячі грн. 00 коп.) моральної шкоди, 768 грн. 75 коп. (сімсот шістдесят вісім грн. сімдесят п»ять коп.) витрат за проведення експертизи, а всього 9609 грн. 75 коп. ( дев»ять тисяч шістсот дев»ять грн. сімдесят п»ять коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави 487 грн. 20 коп. (чотириста вісімдесят сім грн. двадцять коп.) судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції, та 243 грн. 60 коп. ( двісті сорок три грн. шістдесят коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Мельничук О.Я..

Монастирецький Д.І.