Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2872/14-ц Головуючий у 1-й інст. Моголівець І. А.
Категорія 47 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Кочетова Л.Г.,

суддів Микитюк О.Ю., Гансецької І.А.,

за участю секретаря Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначили, що згідно державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданого Коростенською міською радою 22.10.2012 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

11.12.2011 року ОСОБА_2 придбала для своєї малолітньої дочки ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,086 га під будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідач є власником домоволодіння по АДРЕСА_3, розташованого на земельній ділянці суміжній з їх земельними ділянками.

ОСОБА_4 самовільно загородив їх земельні ділянки парканом, приєднавши до свого домоволодіння, та використовує землі під город та складання будівельних матеріалів.

Оскільки в добровільному порядку відповідач не погоджується звільнити спірні земельні ділянки, просили усунути перешкоди в користуванні ними з боку ОСОБА_4, шляхом демонтування спорудженого ним паркана та прибиранням будівельних матеріалів та зобов"язати останнього не чинити перешкоди в користуванні.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, постановити нове - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що вказані земельні ділянки входять до його будинковолодіння. Він та члени його родини зверталися до міськради з приводу приватизації земельної ділянки площею 0.375 га, проте йому було відмовлено, земельні ділянки виділені відповідачам. З приводу даного рішення існує судовий спір, проте провадження у справі зупинене не було.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,086 га в АДРЕСА_2 (а.с.7-9).

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, ОСОБА_1, є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.12).

Відповідно до договору дарування жилого будинку, ОСОБА_4 з 11.12.2003 року є співвласником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_3 (а.с.30-31).

Земельною ділянкою площею 0,1000 га відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, на момент відчудженя будинку, володіла даруватель будинку - ОСОБА_5 (а.с.32).

Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки № 310/22 від 22.11.2013 року, ОСОБА_4 зайняв земельну ділянку ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 шляхом встановлення паркану по периметру ділянки загальною площею 0,0860 га. На момент перевірки право власності або право користування за ОСОБА_4 не зареєстровано (а.с. 11).

Зі змісту акту обстеження земельної ділянки № 309/22 від 22.11.2013 року вбачається, що ОСОБА_4 зайняв земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 шляхом встановлення паркану по периметру ділянки загальною площею 0,1000 га. На момент перевірки право власності або право користування за ОСОБА_4 не зареєстровано (а.с. 13).

Відповідно протоколів огляду місця події від 12.07.2012 року та 13.11.2013 року встановлено, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 загорожені парканом у вигляді сітки-рябиці, яка натянута на стовпчики з металу та на яких лежать бетонні шпали (а.с.68-72).

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.07.2012 року вбачається, що 20.07.2012 року ОСОБА_4 чинив перешкоди ОСОБА_2 в розчистці та початку будівництва на земельній ділянці АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно зі ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з вимогами ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов"язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат та мають бути приведені у придатний для використання стан за рахунок осіб, які їх самовільно зайняли.

Оскільки ОСОБА_4 самовільно зайняв земельні ділянки позивачів, огородив їх та використовує під складування власних будівельних матеріалів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, правильно застосував норми права та ухвалив законне, обгрунтоване й справедливе рішення.

Наявність спору щодо законності перебування у власності позивачів вказаних земельних ділянок, на права відповідача не впливають, поскільки в його власніть або користування ці земельні ділянки не передавалися.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді