Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1160/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2015 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Кулініч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області та відділу Держземагентсва у Березівському районі Одеської області про визнання права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право на земельну ділянку, треті особи - ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року його дружини ОСОБА_4, яка проживала разом з ним в АДРЕСА_1 Березівського району Одеської області, відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 2 га, що розташована на території Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області, на яку був виготовлений Державний акт на право приватної власності, але за життя нею не отриманий. Протягом встановленого законом строку він не звертався до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, хоча знав, що після відкриття спадщини залишилося вищевказане спадкове майно. У зв'язку з цим просить визнати за ним право на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право на земельну ділянку.

Представники відділу Держземагентства у Березівському районі Одеської області, Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області та залучений до участі у справі ОСОБА_2 з вимогами позову погодились та заперечень проти його задоволення не мають.

ОСОБА_3, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, однак своєю заявою від 23 лютого 2015 року просить розглядати справу без її участі та вимоги позову визнає в повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1268 і 1269 ЦК України передбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, на ім'я якої складений Державний акт на право приватної власності, серії НОМЕР_1, з ксерокопії якого не убачається час його виготовлення (а.с.7).

Згідно ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є також діти померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, яка своєю заявою від 23 лютого 2015 року відмовляється від належної їй частки на користь позивача (а.с.38,40,41).

Положеннями ст.ст.1268-1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини або відмову від неї подається нотаріусу спадкоємцями особисто у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З досліджених матеріалів справи та пояснень позивача і третьої особи убачається, що усі спадкоємці протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини до нотаріуса з приводу її прийняття не зверталися та про відмову від неї не заявляли, при цьому, як спадкоємці першої черги за законом мають відповідно до ст.1267 ЦК України рівні частки у спадщині.

Слід звернути увагу, що відповідно до п.4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається лише на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

За правилами ч.1 ст.1272 ЦК України спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину, якщо протягом зазначеного строку він не подав заяву про її прийняття.

Як убачається з матеріалів справи, спадщина, яка належала померлої ОСОБА_4, згідно вищевказаної ксерокопії Державного акту на право приватної власності на землю, складається фактично із права на отримання у власність земельної ділянки, площею 2,00 га. (а.с.9).

Цивільним кодексом України установлено категорії спадкоємців, які за загальним правилом вважаються такими, що прийняли спадщину. До такої категорії відносяться і спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Пунктами 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України також передбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Довідкою виконавчого комітету Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області №78/05-08 від 20 березня 2014 року підтверджується, що спадкоємці ОСОБА_1 і ОСОБА_3, крім ОСОБА_2, дійсно проживали постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.8).

Оскільки прийняття спадщини за юридичною природою є одностороннім правочином, то він вважається вчиненим з моменту вираження волі спадкоємця у встановленій законом формі.

При вирішенні питання щодо визнання права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право на земельну ділянку в порядку спадкування суд враховує вищевикладене, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.23 своїй постанові "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, про те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

За урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,60,212 ЦПК України, ст.ст.1216,1218,1261,1268-1270 ЦК України та роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Гуляївської сільської ради Березівського району Одеської області та відділу Держземагентсва у Березівському районі Одеської області про визнання права на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право на земельну ділянку, треті особи - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: