Справа № 363/4031/14ц Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/1591/15 Доповідач у 2 інстанції Даценко
Категорія 58 08.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Гуля В.В.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛ-ТРАНС», Реєстраційна служба Вишгородського районного управління юстиції Київської області про визнання правочину недійсним,

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним правочин про відступлення частки, яка належала ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС», що оцінена у 91000 грн. та складає 50% загального розміру статутного капіталу безоплатно на користь ОСОБА_3; скасувати реєстраційні дії, здійснені державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції щодо реєстрації нової редакції статуту ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС». Також просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Крім того, позивач просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на майно ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС» та заборонити здійснювати відчуження майна ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС».

У січні 2015 року позивач подав до суду заяву, в якій просив забезпечити даний позов шляхом накладення арешту на частку у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС»у розмірі 91000 грн., яка складає 50% від загального розміру статутного капіталу, що станом на 05.01.2015 року належить ОСОБА_3

Також просив заборонити ОСОБА_3 здійснювати відчуження цієї частки.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

На зазначену ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд не врахував ту обставину, що накладення арешту на частку в статутному капіталі товариства позбавить відповідача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 - боржника у виконавчому провадженні відчужити ці майнові права з метою ухилитися від виконання за рахунок цих майнових прав судового рішення як у цій справі, так і у виконавчому провадженні.

Крім того, суд, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову у такий спосіб, не врахував що позбавлення можливості відчужувати корпоративні права (частку в статутному фонді) засновником ніяк не впливає на можливість самим підприємством здійснювати господарську діяльність.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заява не містить належного обґрунтування припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення, в той час як накладення арешту на частку в статутному капіталі товариства, що належить відповідачеві, може призвести до порушення господарської діяльності товариства.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. п. 1, 2, 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як убачається з позовної заяви, позивач просить визнати недійсним правочин про відступлення частки, яка належала ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС», що оцінена у 91000 грн. та складає 50% загального розміру статутного капіталу безоплатно на користь ОСОБА_3; скасувати реєстраційні дії, здійснені державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції щодо реєстрації нової редакції статуту ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС».

Даний позов про визнання недійсним правочину про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «ВЕЛ-ТРАНС» позивач заявив з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази вчинення правочину, передбаченого ст. ст. 202, 205 ЦК України, тобто в якій формі вчинений даний правочин, між якими сторонами, місце і дата його вчинення, у якому документі зафіксований його зміст та чи підлягав він нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Суд, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову у спосіб, зазначений позивачем у позовній заяві, на зазначені обставини уваги не звернув, не пересвідчився в тому, що між сторонами дійсно виник спір про визнання правочину недійсним та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з'ясував обсяг позовних вимог та предмет спору, відповідність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, чи можуть бути порушені права та інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, які беруть участь у справі, у зв'язку із застосуванням такого способу забезпечення позову, чи може призвести до порушення господарської діяльності товариства такий вид забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов поспішного висновку про те, що заява не містить належного обґрунтування припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення і накладення арешту на частку в статутному капіталі товариства може призвести до порушення господарської діяльності товариства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанціїз підстав, передбачених ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді