Справа № 361/1575/14-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В.С.
Провадження № 22-ц/780/1057/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк
Категорія 4 06.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Черепинець А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою заступника міжрайонного прокурора Київської області, в інтересах держави, в особі інспекції архітектурно-будівельного контролю в Київський області, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромінвестгруп", треті особи: реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, інспекція архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Рожівська сільська рада Броварського району Київської області про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

04 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, де просив визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвестгруп» 07 листопада 2005 року укладено інвестиційний договір №32/2, згідно якого відповідач мав збудувати зазначений об'єкт інвестування.

Позивач свої зобов'язання виконав та в повному обсязі сплатив суму інвестиційного внеску в розмірі 1 320 000 грн., однак товариство з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвестгруп» свої обов'язки за зазначеним інвестиційним договором не виконує.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвестгруп» на користь позивача судові витрати у розмірі 3 441 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення зазначено, що позивач позбавлений права в позасудовому порядку визнати право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, готовність якого до експлуатації підтверджується матеріалами справи.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №С-4174 від 30.05.2014 року, встановлено, що при будівництві жилого будинку на АДРЕСА_1 дотримувалися вимоги техніки безпеки, технологія будівельних робіт відповідає нормативним документам.

Якість виконання загальнобудівельних та спеціальних робіт при будівництві жилого будинку відповідає вимогам Державних будівельних норм на окремі види монтажних робіт.

Якість робіт, відповідність будівлі державним стандартам та будівельним нормам і правилам, готовність об'єкту до експлуатації підтвердилась.

Таким чином, будинок на АДРЕСА_1 придатний до експлуатації.

Отже, матеріалами справи, в тому числі і зазначеним висновком експерта, підтверджується готовність до експлуатації будинку на АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, заступник міжрайонного прокурора Київської області, в інтересах держави, в особі інспекції архітектурно-будівельного контролю в Київський області, подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції, як встановленого апеляційним судом, є неправильними, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, виходячи із наступного.

Так, згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ч. 2 та ч. 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна ). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва ( створення майна ) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна ). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

За змістом ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій», який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з вимогами законодавства та відповідно до затвердженої проектної документації.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

Статтею 28 зазначеного Закону передбачено проектну документацію на будівництво, а статтею 29 - дозвіл на виконання будівельних робіт, яким є документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих ( якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт ) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Статтею 30-1 цього Закону передбачено прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, яке здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю з урахуванням частини четвертої цієї статті.

Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

За змістом ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 07.11.2005 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромінвестгруп» укладено інвестиційний договір №32/2 на будівництво житлового будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 24-25 ).

Згідно із п. 3.1 правочину, термін будівництва становить до повного виконання будівництва об'єкту інвестування та введення його в експлуатацію, але не пізніше 19.12.2008 року ( там же ).

Відповідно пункту 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», п. 4.2.1 інвестор ( замовник ) має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, об'єкту інвестування, як об'єкту незавершеного будівництва до моменту набуття ним права власності на об'єкт інвестування.

17 квітня 2006 року між Рожівською сільською радою Броварського району Київської області та ТОВ «Укрпромінвестгруп» укладений договір оренди землі, згідно якого в користування товариства передана земельна ділянка, загальною площею 12,0 га, що по вул. Броварській, 1 с. Рожівка, Броварського району, Київської області ( а.с. 31-32 ).

11.03.2009 року сторонами інвестиційного договору підписано акт прийому-передачі №32, згідно якого спірний будинок переданий відповідачем ОСОБА_1 ( а.с. 26 ).

Рішенням №604 ХХУІ-У Рожівської сільської ради Броварського району Київської області від 21 серпня 2009 року присвоєна вулиці, яка проходить в зоні садибної забудови на територіїї оздоровчої зони «Озеро» в селі Рожівка, Броварського району, Київської області, назва - «вулиця Берегова» ( а.с. 29 ) .

На підставі рішення Господарського суду Київської області від 23 жовтня 2012 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 січня 2013 року, серед іншого, розірвано договір оренди землі, загальною площею 12,0 га, що в с. Рожівка, Броварського району, Київської області, укладений 17 квітня 2006 року між Рожівською сільською радою Броварського району Київської області та ТОВ «Укрпромінвестгруп» і повернута ділянка за належністю ( а.с. 126-130, 131-141 ).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 з вимогою про введення спірного будинку в експлуатацію, відповідач листом №155/2 від 09.05.2012 року повідомив про те, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем товариством не закінчено будівництво частини будинків житлового масиву, у зв'язку із чим введення спірного будинку в експлуатацію та оформлення права власності за ним не планується ( а.с. 28 ).

В травні 2013 року KП КОР «Броварське міжміське бюро технічної інвентаризації» розробило та видало відповідачу технічний паспорт на житловий будинок ( а.с. 34-38 ).

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Броварського міжрайонного управління юстиції Київської області Тащевої Альони Миколаївни від 29.10.2013 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірне домоволодіння ( а.с. 40 ).

Рішенням Рожівської сільської ради Броварського району Київської області від 11.10.2013 року ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою ( а.с. 41).

18.11.2013 року позивачу повторно відмовлено в реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка не відповідає встановленій законом формі ( а.с. 39 ).

Незважаючи на це, ОСОБА_1 04 березня 2014 року звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, не дотримавшись порядку проектування, будівництва та введення в експлуатацію об'єкту інвестування, встановленого чинним законодавством.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, встановлених обставин справи, норм чинного законодавства, зазначених вище, що регламентують правовідносини між сторонами, положень укладеного правочину та невведення об'єкта інвестування до експлуатації, за відсутності земельної ділянки не тільки у забудовника, а і у замовника, прийшов до помилкового переконання про обґрунтованість та законність заявлених позовних вимог, порушення цивільних прав та інтересів інвестора.

Поза його увагою залишилось і те, що позивач не позбавлений можливості оформити своє право власності на об'єкт інвестування у встановленому законом порядку, при умові виконання зазначених реєстратором вимог.

З метою усунення недоліків поданих документів щодо реєстрації права власності на майно ОСОБА_1, на переконання апеляційного суду, вправі звернутись, в т.ч. і в судовому порядку, з позовними вимогами, зокрема, про переведення на нього прав забудовника, оскарження дій чи бездіяльності державного реєстратора.

За таких обставин, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, унаслідок чого ухвалив неправильне рішення з приводу заявлених вимог, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 15, 16, 328, 331, 392, 526, 527, 530-532 ЦК України, ст.ст. 11, 59-60, 212-213 ЦПК України.

Окрім цього, до правовідносин між сторонами застосував положення ст. 876 ЦК України, які їх не регламентують, т.я. вони урегульовані Законом України «Про інвестиційну діяльність».

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції.

А тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог за їх необґрунтованістю на підставі положень ст. 309 ЦПК України та названих норм матеріального права.

Зазначені ОСОБА_1 обставини та докази, зокрема, акт прийому-передачі будинку, готовність його до експлуатації, відмова у реєстрації права власності на спірне майно, висновок судової будівельно-технічної експертизи №С-4174 від 30.05.2014 р., наявність в оренді позивача земельної ділянки, оформлення права власності на будинок, на переконання апеляційного суду, не спростовують, у силу викладеного, висновок суду другої інстанції про необгрунтованість заявлених позовних вимог та не є підставою для задоволення апеляції.

Окрім цього, передача в оренду позивачу земельної ділянки, оформлення його права власності на будинок ( а.с. 155, 156-157, 158, 159, 160, 161, 162, 191, 192 ) проведені після ухвалення рішення, а відтак, правового значення для правильного вирішення спору не мають.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 827 ( 1 218 х 3 х 50 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника міжрайонного прокурора Київської області, в інтересах держави, в особі інспекції архітектурно-будівельного контролю в Київський області, задовольнити. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромінвестгруп", треті особи: реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, інспекція архітектурно-будівельного контролю в Київській області, Рожівська сільська рада Броварського району Київської області про визнання права власності скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 827 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба