АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3935/15 Справа № 200/515/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кудрявцева Т. О. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк

"ПриватБанк"

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Сплативши судовий збір, згідно до вимог чинного законодавства.

У обґрунтування своїх вимог посилався на ті обставини, що відповідно до укладеного договору № 2005-1612/389 від 16.12.2005 року ОСОБА_2 16.12.2005 року отримала кредит у розмірі 5000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач у порушення зобов'язань за договором не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими втратами, тому, станом на 20.12.2013 року має заборгованість у розмірі 13 324,54 долари США, яка складається з: 5000,00 доларів США - заборгованості за кредитом, 8099,54 долари США заборгованості по процентам за користування кредитом, 225,00 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 13 324,54 долари США та понесені витрати по справі.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, оскільки, вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.12.2005 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", який змінив найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений Договір № 2005-1612/389 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, відповідно до умов якого ОСОБА_2 16.12.2005 року отримала кредит у розмірі 5000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 20.12.2013 року створилася заборгованість у розмірі 13 324,54 доларів США, яка складається з: 5000,00 доларів США - заборгованості за кредитом; 8099,54 долари США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 225,00 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом.

Колегією суддів було встановлено, що у судовому засіданні, до винесення судом рішення у справі, відповідачем була надана заява про застосування позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка мас юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Частиною 1 ст. 252 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

У відповідності до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно до ч.1, 5 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у при роки.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків,встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Згідно до ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У відповідності до ч.3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 цієї статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно до ч.5 ст. 267 ЦК України, якщо, суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до п.1.1. Договору № 2005-1612/389 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти від 16.12.2005 року строк дії кредитного ліміту і відповідно картки - встановлено 1 рік, тобто до 16.12.2006 року включно.

Так, у розрахунку заборгованості за договором, наданим позивачем, початок заборгованості відповідача відраховується з 22.01.2007 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, сплив у січні 2010 року. Останні платежі на поповнення рахунку здійснювались відповідачем у лютому 2006 року. Із даним позовом позивач звернувся до суду 16.01.2014 року, тобто із пропуском встановленого законом трирічного строку.

Відповідно до наведених положень законодавства, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено судом та зазначено у позовній заяві, відповідач не виконав умов договору щодо погашення боргу як до 16.12.2006 року так і до 22.01.2007 року, проте, позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 16.01.2014 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Заяву про поновлення такого строку позивач не надавав а ні суду першої, а ні апеляційної інстанції.

Зважаючи на надання в ході розгляду справи відповідачем заяви про застосування позовної давності, відсутності від позивача заяви про поновлення строку позовної давності в т.ч. пропущеного з поважних причин, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Колегія суддів, зважаючи на вищевикладене, не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що вказаний кредитний договір діє необмежений період часу та був автоматично пролонгований його сторонами на той самий строк - 12 місяців, оскільки, жодна із його сторін не проінформувала іншу про припинення договору.

Крім того, відповідно до п.4.6. вказаного Договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти, продовжити строк дії картки та всіх інших карт, випущених для довірених осіб, з новою датою закінчення строку дії, банк зобов'язаний лише при наявності коштів на карі рахунку для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку.

Разом з цим, будь-яких доказів того, що на картрахунку відповідача були в наявності кошти для сплати послуг по виконанню розрахункових операцій та банком був продовжений строк дії картки, після його закінчення, із зазначенням нової дати закінчення строку її дії позивачем суду не надано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на картрахунку на ім'я відповідачки весь цей період були відсутні будь-які грошові кошти.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

Т.П.Красвітна