Справа № 372/2293/13 Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/1243/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 46 14.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Київської області та ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, державного підприємства «Київське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, третя особа публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів купівлі-продажу й державних актів на право власності на землю та повернення землі, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, ДП «Київське лісове господарство» звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсними договорів купівлі-продажу й державних актів на право власності на землю та повернення землі.

Зазначав, що на підставі розпоряджень Київської обласної державної адміністрації від 2 листопада 2007 року №№ 1147, 1152, 1153, 1155, 1156, 1157, 1160, 1166, 1167, 1169, 1179, 1185, 1186, 1191, 1201, 1203, 1206, 1207, 1210 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) земельні ділянки (ліси І групи), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області; змінено цільове призначення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення; передано вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства без права вирубки дерев громадянам: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21

На підставі вказаних розпоряджень 20 грудня 2007 року та 26 грудня 2007 року зазначені громадяни одержали державні акти на право власності на земельні ділянки.

28 грудня 2007 року ці громадяни здійснили відчуження переданих їм у власність земельних ділянок ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу.

Згідно з розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 26 січня 2009 року №№ 34, 35, 36, 37, 39, 40, 41, 42, 46, від 27 січня 2009 року №№ 44, 45, 49, 50 та від 29 січня 2009 року №№ 67, 68, 69, 71, 74 змінено цільове призначення вказаних земельних ділянок (рілля), що перебувають у власності ОСОБА_2, з категорії земель сільськогосподарського призначення на категорію земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування готельно-ресторанних і торговельних комплексів; віднесено ці земельні ділянки до земель промисловості.

5 серпня 2009 року та 29 січня 2010 року ОСОБА_2 одержав державні акти на право власності на земельні ділянки.

Посилаючись на те, що проведеною перевіркою встановлено, що розпорядження про вилучення, зміну цільового призначення та передачу у власність спірних земельних ділянок прийняті Київською обласною державною адміністрацією поза межами її повноважень із порушенням вимог ч. 5 ст. 27, ст.ст. 31, 57 ЛК України, ч. 2 ст. 20, ст. 118, ч. 3 ст. 122, ч. 9 ст. 149 ЗК України, ст.ст. 3, 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», і що подальше відчуження цих земельних ділянок також відбулось із порушенням вимог чинного законодавства, просив визнати незаконними та скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 2 листопада 2007 року №№ 1147, 1152, 1153, 1155, 1156, 1157, 1160, 1166, 1167, 1169, 1179, 1185, 1186, 1191, 1201, 1203, 1206, 1207, 1210 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність»; визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок від 28 грудня 2007 року, укладені між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та ОСОБА_2; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки від 5 серпня 2009 року та від 29 січня 2010 року, видані ОСОБА_2; визнати за державою в особі Кабінету Міністрів України право власності на земельні ділянки площею 1,9273 га, 1,5812 га, 1,7457 га, 1,9071 га, 1,98 га, 1,9799 га, 1,4850 га, 2,97 га, 1,98 га, що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, та повернути ці земельні ділянки в постійне користування ДП «Київське лісове господарство».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2011 року та додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 березня 2012 року позовні вимоги задоволено частково, відновлено строк позовної давності. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 2 листопада 2007 року №№ 1147, 1152, 1153, 1155, 1156, 1157, 1160, 1166, 1167, 1169, 1179, 1185, 1186, 1191, 1201, 1203, 1206, 1207, 1210 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність»; визнано недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. та укладені 28 грудня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21; визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на ім'я ОСОБА_2 5 серпня 2009 року та 29 січня 2010 року; повернуто в постійне користування ДП «Київське лісове господарство» земельні ділянки на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області площею 1,9273 га, 1,5812 га, 1,7457 га, 1,9071 га, 1,98 га, 1,9799 га, 1,4850 га, 2,97 га, 1,98 га, загальною ринковою вартістю 6 202 579 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2012 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року вказані судові рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, ДП «Київське лісове господарство» відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 20 березня 2013 року рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 квітня 2013 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2011 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В ході розгляду справи заступник Генерального прокурора України подав заяву про зміну предмета позову, в якій вказав, що проекти відведення земельних ділянок відповідачам не містили висновок державної експертизи землевпорядної документації щодо переведення земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, тому всупереч вимогам ст.ст. 116, 118 ЗК України державні акти на право власності на землю видані відповідачам з порушенням встановленої процедури. Зважаючи на те, що відповідачі не набули у встановленому законом порядку права власності на спірні земельні ділянки, відчуження цих земельних ділянок ОСОБА_2 відбулося незаконно і у нього також не виникло на законних підставах право власності на землю. А оскільки договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок були спрямовані на протиправне відчуження об'єкта права українського народу - земель лісового фонду, незаконно переведених до категорії сільськогосподарського призначення, то указані правочини є такими, що порушують публічний порядок, тобто нікчемними. Отже державні акти на право власності земельні ділянки, які видані ОСОБА_2 на підставі нікчемних правочинів, мають бути визнанні недійсними. Крім того, спірні земельні ділянки, на думку прокурора, підлягають витребуванню у відповідності ст.ст. 330, 388 ЦК України із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави.

З урахуванням змінених позовних вимог, заступник Генерального прокурора України просив визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 2 листопада 2007 року №№ 1147, 1152, 1153, 1155, 1156, 1157, 1160, 1166, 1167, 1169, 1179, 1185, 1186, 1191, 1201, 1203, 1206, 1207, 1210 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність»; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які були видані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 та ОСОБА_21; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки від 5 серпня 2009 року та від 29 січня 2010 року, видані ОСОБА_2; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки площею 1,9273 га, 1,5812 га, 1,7457 га, 1,9071 га, 1,98 га, 1,9799 га, 1,4850 га, 2,97 га, 1,98 га, загальною ринковою вартістю 6 202 579 грн., що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, на користь держави та повернути ці земельні ділянки в постійне користування ДП «Київське лісове господарство».

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації від 2 листопада 2007 року №№ 1147, 1152, 1153, 1155, 1156, 1157, 1160, 1166, 1167, 1169, 1179, 1185, 1186, 1191, 1201, 1203, 1206, 1207, 1210 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність»; визнано недійсними державний акт серії НОМЕР_1 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_3, державний акт серії НОМЕР_2 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4, державний акт серії НОМЕР_3 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_5, державний акт серії НОМЕР_4 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_6, державний акт серії НОМЕР_5 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_23, державний акт серії НОМЕР_6 від 26 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_8, державний акт серії НОМЕР_7 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_9, державний акт серії НОМЕР_8 від 26 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_10, державний акт серії НОМЕР_9 від 26. грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_11, державний акт серії НОМЕР_10 від 26 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_12, державний акт серії НОМЕР_11 від 26 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_13, державний акт серії НОМЕР_12 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_14, державний акт серії НОМЕР_13 від 26 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_15, державний акт серії НОМЕР_14 від 26 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_16, державний акт серії НОМЕР_15 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_17, державний акт серії НОМЕР_16 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_18, державний акт серії НОМЕР_17 від 26 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_19, державний акт серії НОМЕР_18 від 26 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_20, державний акт серії НОМЕР_19 від 20 грудня 2007 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_21; визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку від 5 серпня 2009 року серії НОМЕР_20 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_21), серії НОМЕР_22 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_23); серії НОМЕР_24 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_25), серії НОМЕР_26 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_27), серії НОМЕР_28 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_29), серії НОМЕР_30 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_31), серії НОМЕР_32 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_33), серії НОМЕР_34 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_35), серії НОМЕР_36 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_37), серії НОМЕР_38 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_39), серії НОМЕР_40 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_41), серії НОМЕР_42 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_43), серії НОМЕР_44 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_45), серії НОМЕР_46 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_47), серії НОМЕР_48 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_49), серії НОМЕР_50 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_51); серії НОМЕР_52 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_53), серії НОМЕР_54 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_55) видані ОСОБА_2; визнано недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку від 29 січня 2010 року серії НОМЕР_56 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_57), серії НОМЕР_58 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_59), серії НОМЕР_60 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_61), серії НОМЕР_62 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_63), серії НОМЕР_64 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_65), серії НОМЕР_66 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_67), серії НОМЕР_68 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_69), серії НОМЕР_70 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_71); серії НОМЕР_72 (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_73 видані ОСОБА_2; в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позову про витребування із незаконного володіння земельних ділянок, 5 січня 2015 року заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, та яке ухвалене без врахування правових висновків зроблених Верховним Судом України, ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю ОСОБА_24 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, ДП «Київське лісове господарство».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 2 листопада 2007 року розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації №№ 1147, 1152, 1153, 1155, 1156, 1157, 1160, 1166, 1167, 1169, 1179, 1185, 1186, 1191, 1201, 1203, 1206, 1207, 1210 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» було вилучено з постійного користування ДП «Київське лісове господарство» (Козинське лісництво) земельні ділянки, що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області; змінено цільове призначення цих земельних ділянок із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення; передано вказані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства без права вирубки дерев громадянам: ОСОБА_3 (земельна ділянка площею 0,9719 га), ОСОБА_4 (земельна ділянка площею 0,9554 га), ОСОБА_5 (земельна ділянка площею 0,7407 га), ОСОБА_6 (земельна ділянка площею 0,8405 га), ОСОБА_7 (земельна ділянка площею 0,8451 га), ОСОБА_8 (земельна ділянка площею 0,9005 га), ОСОБА_9 (земельна ділянка площею 0,9181 га), ОСОБА_10 (земельна ділянка площею 0,9890 га), ОСОБА_11 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_12 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_13 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_14 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_15 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_16 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_17 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_18 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_19 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_20 (земельна ділянка площею 0,99 га), ОСОБА_21 (земельна ділянка площею 0,99 га).

Зазначені земельні ділянки є землями лісового фонду, які віднесені до категорії лісів І групи й на момент прийняття Київською обласною державною адміністрацією вказаних розпоряджень перебували в державній власності.

20 грудня 2007 року та 26 грудня 2007 року відповідачі отримали державні акти на право власності на відповідні земельні ділянки, а 28 грудня 2007 року - здійснили відчуження переданих їм у власність земельних ділянок ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу.

Ухвалюючи рішення про визнання незаконними та скасування розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 2 листопада 2007 року, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки виданих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до положень ч.ч. 5, 6, 9 ст. 149 ЗК України повноваження щодо вилучення спірних земельних ділянок належать районним державним адміністраціям або Кабінету Міністрів України, а тому Київською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження про вилучення вказаних земельних ділянок із перевищенням повноважень, передбачених ЗК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду у вказаній частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, як зазначено в ч. 2 ст. 3 ЗК України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Повноваження державних адміністрацій з питань земельних і лісових відносин визначаються Законом України «Про місцеві державні адміністрації», земельним та лісовим законодавством.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 31 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, у тому числі, передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені ст. 27 ЛК України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як гектар, що перебувають у державній власності.

Стаття 57 ЛК України передбачає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до ч. 1 цієї статті (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Аналогічне положення міститься й у ст. 20 ЗК України.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст. 122 ЗК України, відповідно до ч. 7 якої Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених ст.ст. 149, 150 цього Кодексу.

У зазначених статтях йдеться про порядок вилучення певних земельних ділянок.

Згідно із ч. 6 ст. 149 ЗК України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених ч.ч. 5, 9 цієї статті.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених ч.ч. 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу

Судом першої інстанції встановлено, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду, віднесені до категорії лісів І категорії та перебували в державній власності до прийняття оскаржуваних розпоряджень і їх передачі відповідачам.

Як убачається з матеріалів справи, оспорювані розпорядження № № 1147, 1152, 1153, 1155, 1156, 1157, 1160, 1166, 1167, 1169, 1179, 1185, 1186, 1191, 1201, 1203, 1206, 1207, 1210, якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування одного й того самого постійного користувача ДП «Київське лісове господарство», прийнято в один день 2 листопада 2007 року. Цими розпорядженнями вилучено ліси І категорії загальною площею 17,55 га, що знаходилися в межах суміжних кварталів лісництва та використовувалися для ведення лісового господарства, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення й передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, проте жодних дій щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками Кабінетом Міністрів України не вчинялось.

Виконуючи вказівку суду касаційної інстанції щодо вирішення питання, чи не спрямовані правові акти індивідуальної дії голови обласної державної адміністрації на розпорядження землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, яка значно перевищувала 1 га, і у зв'язку з цим, чи не свідчать ці дії про перевищення головою обласної державної адміністрації своїх повноважень, передбачених законом, ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 січня 2014 року призначено судову земельно-технічну експертизу.

З висновку Незалежного інституту судових експертиз № 8150 від 31 жовтня 2014 року убачається, що на момент прийняття спірних розпоряджень Київської обласної державної адміністрації вказані земельні ділянки становили єдиний лісовий масив, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування та кадастровими планами.

Окрім цього, зміна цільового призначення із земель лісогосподарського призначення до категорії земель сільськогосподарського призначення та подальшої передачі їх у власність 19 громадянам в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, проведена з порушенням вимог статей 14 та 19 Конституції України; статей 20, 22, 118, 141, 142, 149, 162, 163, 164, 207 ЗК України; статей 1, 27, 31, 57 ЛК України; статті 6 Закон України «Про місцеві державні адміністрації»; статей 50, 51, 55 Закону України «Про землеустрій»; статей 9, 33, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації»; пункту другого Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 № 284; підпункту 5.4. пункту 5 статті 5 Статуту ДП «Київське лісове господарство», затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України від 16 листопада 2007 року № 697, без згоди землекористувача ДП «Київське лісове господарство» за погодженням Органу управління майном на вилучення земельних ділянок.

Даний висновок експерта складений на підставі матеріалів даної цивільної справи, вимог чинного законодавства, а також при натурному обстеженні земельної ділянки, тому сумнівів у колегії суддів не викликає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи рішення про передачу у власність спірних земельних ділянок, а також зміни їх цільового призначення Київська обласна державна адміністрації вийшла за межі своєї компетенції, а тому вказані розпорядження суд першої інстанції правомірно визнав незаконними та скасував, як скасував державні акти на право власності на земельні ділянки, які були видані відповідачам.

Таким чином, висновки суду першої інстанції в частині визнання незаконними і скасування розпоряджень та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, повністю відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції у цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Разом з тим, визнаючи недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які були видані 5 серпня 2009 року та 29 січня 2010 року ОСОБА_2, суд першої інстанції вважав, що договори купівлі-продажу не відповідають вимогам закону з огляду на їх нікчемність, оскільки розпорядження, на підставі яких видано державні акти на земельні ділянки відповідачам, та самі державні акти визнаються недійсними.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновками суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2007 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 здійснили відчуження переданих їм у власність земельних ділянок ОСОБА_2 за договорами купівлі-продажу.

Згідно з розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 26 січня 2009 року №№ 34, 35, 36, 37, 39, 40, 41, 42, 42, 46, від 27 січня 2009 року №№ 44, 45, 49, 50 та від 29 січня 2009 року №№ 67, 68, 69, 71, 74 змінено цільове призначення земельних ділянок (рілля), що перебувають у власності ОСОБА_2 з категорії земель сільськогосподарського призначення на категорію земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення для будівництва та обслуговування готельно-ресторанних і торговельних комплексів; віднесено ці земельні ділянки до земель промисловості.

5 серпня 2009 року та 29 січня 2010 року ОСОБА_2 одержав державні акти на право власності на земельні ділянки.

Так, при задоволенні позову в цій частині, суд залишив поза увагою зміну підстав позову прокурора, який у заяві від 18 липня 2013 року обґрунтовував вимоги тим, що укладені між відповідачами договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок є нікчемними згідно положень ст. 228 ЦК України як такі, що порушують публічний порядок, і не потребують визнання їх недійсним. Тобто, саме у зв'язку з нікчемністю договорів прокурор вважав, що державні акти видані ОСОБА_2 необхідно визнати недійсними.

Колегія суддів вважає, що укладені між відповідачами договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 28 грудня 2007 року не є такими, що порушують публічний порядок, оскільки укладені між приватними особами і їх предметом є майно, що перебувало у приватній власності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81, ст. 131 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності або придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

За змістом вказаних норм правовою підставою набуття громадянином права власності на земельну ділянку є укладення ним цивільно-правової угоди, а державний акт, що видається на підставі такої угоди, лише посвідчує право особи на земельну ділянку. Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) правочину, як правової підстави придбання громадянином земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, виданого на підставі цього правочину, в даному випадку є необгрунтованим.

Такі висновки відповідають приписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст. 204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки узгоджуються із положеннями ч. 3 ст. 152 ЗК України, згідно якої захист порушених прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом заявлення позову про визнання угоди недійсною.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо обґрунтованості посилань прокурора про нікчемність договорів купівлі-продажу, оскільки прокурор не надав доказів, що даний правочин порушує публічний порядок. Прийшовши до висновку щодо неправомірності розпорядження відповідачами земельними ділянками, суд у порушення вимог ст. 81, 131, 152 Земельного кодексу України, ст. 204 Цивільного кодексу України, та всупереч попереднім висновкам про відсутність підстав вважати договір купівлі-продажу нікчемним, визнав недійсними державні акти, видані на ім'я ОСОБА_2

Відповідно, без вирішення питання щодо правомірності набуття ОСОБА_2 права на спірні земельні ділянки за цивільно-правовими угодами, як це передбачає п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України, підстави для визнання недійсними державних актів, виданих на підставі цих угод, відсутні.

Більше того, суд не взяв до уваги, що правовою підставою для видачі ОСОБА_2 оспорюваних державних актів були не договори купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року, а розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації від 26, 27 і 29 січня 2009 року про зміну цільового призначення земельних ділянок, про що зазначено на самих державних актах серії НОМЕР_20, серії НОМЕР_22, серії НОМЕР_24, серії НОМЕР_26, серії НОМЕР_28, серії НОМЕР_30, серії НОМЕР_32, серії НОМЕР_34, серії НОМЕР_36, серії НОМЕР_38, серії НОМЕР_40, серії НОМЕР_42, серії НОМЕР_44, серії НОМЕР_46, серії НОМЕР_48, серії НОМЕР_50, серії НОМЕР_52, серії НОМЕР_54, серії НОМЕР_56, серії НОМЕР_58, серії НОМЕР_60, серії НОМЕР_62, серії НОМЕР_64, серії НОМЕР_66, серії НОМЕР_68, серії НОМЕР_70, серії НОМЕР_72.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 набув права власності на спірну земельну ділянку на підставі договорів купівлі-продажу, які не визнані судом недійсним і не є нікчемними (їх недійсність не встановлена законом), а також зважаючи, що оспорювані державні акти видано на підставі розпорядження, питання про законність якого не порушується, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку виданих 5 серпня 2009 року та 29 січня 2010 року ОСОБА_2 з підстав заявлених прокурором у позові.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, який зробив Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 2 жовтня 2013 року при розгляді справи № 6-93цс13, предметом якої був спір про визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним за позовом прокурора. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, з дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 Земельного кодексу України. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-92цс13.

За змістом наведеної правової позиції стосовно спору в даній справі вирішення питання про правомірність видачі державного акта на право власності на земельну ділянку безпосередньо залежить від законності правочину, на підставі якого такий акт виданий.

З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку виданих 5 серпня 2009 року та 29 січня 2010 року ОСОБА_2, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Що ж стосується рішення в частині відмови у витребуванні із незаконного володіння земельних ділянок, то суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що чинним законодавством не встановлено підвидів або різновидів права державної власності на землю в залежності від уповноваженого на розпорядження нею органу, тому скасування спірних держаних актів про право власності на спільні земельні ділянки достатньою мірою захищає інтереси держави і забезпечує судовий захист інтересів держави, тобто після скасування державних актів на право власності на спірні земельні ділянки останні автоматично переходять у розпорядження державного органу, в якого вони знаходились до порушення права.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи і зроблений в результаті неправильного застосування судом норм матеріального права.

У даній справі судом установлено, що земельні ділянки загальною площею 17,5562 га належать до земель лісового фонду, що віднесені до категорії лісів першої групи, та перебували в державній власності, проте жодних дій щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками Кабінетом Міністрів України не вчинялось.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов'язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч. 1 ст. 388 ЦК України).

Саме з такого розуміння зазначених норм матеріального права повинен був виходити суд першої інстанції, установивши, що розпорядження про відчуження спірної земельної ділянки, що перебувала в державній власності, було прийняте обласною державною адміністрацією з перевищенням повноважень, оскільки жодних дій щодо розпорядження цією земельною ділянкою Кабінетом Міністрів України не вчинялось, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника - держави - поза його волею, а тому суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для витребування зазначеної земельної ділянки від добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України.

Така сама правова позиція міститься в постанові Верховного суду України № 6-99цс14 від 17 грудня 2014 року.

За таких обставин прокурором правильно обрано такий спосіб захисту порушеного права як витребування майна з незаконного володіння останнього власника земельних ділянок, оскільки вони вибули з власності держави поза волею уповноваженого органу влади і підлягають поверненню до земель державної власності.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про витребування із незаконного володіння земельних ділянок необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову заступника Генерального прокурора України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги першого заступника прокурора Київської області та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в частині задоволення позову про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку виданих ОСОБА_2 та в частині відмови у задоволенні позову про витребування із незаконного володіння земельних ділянок скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, державного підприємства «Київське лісове господарство» в частині визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку виданих 5 серпня 2009 року та 29 січня 2010 року ОСОБА_2 відмовити.

Позов заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства земельних ресурсів України, Державного комітету України із земельних ресурсів, державного підприємства «Київське лісове господарство» в частині витребування із незаконного володіння земельних ділянок задовольнити.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 земельні ділянки площею 1,9273 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_57), 1,5812 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_59), 1,7457 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_61), 1,9071 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_63), 1,98 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_65), 1,9799 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_73, 1,4850 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_67), 2,97 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_69), 1,98 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_71), що розташовані на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, на користь держави та повернути ці земельні ділянки в постійне користування державного підприємства «Київське лісове господарство».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: