Провадження № 22-ц/780/2439/15 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 40 14.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою міського голови м. Березань ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом міського голови м. Березань ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року позивач міський голови м. Березань ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Заявлені вимоги мотивував тим, що 21 липня 2014 року ОСОБА_3 направив лист-звернення Президенту України та Генеральному прокурору України про те, що 20 липня 2014 року в м. Березань відбулося поховання українського воїна ОСОБА_4, вбитого внаслідок нічного артнальоту на табір сил АТО. Основну увагу акцентував на неправдивий інформаційний супровід цієї трагічної події громаді міста, що будучи міським головою, ОСОБА_2, у своєму публічному виступі на громадянській панахиді в міському Будинку культури звинуватив у смерті воїна діючу владу України, яка не забезпечила мирного врегулювання конфлікту на сході України; доводив до відому найвищих посадових осіб України, що на заході поховання українського воїна громада м. Березань отримала неправдиву інформацію про вину у смерті ОСОБА_4 від діючої української влади, приховуючи дійсну вину російської сторони. Позивач вважав, що інформація, яка була поширена відповідачем, не відповідає дійсності, є прямим наклепом на посадову особу - міського голову, порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність та завдає шкоди діловій репутації. Просив визнати недостовірною інформацію відносно міського голови м. Березань ОСОБА_2, поширену головою Громадської ради при Київській обласній державній адміністрації, ОСОБА_3 у листі-зверненні від 21 липня 2014 року № 105 до Президента України Порошенка П.О. та Генерального прокурора України Яреми В.Г. щодо проведення заходів по похованню ОСОБА_4, загиблого при захисті України; зобов'язати ОСОБА_3 не пізніше наступного дня від набрання рішенням законної сили спростувати інформацію, вказану у попередньому пункті, шляхом направлення офіційних листів до Президента України та Генерального прокурора України щодо недостовірної інформації відносно міського голови Березанської міської ради Київської області ОСОБА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року в задоволенні позову міського голови м. Березань ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, зобов'язати відповідача спростувати інформацію про те, що позивач «на заході поховання українського воїна ОСОБА_4, громада міста Березань отримала від міського голови ОСОБА_2 неправдиву інформацію про вину у смерті цього воїна від діючої української влади і приховано дійсну вину російської сторони» шляхом направлення офіційних листів до Президента України та Генерального прокурора України щодо недостовірної інформації відносно міського голови Березанської міської ради Київської області ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи міському голові м. Березань ОСОБА_2 в задоволенні позову про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, суд першої інстанції виходив із того, що дії відповідача щодо звернення до Президента України та Генерального Прокурора України є такими, що передбачені ст. 40 Конституції України, цими діями відповідач не порочив честь, не принижував гідність та не дискредитував ділову репутацію позивача, та прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що листом Громадської ради при Київській обласній державній адміністрації від 21 липня 2014 року № 105 за підписом голови Громадської ради ОСОБА_3 повідомлено Президента України Порошенко П.О., із направленням копії Генеральному Прокурору Яремі В.Г., про те, що «20 липня 2014 року в м. Березань Київської області відбулося поховання ОСОБА_4, березанця, українського воїна, вбитого наслідок нічного артнальоту на табір сил АТО біля українсько-російського кордону. Як пізніше встановлено, цей наліт був з території Ростовської області Росії з російських артилерійських установок реактивного залпового вогню типу «Град». Глибоко співчуваючи незворотній втраті, я, голова Громадської Ради при Київській ОДА, зобов'язаний звернути увагу на неправдивий інформаційний супровід цієї трагічної події в громаді м. Березань Київської області. Міський голова, ОСОБА_2, у своєму публічному виступі на громадянській панахіді в міському Будинку Культури звинуватив у смерті воїна діючу владу України. Він не повідомив, що стріляли з території Росії, що артилерія типу «Град» є тільки на озброєнні в російській армії, а звинуватив діючу владу. «Колишній» голова Березанської міської організації Партії Регіонів, мер Березані ОСОБА_2 не повідомив, що під час АТО воїни біля кордону України забезпечували безпеку держави, і в момент артнальоту були в палатках на нічному відпочинку, але публічно звинуватив у смерті діючу владу, яка за його словами, «не забезпечила мирного врегулювання конфлікту на сході України». Така позиція міського голови змусила звернути увагу на інші деталі публічної події: організаційно ведення поховального заходу було доручено від міського голови особі, яка за два тижні до цього їздила в Росію на урочистості до Дня Росії, де виконував пісні перед окупантами (ОСОБА_8, нач. управління культури і туризму м. Березань); на вході до Будинку Культури кріплення для прапорів були пустими, не було державних прапорів з траурними стрічками; громадська панахида була проведена в фойє Будинку Культури, де вміщується лише до 60 чоловік, в той час як прощатися до Будинку Культури прийшло до тисячі людей з 15 тис. населення міста; трансляція панахиди на вулицю не була озвучена; поховання на кладовищі не забезпечено інформаційно в патріотичному державницькому дусі, не було біля могили виступу від влади при кількості громадян більше 200 чол.; зібрання громадян за поминальним столом не було забезпечено інформаційно місцевою владою в патріотичному дусі, а пущено на самоплив. Таким чином, на заході поховання українського воїна ОСОБА_4 громада міста Березань отримала від міського голови ОСОБА_2 неправдиву інформацію про вину у смерті цього воїна від діючої української влади і приховано дійсну вину російської сторони. Прошу звернути увагу, що це відбувається при систематичній бездіяльності щодо державного контролю та нагляду мера ОСОБА_2 з боку Баришівської міжрайонної прокуратури, і особисто прокурора ОСОБА_15., до якого Громадська рада області неодноразово направляла письмові звернення» (а. с. 4).

За змістом ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 94, 277 ЦК України, кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст. ст. 200, 201 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, ім'я (найменування), інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

До способів захисту немайнових прав відноситься, зокрема, спростування недостовірної інформації, заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права. Відповідно до ст. ст. 201, 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до ст. 14 вказаного Закону поширення інформації - це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошеної інформації.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про інформацію» джерелами інформації є передбачені або встановлені Законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об'єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи. При цьому, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пунктах 11, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з'ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов'язків, то належним відповідачем є саме вона.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що звернення голови Громадської ради при Київській облдержадміністрації ОСОБА_3 здійснив саме як голова громадської ради на підставі та в порядку, передбаченому ст. 12 Типового положення про громадську раду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 2010 року № 996, фізична особа ОСОБА_3 не звертався та не підписував жодних документів щодо позивача, а його повноваження як голови Громадської ради припинені постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 688.

Враховуючи, що лист від 21 липня 2014 року за підписом ОСОБА_3 містить назву його посади як голови відповідного органу, виготовлений на бланку Громадської Ради при Київській обласній державній адміністрації, має реквізити офіційного документа (дата, вихідний номер), а в самому листі є посилання на виконання ОСОБА_3 обов'язків посадової особи, колегія суддів вважає, що звернення до відповідача як до фізичної особи із таким позовом є безпідставним, оскільки він виконував свої обов'язки як представник постійно діючого колегіального виборного консультативно-дорадчого органу при державній адміністрації.

Відтак, відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги про те, що позов правомірно пред'явлено особисто до ОСОБА_3 як громадянина України, який на бланку Київської обласної державної адміністрації «Громадська рада» направив лист - звернення наклепницького змісту.

При цьому колегія суддів враховує, що хоча згідно п. 11 Типового положення про громадську раду, головою громадської ради не може бути обрано посадову або службову особу органу державної влади, це не означає, що сама по собі особа, яка є головою громадської ради, посадовою особою не є, оскільки голова очолює постійно діючий колегіальний виборний консультативно-дорадчий орган при державній адміністрації та має ряд відповідних функцій і повноважень.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 688 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2010 р. № 996» припинено повноваження громадських рад при міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київській та Севастопольській міських, районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністраціях, утворених до 22 лютого 2014 року.

Отже, припинення повноважень ОСОБА_3 на посаді голови Громадської Ради при Київській обласній державній адміністрації дійсно унеможливлює виконання позовних вимог про спростування ним інформації шляхом направлення офіційних листів до Президента України та Генерального прокурора України, оскільки лист від 21 липня 2014 року направлено відповідачем як посадовою особою.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що згідно положень статті 40 Конституції України та з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, а не поширення недостовірної інформації.

В матеріалах справи міститься колективний лист мешканців м. Березань на ім'я голови Громадської ради при Київській обласної державної адміністрації ОСОБА_3 про необхідність втручання для громадського впливу на міського голову ОСОБА_2 і розслідування певних дій через огляду нагляду прокуратури та Президента України для прийняття законних рішень та для проведення перевиборів міського голови міста Березань (а. с. 15).

В рішенні наведені показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, якими вони частково підтвердили інформацію, наведену в колективному листі.

Таким чином, наведена відповідачем інформація є зверненням колегіального органу до посадових осіб на підставі колективного звернення громадян, що підлягає перевірці у визначений законом строк, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що дії відповідача є правомірними, передбаченими ст. 40 Конституції України, цими діями відповідач ніяким чином не порочив честь, не принижував гідність та не дискредитував ділову репутацію позивача, і відхиляє доводи апеляційної скарги із спростуваннями показань свідків, оскільки ці дані є предметом перевірки адресатів звернення.

Із цих же підстав відхиляються доводи апеляційної скарги, що інформація поширена за підписом ОСОБА_3, який не був на місці події і зводить таким чином наклеп на позивача.

Так, відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Однак позов подано на бланку виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області та має реквізити вихідного документа, тобто не є позовом фізичної особи. Позивач - міський голова м. Березань ОСОБА_2 - є посадовою особою, головою виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на підставі ст. ст. 11, 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», звернення до суду посадової особи органу місцевого самоврядування можливе з дотриманням вимог, передбачених ст. 18-1 даного закону.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Крім того, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач не вказав у позові, яка конкретно інформація або факти з листа, направленого на адресу Президента України та Генерального прокурора України, підлягають визнанню недостовірними.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції, детально встановивши обставини, що мають значення для справи, та перевіривши їх доказами, піддавши ґрунтовному аналізу норми закону, які регулюють дані правовідносини, обґрунтовано відмовив міському голові ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу міського голови м. Березань ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.