Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1494/15 Головуючий у 1 інстанції: Лаптєв М.В.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину, вмотивувавши свої вимоги тим, що він домовився з відповідачем про купівлю-продаж кімнати АДРЕСА_1 за 29 000 грн. Для оформлення документів передав відповідачу кошти в сумі 2 500 грн. Крім того, 09.04.2014р. ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який діяв від імені позивача, підписали попередній договір, згідно з яким відповідач зобов'язався передати йому у власність шляхом укладання договору купівлі-продажу кімнату АДРЕСА_1. Однак до теперішнього часу договір купівлі-продажу вказаної кімнати між ними не укладено, відповідач передані кошти в сумі

2 500 грн. не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає. Вважаючи вищевказаний укладений договір нікчемним, позивач просив суд застосувати до нього наслідки нікчемного правочину та стягнути з відповідача на свою користь передані кошти в сумі 2500 грн., а також витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апелянт ОСОБА_2, будучи повідомлений належним чином про розгляд справи, у судове засідання апеляційного суду 02 квітня 2015р. не з»явився. Від його представника ОСОБА_6 надано заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідач ОСОБА_3 викликався за адресою місця реєстрації, зазначеною у матеріалах справи: копії паспорту, довідки житлового органу, а саме: м. Слов»янськ, вул.

Калініна, 2 кв. 101 ( а.с. 16, 18-20, 41 ), але повістки повертались із зазначенням про відсутність вдома, про сплив терміну зберігання, неявку до поштового відділення за залишеним повідомленням. Зазначений в позові номер його мобільного телефону не відповідав із вказівкою опертора про відсутність мобільного зв»язку.

Однак з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 обізнаний про наявність справи щодо спору з ОСОБА_2 у суді, оскільки мається розписка, в якій він розписався про отримання копії позовної заяви, повістки в судове засідання у цій справі на 12.12.2014р. до Слов»янського районного суду Донецької області, а також примав участь у судовому засіданні 23.12.2014р. у Слов»янському міськрайонному суді ( а.с. 37, 43, 48). Про іншу адресу свого місцезнаходження ОСОБА_3 суд не повідомив.

За викладений обставин, колегія вважає, що у відповідності до вимог вищенаведеної статті 77 ЦПК України направлені ОСОБА_3 судові повістки вважаються доставленими, тому колегія вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст. 305 ЦПК України за відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що попередній договір в силу статті 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, та жодна із сторін не вимагала його нотаріального посвідчення.

Проте колегія не може погодитись з такими висновками суду, оскільки вони суперечать нормам матеріального права, які регулюють спірні відносини, але не застосовані судом. Натомість, судом застосовані ті норми матеріального права, які не розповсюджуються на випадки, коли предметом попереднього договору є нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на праві власності належить кімната АДРЕСА_1, про що мається запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 20-21).

09 квітня 2014р. між ОСОБА_2, від імені якого на підставі договору доручення № 52/651 від 09.04.2014р. діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_3 в простій письмовій формі був укладений попередній договір, згідно з яким сторони зобов»язались до 31 травня 2014р. укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу кімнати АДРЕСА_1 ( а.с. 17).

Згідно з пунктом 2 умов цього попереднього договору ціна продажу об»єкта складає 29 000 грн., а на підтвердження свого зобов»язання укласти договір купівлі-продажу цієї кімнати ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 отримав 2 500 грн.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

За положеннями частини 1 статті 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

З системного аналізу вказаних норм цивільного права слідує, що попередній договір щодо продажу квартири підлягає нотаріальному посвідченню, як і договір купівлі-продажу, а недодержання цих вимог вказує на нікчемність такого попереднього договору.

Отже, укладений між сторонами попередній договір від 09 квітня 2014р. в силу закону є недійсним, тобто нікчемний, і в такому разі у відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦПК України визнання такого правочину недійсним не вимагається.

Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків нікчемного право-

чину може бути пред»явлена будь-якою заінтересованою особою.

Враховуючи, що в пункті 3 попереднього договору від 09.04.2014р. сторони в стверджувальній формі зазначили, що на підтвердження обов»язку з укладення договору купівлі-продажу продавець передав, а покупець прийняв суму грошей, яка є гарантійною і складає 2 500 грн., то ці обставини визнані сторонами, які підписались під вказаним текстом угоди.

Тому колегія вважає, що факт передання стороною покупця продавцю ОСОБА_3 вказаної суми в розмірі 2 500 грн. є доведеним, а відтак ці кошти підлягають поверненню відповідачем позивачеві шляхом стягнення в порядку застосування наслідків нікчемного правочину.

Враховуючи все вищенаведене, колегія вважає, що рішення суду постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України у зв»язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір за подання позову у сумі 243,60 грн. та судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 121,80 грн., а всього - 365,40 грн.

Разом з тим, не підлягають стягненню витрати на правову допомогу у сумі 200 грн., оскільки позивачем не надано доказів, що адвокат Прокопцев С.В. складав саме йому позовну заяву, так як в квитанції не зазначено, що позовну заяву складено ОСОБА_2, а платником у квитанції виступає ОСОБА_5, довереності на якого від позивача матеріали справи не містять ( а.с. 34).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2014 року у цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Застосувати наслідки нікчемного правочину - поперднього договору від 09 квітня 2014р., укладеного між ОСОБА_5, який діяв в інтересах ОСОБА_2 на підставі договору доручення № 52/651 від 09.04.2014р., як покупцем та ОСОБА_3 як продавцем, стягнувши з ОСОБА_3, 22 червня 1984р.н., РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2, РНКОПП НОМЕР_2, місце мешкання: АДРЕСА_2, отримані за нікчемним правочином кошти у сумі 2 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 365,40 грн.

У відшкодуванні витрат на правову допомогу ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.