У х в а л а

іменем україни

1 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про визнання права власності;

за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» про визнання іпотекодержателем,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5 на рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 24 січня 2010 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі - ТОВ «Аверс-Сіті») було укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого він придбав майнові права на частину житлового комплексу по АДРЕСА_1, зокрема двокімнатної квартири під будівельним АДРЕСА_1.

Посилався на те, що 24 січня 2011 року між ним та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено договір купівлі-продажу майнових прав «НОМЕР_1, згідно якого він придбав майнові права на двокімнатну квартиру під будівельним АДРЕСА_1. Відповідно до п. 1.4 договору він набуває право власності на квартиру після введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію та оформлення відповідних правовстановлюючих документів.

На виконання умов цього договору він сплатив 665 725 грн 34 коп, проте товариство після введення будинку в експлуатацію у порушення умов договору не передало йому документи на квартиру, чим порушило його право власності. Враховуючи викладене, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 та ТОВ «Аверс-Сіті», в якому посилалось на те, що відповідно до умов кредитного договору від 17 грудня 2007 року ОСОБА_6 отримав від нього кредитні кошти у розмірі 533 182,50 доларів США з цільовим призначенням - придбання паперів-облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 7 406 штук з метою фінансування будівництва житлової нерухомості згідно договору від 02 листопада 2007 року, укладеного з товариством «Регіональні будівельні інвестиції» (далі - ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції»), бронювання квартири АДРЕСА_1. Отже, майнові права на зазначену квартиру перебували в заставі банку. Того ж дня ОСОБА_6 передав банку зазначені цінні папери в заставу. Проте 27 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Аверс-Сіті» укладено договір відступлення права вимоги, а потім з урахуванням затвердженої судом мирової угоди між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, останній відчужив майнові права, передані банку в заставу, ОСОБА_4 Враховуючи викладене, банк просив визнати його іпотекодержателем указаної квартири, надати йому повноваження для вчинення реєстрації іпотеки між банком та ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 6 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ТОВ «Аверс-Сіті» передати ОСОБА_4 технічний паспорт на зазначену квартиру. У задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 26 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2014 року відмовлено у визнанні мирової угоди між ОСОБА_4 та ТОВ «Аверс-Сіті». Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Аверс-Сіті», третя особа - ПАТ «КБ «Надра», про визнання права власності. Відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4, ТОВ «Аверс-Сіті» про визнання іпотекодержателем.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2014 року рішення Ірпінського міського суду Київської області 18 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області 18 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2014 року в частині відмови ОСОБА_4 до ТОВ «Аверс-Сіті» у визнанні права власності на квартиру та ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до ТОВ «Аверс-Сіті», третя особа - ПАТ «КБ «Надра», про визнання права власності, оскільки ОСОБА_4 не надав суду доказів того, що у нього виникло право власності на квартиру АДРЕСА_1 і це право зареєстровано у порядку, встановленому ст. 331 ЦК України. Отже суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 не є власником вище зазначеної квартири,а тому не вправі визнавати за ним право власності, оскільки з такою вимогою в порядку ст. 392 ЦК України може звертатися лише власник такого майна, якщо це право оспорюється або визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права.

Судом установлено, що ОСОБА_4 свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а ТОВ «Аверс-Сіті» відповідно до пункту 1.4 договорів купівлі-продажу майнових прав зобов'язувалось після введення об'єкта капітального будівництва в експлуатацію оформити відповідні правовстановлюючі документи.

Також судом установлено, що будинки, складовою частиною яких є спірні квартири, було введено в експлуатацію 16 вересня 2011 року (про що свідчить сертифікат відповідності серії КС №6.

Згідно п. 3.2 даного договору право власності на майнові права переходить від продавця до покупця після підписання Акту, для підписання якого та отримання інших документів покупець має з'явитися до продавця на протязі 5 календарних днів з моменту отримання покупцем відповідного повідомлення від продавця.

Відповідно до статей 526, 527, 530-532 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Майном як особливим об'єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки ( частина перша статті 190 ЦК України).

Майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (стаття 3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб'єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб'єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України.

При цьому рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 22 вересня 2011 року № 270 було доручено КП КОР «Ірпінське бюро технічної інвентаризації» оформити та видати поквартирно свідоцтва про право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на квартири введеного в експлуатацію будинку за адресою: АДРЕСА_1

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року № 6-129цс14 відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ірпінського міського суду Київської області 18 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2014 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Викладені в судових рішеннях висновки відповідають фактичним обставинам, встановленим на підставі поданих сторонами доказів, і ґрунтуються на нормах матеріального права. Порушень норм процесуального законодавства при проведенні оцінки доказів не встановлено.

З огляду на викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України підстави для задоволення касаційної скарги і скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 8 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про визнання права власності; за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» про визнання іпотекодержателем залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко