Справа № 369/1851/15 Головуючий у І інстанції Нікушин В.В.
Провадження № 22-ц/780/4646/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 29 10.08.2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Мережко М.В.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який мотивував наступним:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 1998 року із ОСОБА_3 на користь позивача стягнуто борг в розмірі 13 320,00 грн., інфляційні втрати та 3% річних в розмірі 14 798, 52 грн., а всього - 28 118,52 грн. Постановою державного виконавця від 04 листопада 1998 року відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення вказаного боргу зі ОСОБА_3 Відповідач зобов'язання не виконала, на сьогоднішній день гроші в повному обсязі йому не повернуті. Також зазначив, що за період з 01 січня 2009 року по 01 лютого 2014 року сума боргу з урахуванням індексу інфляції (129,6%) складала 36 441,60 грн., три відсотки річних - 4217,78 грн. З урахуванням уточнення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь борг з урахуванням індексу інфляції в розмірі 36 441,60 грн. та 3% річних в розмірі 4217,78 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для вирішення справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом незаконно відмовлено у задоволенні позовних вимог, при вирішенні спору взято до уваги невірні дані про часткову сплату відповідачем боргу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду наведеним вимогам не відповідає.

У відповідності до положень ст. 62 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на частину боргу у розмірі 14 798, 52 грн. суд першої інстанції виходив з того, що присуджена до стягнення за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 1998 року сума складається з 13 320,00 грн. безпосередньої суми боргу та нарахованих на неї суми інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 14 798, 52 грн. При цьому сума інфляційних втрат та 3% річних не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 509 ЦПК України, а є негативними наслідками невиконання боржником свого зобов'язання, на які повторне нарахування таких санкцій не допускається. За таких умов нарахування відповідно ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних на суму 14 798, 52 грн. не передбачене законодавством. З такою позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її виваженою та аргументованою.

При ухваленні рішення про відмову у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до наданої державним виконавцем довідки відповідач вже здійснив погашення основної суми заборгованості, а непогашений залишок складається з вищезгаданих інфляційних втрат та 3% річних, присуджених до стягнення за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 1998 року. За таких умов підстави для застосування передбачених ст. 625 ЦК України наслідків невиконання основного зобов'язання відсутні. З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Відповідно до положень ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу - проценти і неустойка, у третю чергу - основна сума боргу.

Зважаючи на положення наведеної норми та даних, що містяться в довідці-розрахунку № 440/3 ВП 43501222 ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції від 25.05.2015 р., відповідач розпочала погашення основної суми боргу за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 1998 року лише з лютого 2015 року. Усі здійснені нею до того часу проплати мають відноситися до погашення саме передбачених рішенням суду нарахувань на основну суму заборгованості (інфляційних та 3 % річних). У своєму позові ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних, нараховані за період з 01.01.2009 року по 01.02.2015 року. Таким чином погашення основної суми заборгованості у вказаний період не здійснювалося, відтак висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для здійснення такого роду нарахувань не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

В ході розгляду справи відповідач подала заяву про застосування до вимог позивача позовної давності. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України позовна давність для даного виду правовідносин встановлюється тривалістю у 3 роки. У своєму позові позивач просив суд поновити йому пропущений строк позовної давності, однак не довів поважності причин його пропуску. За таких умов клопотання позивача про поновлення строку позовної давності не може бути задоволене судом, відтак, враховуючи дату звернення позивача до суду, його вимоги щодо нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат та 3% річних за період до 19.02.2012 р. не підлягають до задоволення.

Не підлягають до задоволення й вимоги про стягнення основної суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції, оскільки основна сума боргу вже була стягнута рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 жовтня 1998 року. За таких умов на користь позивача підлягає стягненню лише сума інфляційних втрат через несвоєчасне погашення боргу (без повторного стягнення основного боргу) та нарахованих на нього 3 % річних за період з 19.02.2012 р. по 01.02.2015 р., що складає 3809,52 грн. та 1178,00 грн. відповідно.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 3 809,52 грн., три відсотки річних у розмірі 1178,00 грн., а всього - 4 987 (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят сім) гривні 52 копійки. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді