УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про визнання договору дарування житлового будинку удаваним, визнання договору дарування будинку таким, що укладений як договір купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати удаваним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1, укладений, 11 травня 2004 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5; визнати договір дарування вказаного житлового будинку таким, що укладений як договір купівлі-продажу.

Мотивувала тим, що з 22 липня 1995 року до 14 липня 2013 року перебувала з ОСОБА_5 у шлюбі. За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано майно, у тому числі житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,063 га, що розташовані по АДРЕСА_1. Вказаний будинок сторони придбали у травні 2004 року за спільні, а також позичені кошти. Оформленням усіх документів займався ОСОБА_5 Після придбання будинку за спільні кошти був проведений поточний та капітальний ремонти. Після розірвання шлюбу згоди про поділ майна сторонами не досягнуто. У липні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільно набутого за час шлюбу майна. Отримавши в ході розгляду справи у відповідача правовстановлюючі документи на спірний будинок, з'ясувала, що його придбання було оформлене за договором дарування з продавцем ОСОБА_7, а не договором купівлі-продажу, хоча за будинок були сплачені спільні кошти подружжя. Про вищевказану обставину їй не було відомо, про це вона дізналася лише 18 липня 2014 року.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06 січня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального права та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Апеляційний суд обґрунтовано не прийняв до уваги доводи представника позивача про те, що допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт передачі грошей у сумі 3 000 доларів США при укладанні саме договору купівлі-продажу будинку. Правильно залишив без змін рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до п. 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи зі змісту статті 59 ЦПК України та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Зазначив, що та обставина, що сторони договору не змогли належним чином пояснити у зв'язку з чим ОСОБА_7 подарував відповідачу будинок, не є істотною обставиною та не впливає на вирішення спору.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
І.М. Фаловська