АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6819/15 Головуючий 1 інст. - Аркатова К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Пшенічної Л.В.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про визнання незаконними нарахувань суми боргу, визнання існування авансового внеску, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі».

В обґрунтування свого позову посилався на те, що у листопаді 2005 року він встановив в своїй квартирі АДРЕСА_1 лічильники споживання гарячої та холодної води.

14 грудня 2005 року здійснив повний фінансовий розрахунок з відповідачем.

Зазначив, що з грудня 2004 року по теперішній час він зробив авансовий внесок на свій особистий рахунок в Комунальному підприємстві «Харківські теплові мережі» в сумі 180,34 грн. за 38 м3 гарячої води повноцінної якості, але теплоносій не відповідав вимогам якості, і по лічильнику він спожив тільки 24,81 м3 гарячої води сумнівної якості.

За його авансовим внеском Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» заборгував йому 13, 19 куб. м гарячої води.

Вказав, що неодноразово звертався до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з приводу неякісного теплопостачання.

На протязі багатьох років контролери Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» складали акти - претензії.

Вважав, що починаючи з листопада 2007 року по липень 2014 року відповідач порушує фінансову дисципліну та нараховує щомісячні податки, які не підтверджені актами - претензіями, нараховує йому борг, якого не існує.

Зазначив, що такі дії Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» спричиняють йому моральну шкоду, порушуючи його стан здоров'я.

Просив визнати незаконними нарахування на О/Р № НОМЕР_1 сум боргу за нібито спожиту гарячу воду з листопада 2007 року по липень 2014 року, що підтверджується показниками лічильників та актами - претензій; згідно з № 311-н/18 від 01.06.2009 року, № 3/551-д/07 від 05.03.2012 року, № Д-1006/07 від 30.09.2014 року та п.19 ПКМ № 630 визнати існування авансового внеску на О/Р № НОМЕР_1; визнати борг КП «ХТМ» на О/Р № НОМЕР_1 неспожитої гарячої води в обсязі 13,19 м3, згідно з авансовим внеском і зобов'язати КП «ХТМ» надати йому можливість спожити заборговану гарячу воду повноцінної якості, згідно з показниками його лічильника ЛВ-4Т; стягнути з КП «ХТМ» на його користь завдану йому на протязі багатьох років тяжку моральну шкоду в розмірі 1,00 грн. і відшкодувати її на його О/Р № НОМЕР_1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення - скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, обґрунтовано виходив з обставин справи та вимог закону.

Відповідно до вимог ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року та п.30 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за № 630 споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 зазначених Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, є абонентом КП «Харківські теплові мережі» та споживачем гарячого водопостачання.

З 25 листопада 2004 року нарахування ОСОБА_1 за гаряче водопостачання КП «Харківські теплові мережі» виконувались згідно з показниками приладу обліку, встановленого у квартирі.

За заявами ОСОБА_1 представниками відповідача складалися акти, на підставі яких здійснювались перерахунки оплати вартості наданих послуг, якщо відбувалося погіршення якості гарячого водопостачання.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в порушення вимог «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» не в повному обсязі сплачував за надання послуг, внаслідок чого станом на 01 липня 2014 року у нього виникла заборгованість в сумі 1142, 92 грн.

Заочним рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2014 року відмовлено КП «Харківські теплові мережі» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення з нього зазначеної суми за спливом строку позовної давності, проте не зазначено, що заборгованості у ОСОБА_1 не існує.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

Визнання існування авансового внеску на О/Р № НОМЕР_1, визнання боргу КП «ХТМ» на О/Р № НОМЕР_1 неспожитої гарячої води в обсязі 13,19 м3 згідно з авансовим внеском і зобов'язання КП «ХТМ» надати ОСОБА_1 можливість спожити заборговану гарячу воду повноцінної якості, згідно з показниками його лічильника ЛВ-4Т не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту.

Частинами 2, 3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Із пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" із змінами та доповненнями вбачається, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого позивач при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять доказів завдання відповідачем ОСОБА_1 моральної шкоди.

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що суд першої інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213 - 215 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1

Оскільки під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що суд першої інстанції встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії