14.04.2015 Справа № 2-722/ 2014 рік
Провадження №2/720/540/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Новоселиця

Новоселицький районний суд Чернівецької областів складі: головуючого судді Вівчар Г.А.

при секретарі Топала Ю.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики і боргової розписки недійсними, суд, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 28.07.2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики відповідно до якого останній отримав по розписці гроші в сумі 7428.00 долара США та 3315.00 Євро, що на день позик за офіційним курсом НБУ України склало 92744 грн. 50 коп..

Відповідач відповідно до п.2 договору позики зобов'язаний був повернути суму позики до 28.07.2012 року. Після настання вказаної дати відповідач не повернув суму боргу.

Позивач вважає, що відповідач відповідно до укладеного між сторонами договору позики зобов'язаний повернути суму позики відповідно до офіційного курсу НБУ України станом на день звернення до суду та він має право на стягнення з відповідача на його користь 3% за користування позиченими грошами.

Позивач просить суд стягнути з відповідача в загальній сумі 150510 грн. 55 коп..

Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом в якому зазначив, що між сторонами був укладений усний договір купівлі продажу автомобіля марки Мерседес Акторос, 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і причеп марки РОР 100 м. кубічних, 2000 року випуску. Вартість автомобіля на день укладання усної угоди складала 55000 доларів США. Він одразу передав ОСОБА_4 25000 доларів США а решта грошей мав сплачувати щомісяця по 1500 доларів США. Після сплати ОСОБА_4 43257 доларів США від вартості автомобіля, він запропонував оформити на нього автомобіль, а ОСОБА_4 запропонував невиплачену суму перевести у позику, в зв'язку з чим і бул укладений договір позики 28.07.2010 року. Грошей він по договору і по розписці не отримував.

ОСОБА_2 вважає, що укладений договір позики від 28.07.2010 року укладений з метою приховувати іншій правочин якій фактично був укладений між сторонами.

ОСОБА_2 просить суд визнати укладений договір позики від 28.07.2010 року між ним та ОСОБА_4 недійсним.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4, ОСОБА_1 заявлений позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, не визнав зустрічний позов в повному обсязі. Представник ОСОБА_1 суду додатково пояснив, що ОСОБА_4 відповідно до укладеного договору позики між сторонами дав ОСОБА_2 гроші якій останні зобов'язаний був повернути до дати вказаній у договорі. Підтвердженням отриманням грошей є розписка яка написана власноручно відповідачем ОСОБА_2. ОСОБА_4 не укладав з ОСОБА_2 усного договору купівлі продажу автомобіля. Надані відповідачем розрахунки вважає, що є неналежним доказом оскільки, не підписані ОСОБА_4.

ОСОБА_2 позов ОСОБА_4 не визнав в повному обсязі суду додатково пояснив, що він визнає факт укладання договору позики між ним та позивачем від 28.07.2010 року, визнає те що він власноручно написав розписку про отримання грошей в сумі 7428.00 долара США та 3315.00 Євро, але дані гроші він не отримав. Договір позики був укладений по існуючому боргу по усному договору купівлі продажу автомобіля якій був укладений між ними. Просить суд задовольнити його позовні вимоги, визнати договір позики недійсним та відмовити у задоволення позову ОСОБА_4.

Суд оцінивши пояснення сторін, покази свідків та досліджені докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню в повному обсязі а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав.

Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до договору позики від 28.07.2010 року . ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 3315 Євро та 7428.00 долара США. Даний договір був підписаний у присутності двох свідки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

На підставі даного договору 28.07.2010 року ОСОБА_2 власноручно написав розписку в отримані грошей від ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в сумі 3315 Євро та 7428.00 долара США.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показала, що договір позики та розписка в отримані грошей від 28.07.2010 року написані в її присутності, без ніякого примусу ні психологічного ні фізичного. Суму грошей яка передавалась по розписці вона не пометає.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 визнав факт укладання договору позики від 28.07.2010 року та факт що він власноручно написав розписку в отриманні грошей від 28.07.2010 року у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з ст..1047 ЦК України, 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ст..1049 ЦК України, За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з п.3 ч.1 ст.208 ЦК України,У письмовій формі належать вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

За правовим висновком Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, який, відповідно до ч.1 ст.360-7 є обов'язковим для всіх судів України, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Суд враховуючи, що сторони визнають факт укладання договору позики та підписану відповідачем розписку в отримані грошей суд вважає, що обставина укладання договору позики між сторонами і існуючий борг є доведеним і не потребує додатковому доказуванню.

На підставі наведених доказів та правових норм суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в 7428 долара США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 88863 грн. 24 коп., та 3315.00 Євро, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 53058 грн. 80 коп..

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням

встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Договором (розпискою) про надання відповідачу позики в сумі 7428.00 долара США та 3315.00 Євро, від 28 липня 2010 року зазначена дата повернення суми позики до 28 липня 2012 року тому суд приходить до висновку, що право вимоги у позивача повернення відповідачем передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми позики є правомірним.

Суд вважає, що сума боргу з якого слід стягнути три проценти річних складає 7428.00 долара США з яких 3% річних дорівнюють 449,51 долара США, що становить 5377 грн. 61 коп., та 3315.00 Євро з яких 3% річних дорівнюють 200.61 Євро, що становить 3210 грн. 90 коп..

Суд вважає, що в загальній сумі слід стягнути з відповідача на користь позивача 88863 грн. + 53058 грн. 80 коп. + 5377 грн. 61 коп. + 3210 грн. 90 коп. = 150510 грн. 55 коп..

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України , Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд вважає, що понесені судові витрати позивачем по квитанції від 11.08.2014 року в сумі 1505 грн. 11 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ст..215 ЦК України, 1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч.1 ст.218 ЦК України, Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

Суд оцінюючи пояснення сторін, надані сторонами докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що відповідно до вимог ст..58 та 59 ЦПК України ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів укладання з ОСОБА_4 договору купівлі продажу автомобіля, його посилання на покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, при укладанні договору суд вважає, що є неналежним доказом, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні зустрічного позову відсутні правові підстави.

Керуючись ст.ст. 10,59,60,61,208-218 ЦПК України і на підставі ст.. 208,215,218,625,1048 ЦК України, суд, -

вирішив:

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого с. Костичани, Новоселицького району. Чернівецької області ІПН:НОМЕР_2 на користь ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_3, загальну суму боргу за договором позики від 28 липня 2010 року в розмірі 150510 грн. 55 коп. ( сто п'ятдесять тисяч п'ятсот десять грн. 55 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого с. Костичани, Новоселицького району. Чернівецької області ІПН:НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_3, понесені судові витрати в сумі 1505 грн. 11 коп. ( одна тисяча п'ятсот п'ять грн.. 11 коп.).

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики і боргової розписки недійсними за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Вівчар Г.А.