Справа № 730/1275/2014-ц Провадження № 22-ц/795/455/2015 Головуючий у I інстанції: Тіслюк І. І.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

24 лютого 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В

Суддів : Вінгаль В.М., Зінченко С.П.

При секретарі : Шкарупі Ю.В.,

За участю : представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації - Лущика О.Г.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації про визнання протиправними і скасування рішень відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації, про покладення на відділ освіти обов`язку щодо відновлення викладання варіативної складової в навчальних закладах Борзнянського району з внесенням відповідних змін до робочих навчальних планів з метою проведення повноцінного фінансування варіативної складової, як невід`ємного компонента загальної середньої освіти; про притягнення начальника Борзнянського районного відділу освіти до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків і перевищення повноважень; про визнання недійсним наказу відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації від 28.04.2014 року №69,-

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що на момент звернення до Борзнянського районного суду з позовом до відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації вона являлась заступником голови Борзнянської районної організації Профспілки працівників освіти і науки України, депутатом Борзнянської районної ради, а тому мала право на представлення та захист інтересів співробітників закладів освіти Борзнянського району у суді. Апелянт посилалась на те, що суд не надав правової оцінки тому, що накази відділу освіти , які нею оскаржуються, було видано відповідачем з порушенням положень Конституції України, Кодексу законів про працю України, Бюджетного кодексу України, Законів України «Про оплату праці», «Про професійні спілки , їх права та гарантії діяльності», «Про загальну середню освіту» та інших підзаконних актів.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 листопада 2014 року ОСОБА_1, як депутат Борзнянської районної ради, звернулась до суду першої інстанції з позовом до відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації, в якому просила ухвалити рішення про визнання протиправними та скасування рішень відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації, про покладення на відділ освіти обов`язку щодо відновлення викладання варіативної складової в навчальних закладах Борзнянського району з внесенням відповідних змін до робочих навчальних планів з метою проведення повноцінного фінансування варіативної складової, як невід`ємного компонента загальної середньої освіти, про притягнення начальника Борзнянського районного відділу освіти до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків і перевищення повноважень, про визнання недійсним наказу відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації від 28.04.2014 року № 69.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 23 квітня 2014 року відділ освіти Борзнянської районної державної адміністрації видав наказ № 65 "Про зміну істотних умов оплати праці педагогічних працівників та працівників бібліотек", відповідно до якого з 26 червня 2014 року зменшено надбавки педагогічним працівникам загальноосвітніх навчальних закладів м. Борзни до 10 % посадового окладу (ставки заробітної плати); педагогічним працівникам загальноосвітніх навчальних закладів шкільних опорних округів - до 8 % посадового окладу (ставки заробітної плати); педагогічним працівникам загальноосвітніх навчальних закладів І-ІІІ ступенів - до 5 % посадового окладу (ставки заробітної плати); педагогічним працівникам загальноосвітніх навчальних закладів І-ІІ ступенів і І ступеня - до 2 % посадового окладу (ставки заробітної плати); педагогічним працівникам позашкільних навчальних закладів - до 5 % посадового окладу (ставки заробітної плати); педагогічним працівникам дошкільних навчальних закладів міста Борзни - до 10 % посадового окладу (ставки заробітної плати); педагогічним працівникам дошкільних навчальних закладів - до 5 % посадового окладу (ставки заробітної плати); методистам районного методичного кабінету, учителю-логопеду відділу освіти - до 10 % посадового окладу (ставки заробітної плати); працівникам бібліотек - до 5 % посадового окладу (ставки заробітної плати).

Позивач вважала, що відділ освіти не мав права на зменшення зазначених надбавок з 26 червня 2014 року в силу положень ст.ст. 2-1, 22 ч. 2 КЗпП України, ст. 21 ч. 3 Закону України «Про оплату праці», якими забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Диференціація надбавок для педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів міста Борзни та інших загальноосвітніх навчальних закладів (шкільних опорних округів, І-ІІІ ступенів, І-ІІ ступенів та І ступеня), а також для педагогічних працівників дошкільних навчальних закладів міста Борзни та інших дошкільних навчальних закладів, яку встановлено наказом відділу освіти, на переконання позивача, обмежила права педагогічних працівників сільської місцевості, а тому є дискримінацією за ознакою місця проживання.

Позивач зазначала, що всупереч приписам п.3 ст. 247 КЗпП України, п.3 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», вищенаведені накази відділу освіти не було узгоджено з виборним органом профспілкової організації.

Під час розгляду справи позивач в додатково поданих заявах просила суд покласти на відповідача обов`язок щодо відновлення викладання варіативної складової в навчальних закладах Борзнянського району з внесенням відповідних змін до робочих навчальних планів, проведення повноцінного фінансування варіативної складової як невід`ємного компонента загальної середньої освіти; ставила питання про притягнення начальника Борзнянського районного відділу освіти ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання нею службових обов`язків і перевищення повноважень; визнання недійсним наказу відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації від 28.04.2014 року № 69 „ Про внесення змін до наказу начальника відділу освіти від 23.04.2014 року № 65".

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1, як депутат місцевої ради, не є суб'єктом тих прав, свобод та інтересів , з приводу яких виник даний спір, а тому є неналежною стороною у даній справі та не має цивільної процесуальної правосуб'єктності.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду з наступних підстав.

Положеннями ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, а у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи , яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Звернувшись з даним позовом до відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації як фізична особа, ОСОБА_1 просила визнати протиправними та скасувати рішення відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації , що стосуються зменшення розмірів надбавок та скасування доплат працівникам закладів освіти Борзнянського району , стягнути на користь працівників указаних закладів суми невиплаченої заробітної плати, починаючи з 26 червня 2014 року, притягнути до дисциплінарної відповідальності начальника відділу освіти , зобов"язати відновити інші порушені права педагогічних працівників. Втім, судом першої інстанції вірно було встановлено, що на час видання відділом освіти оспорюємих наказів позивач педагогічним працівником не являлась, безпосередньо її трудові права ухвалені відповідачем рішення не зачіпають та не порушують.

Посилання позивача на те, що позов у даній справі нею було вчинено в інтересах працівників закладів відділу освіти в порядку реалізації права депутата Борзнянської районної ради на захист інтересів територіальної громади підставно не були взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» прописано вичерпний перелік повноважень депутата місцевої ради і ним не передбачено права окремого депутата на вчинення від власного імені позовів на захист прав, свобод та інтересів територіальної громади або окремих її членів.

Зважаючи на наведені обставини, положення ст.1, 3, 15 ЦПК України, ст. 231, 232 КЗпП України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що право звернення до суду з позовом на захист прав та інтересів працівників закладів відділу освіти Борзнянської районної державної адміністрації вона мала як заступник голови Борзнянської районної організації Профспілки працівників науки і освіти України не можуть бути врахованими апеляційним судом, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позов пред"явлено позивачем від імені фізичної особи, а не від Борзнянської районної організації Профспілки працівників науки і освіти України.

Положеннями п. 8 ч.1 ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 8 ч. 1 ст. 247 КЗпП України та п. 6.6 Статуту профспілки працівників освіти і науки України передбачено, що профспілка може представляти інтереси працівників за їх дорученням під час розгляду індивідуальних трудових спорів та у колективному трудовому спорі, сприяти їх вирішенню, проте з матеріалів даної справи наявності жодної з наведених підстав та обставин не вбачається.

Довід апеляційної скарги про відсутність у судовому рішенні правової оцінки наказів та дій відділу освіти з огляду на приписи Конституції України, Кодексу законів про працю України, Бюджетного кодексу України, Законів України «Про оплату праці», «Про професійні спілки , їх права та гарантії діяльності», «Про загальну середню освіту» та відповідних підзаконних актів, не заслуговує на увагу апеляційного суду через відсутність жодних доказів про порушення прав, свобод чи інтересів позивача, як фізичної особи, внаслідок видання відділом освіти Борзнянської районної державної адміністрації наказів щодо оплати праці.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності його висновків

Керуючись ст. 303, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: