Справа №486/2351/14-ц 14.04.2015 14.04.2015 14.04.2015
Провадження №22-ц/784/878/15
Головуючий першої інстанції: Падалка В.О.
Категорія: 59 Суддя-доповідач апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.,

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

при секретарі Горенко Ю.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради, третя особа: ОСОБА_4, про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету.

Позивач зазначала, що з 21 грудня 2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від даного шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 З квітня 2013 року між ними почали виникати сварки і вони почали проживати окремо. У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до Южноукраїнської міської ради з заявою про визначення способу спілкування з дитиною.

Рішенням Южноукраїнської міської ради від 07 серпня 2013 року № 248 визначено час спілкування ОСОБА_4 з його малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності матері ОСОБА_5 за попередньою домовленістю, але не рідше ніж три рази на тиждень.

Позивачка вважає вказане рішення незаконним, оскільки в порушення вимог п. 73 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» відповідний висновок службою у справах дітей не складався, до того ж заява ОСОБА_4 була розглянута не за місцем проживання дитини, а тому виконком Южноукраїнської міської ради не був правомочний приймати оскаржуване рішення.

Представник відповідача позов не визнала. Вказала, що 25 липня 2013 року на адресу виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради надійшла заява від ОСОБА_4 про визначення часу спілкування з його малолітнім сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій той повідомив, що на момент подачі ним заяви його дружина разом з малолітнім сином проживала в АДРЕСА_1, проте зареєстровані в АДРЕСА_2. Висновок службою у справах дітей не складався. Вважає, що рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 248 від 07 серпня 2013 року є законним та просила в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Скасовано рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 248 від 07 серпня 2013 року «Про визначення способу спілкування з малолітнім ОСОБА_6.» Стягнуто з виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати і закрити провадження у справі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник позивачки вважав рішення суду законним і обґрунтованим.

Згідно заяви виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради заперечень проти апеляційної скарги вони не мають.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивачки та третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно положень пункту 73 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини» (далі - Порядок), затвердженого Постановою КМУ від 24 вересня 2008 року № 866, у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає відповідну заяву до служби у справах дітей за місцем проживання дитини. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради № 248 від 07 серпня 2013 року «Про визначення способу спілкування з малолітнім ОСОБА_6.» було прийняте без відповідного висновку служби у справах дітей, що підтверджується листом відповідача від 17.02.2015р. № 21/02-33/589 (а.с. 37).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживає разом із матір'ю в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, про що зазначено у довідці Костянтинівської сільради від 18.07.2014р. № 866, заяві ОСОБА_4 до служби у справах дітей від 25.07.2013р. Южноукраїнської міської ради, висновку старшого дільничного інспектору Южноукраїнсокго МВ УМВС України в Миколаївській області від 17.09.2013р., а також в оскаржуваному рішенні органу опіки та піклування (а.с. 7, 31-33, 38). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Враховуючи викладене, з огляду на визначену Порядком територіальність розгляду заяв про визначення участі у вихованні дитини, Южноукраїнська міська рада не є належним органом опіки та піклування до компетенції якого входить вирішення спору ОСОБА_4 і ОСОБА_5 щодо участі у вихованні дитини.

За таких обставин судом правильно встановлено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 ЦК України оскаржуване рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради підлягає скасуванню, оскільки при його прийнятті відповідач, здійснюючи функції опіки та піклування, порушив вимоги, встановлені п. 73 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини».

Посилання апеляційної скарги на пропуск позивачкою строку звернення до суду з даним позовом, який, на думку апелянта, встановлений частиною 2 статті 19 СК України у 10 днів, є безпідставними.

Так, зазначеною нормою закону встановлено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 СК України.

Отже, вказана правова норма зазначає умови набрання чинності рішення органу опіки та піклування, а не встановлює строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про його оскарження, і такий строк ОСОБА_5 не пропущено.

Згідно статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», рішення державних адміністрацій районів, районних державних адміністрацій у місті Києві та Севастополі, виконавчих комітетів районних у містах, сільських, селищних рад про встановлення опіки та піклування над дітьми стосується відносин, що регулюються цивільним (глава 6 ЦК ) та сімейним (глава 19 СК) законодавством, і не належать до сфери публічно-правових відносин. Тому вимоги заінтересованих осіб про визнання таких рішень незаконними або визнання незаконними дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (стаття 18 СК) є спорами про захист прав і інтересів і відповідно до статті 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

За такого, доводи апелянта про те, що даний позов ОСОБА_5 повинен був розглядатися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства - є необґрунтованими.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам та ухвалив рішення про задоволення позову у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 17 лютого 2015 року Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді