Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/1031/15-ц
Провадження № 2/369/1052/15
08.04.2015 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Ковальчук Л.М.,
при секретарі Рябець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про заборону приватизації ? частини земельної ділянки,
У січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про заборону приватизації ? частини земельної ділянки, посилаючись на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 63/100 частин, а ОСОБА_2 - 37/100 частин житлового будинку № 5. Наразі ОСОБА_2 збирається відчужити належну їй частку будинку, а тому їй необхідно приватизувати земельну ділянку. Однак, як зазначала ОСОБА_1, ОСОБА_2 збирається приватизувати не 37/100 частин, а 50/100 частин земельної ділянки.
25 вересня 2013 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_2 було виділено ? частину земельної ділянки в зазначених межах у користування. Але при встановленні права власності ОСОБА_2 має в першу чергу спиратися на закон, відповідно до якого вона має право на приватизацію 37/100 частин земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, тобто пропорційно до її частки у праві спільної часткової власності жилого будинку.
ОСОБА_2 земельною ділянкою не користувалася.
ОСОБА_1 зазначала, що вона має право на першочергову купівлю іншої частки житлового будинку, та бажає викупити у ОСОБА_2 її частку у спільній частковій власності.
ОСОБА_1 також зазначала, що приватизація ОСОБА_2 земельної ділянки у розмірі 50/100 частин порушує не лише її інтереси, як співвласниці, а й інтереси її трьох неповнолітніх онуків, які проживають у вказаному будинку.
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила суд заборонити ОСОБА_2 приватизацію ? частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року було задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Боярську міську раду Києво-Святошинського району Київської області.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 поданий позов підтримала та просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.
Третя особа ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала проти його задоволення.
Представник третьої особи Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.
Оскільки позивач у судовому засіданні не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що поданий позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 37/100 частин домоволодіння за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Право власності ОСОБА_2 на вказану частину домоволодіння виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за реєстровим № 500 від 02 квітня 2012 року.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2010 року встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1, по ? частині кожен. Вказаним рішенням за ОСОБА_7 визнано право власності на 37/100 частин будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, АДРЕСА_1, та виділено йому в користування приміщення: коридор № 2-1 площею 3,0 кв.м. вартістю 2192,00 грн.; ванну № 2-2 площею 2,8 кв.м. вартістю 2046,00 грн.; туалет № 2-3 площею 0,8 кв.м. вартістю 585,00 грн.; кухню № 2-4 площею 5,3 кв.м. вартістю 3873,00 грн.; кімнату № 2-5 площею 11,7 кв.м. вартістю 8551,00 грн.; кімнату № 1-4 площею 16,9 кв.м. вартістю 12351,00 грн., загальною площею 40,5 кв.м., вартістю 29598,00 грн.; надвірні будівлі та споруди - ганок вартістю 209,00 грн.; гараж вартістю 6123,00 грн.; частина огорожі вартістю 6913,50 грн., разом - 13245,50 грн. За ОСОБА_1 визнано право власності на 63/100 частин будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, Києво-Святошинський район, Київської області, виділивши їй у користування приміщення: коридор № 1-1 площею 10,7 кв.м. вартістю 7820,00 грн.; коридор № 1-2 площею 5,6 кв.м. вартістю 4093,00 грн.; кімнату № 1-3 площею 10,9 кв.м. вартістю 7966,00 грн.; кімнату № 1-5 площею 11,6 кв.м. вартістю 8478,00 грн.; ванну № 1-6 площею 2,9 кв.м. вартістю 2119,00 грн.; кухню № 1-7 площею 6,4 кв.м. вартістю 4677,00 грн.; туалет № 1-8 площею 1,0 кв.м. вартістю 731,00 грн.; умивальник № 1-9 площею 0,9 кв.м. вартістю 658,00 грн.; коридор № 1-10 площею 3,9 кв.м. вартістю 2850,00 грн.; кімнату № 1-11 площею 15,0 кв.м. вартістю 10963,00 грн.; кімнату № 1-12 площею 11,7 кв.м. вартістю 8551,00 грн., загальною площею 80,6 кв.м., вартістю 58906,00 грн.; надвірні будівлі та споруди: балкон вартістю 366,00 грн., ганок вартістю 141,00 грн., погріб вартістю 2390,00 грн., сарай вартістю 2816,00 грн., альтанка вартістю 476,00 грн., басейн вартістю 1244,00 грн., ? частина огорожі вартістю 6913,50 грн., разом - 14346,50 грн. Також вказаним рішенням було виділено ОСОБА_7 та ОСОБА_1 у відокремлене користування земельну ділянку АДРЕСА_1, із визначенням меж кожної виділеної частини.

З наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_3 доводиться матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимогами ч. 2, ч. 4 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи та додані до позовної заяви докази, суд дійшов наступного висновку.

Крім посилань у позовній заяві позивача ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні будь-які матеріальні докази, які б належним чином підтверджували намір ОСОБА_8 приватизувати саме 50/100 частин земельної ділянки, а не 37/100, на які вона має право за законом. Порушення прав та інтересів ОСОБА_1 з боку ОСОБА_8 також не доведено, як і не надано підтвердження того, що відповідач ОСОБА_8 збирається відчужити належну їй частку житлового будинку та земельної ділянки із порушенням переважного права ОСОБА_1 на купівлю частки у спільній частковій власності.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Окрім того, у поданому позові позивач ОСОБА_1 просила суд заборонити ОСОБА_8 приватизацію ? частини земельної ділянки.

Однак, чинним законодавством України закріплено, що право на приватизацію є одним із способів набуття права власності на земельну ділянку.

Відповідно до вимог ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Однак, позивач ОСОБА_1 просила суд заборонити ОСОБА_8 здійснювати передбачене чинним законодавством України право на приватизацію земельної ділянки, при цьому не надаючи жодного доказу про порушення чи невизнання її немайнового чи майнового права чи інтересу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про заборону приватизації ? частини земельної ділянки, у зв'язку із недоведеністю заявлених позивачем вимог.

Керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України, ч.ч. 2-4 ст. 10 , ст.ст. 57-59, ч.ч. 1-3 ст. 60, 213, 215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 21 Конституції України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про заборону приватизації ? частини земельної ділянки, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Л.М. Ковальчук