Справа №2-1606/07 06.04.2015 06.04.2015 06.04.2015
Провадження №22-ц/784/697/15
Провадження №22-ц/784/697/15 Головуючий першої інстанції: Рудяк О.С.
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

06 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Орельською Н.М.,

за участю:

- представника позивача ОСОБА_3,

- представника особи, яка не приймала участі у справі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Бичковського О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк)

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гипроград» (далі - ТОВ «Гипроград») про розірвання договору та стягнення коштів,

встановила:

В лютому 2007 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6 та ТОВ «Гипроград» про розірвання договору та стягнення коштів.

Позивач зазначав, що 10 листопада 2006 року між ним та відповідачами укладено письмовий договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого позивач здійснив внесок у сумісну діяльність в розмірі 200 000 дол. США, а ТОВ «Гипроград» передало належне йому нерухоме майно - нежитловий об'єкт, що складається з двох нежитлових приміщень - АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що відповідачі не здійснювали сумісної підприємницької діяльності, а лише заволоділи його коштами, позивач просив суд розірвати договір про спільну сумісну діяльність від 10 листопада 2006 року та стягнути з відповідачів на його користь солідарно 1 010 000 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року визнана мирова угода сторін, за умовами якої: розірвано договір про спільну сумісну діяльність (договір простого товариства), укладений 10 листопада 2006 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ «Гипроград». Визнано право власності за ОСОБА_5 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, та нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2. Провадження у справі закрито.

23 травня 2014 року Банк звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду від 11 травня 2007 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування скарги посилався на те, що був та є іпотекодержателем спірного майна, а передачею іпотечного майна у власність позивачу порушені його права за договорами іпотек та вказана ухвала не відповідає вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

-2-

Приймаючи рішення про визнання мирової угоди сторін по справі та передаючи у власність позивача об'єкти нерухомості, що належали ТОВ «Гипроград», суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода сторін не суперечить закону та не порушує права і інтереси інших осіб.

Такого висновку суд дійшов лише на підставі двох свідоцтв про право власності на нерухоме майно ТОВ «Гипроград» виданих на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 27 квітня 2007 року.

Проте такий висновок суду не можна вважати законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди (частина 4 статті 175 ЦПК)

З матеріалів справи вбачається, що Банк участі у справі не брав.

Відповідачу ТОВ «Гипроград» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 листопада 2004 року належало нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.110-113).

30 листопада 2005 року на забезпечення виконання своїх кредитних зобов'язань, вказане товариство уклало з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», договір іпотеки, за яким передало в іпотеку вказаний нежитловий об'єкт (а.с.118-122).

Сторони договору іпотеки передбачили обов'язок іпотекодавця не відчужувати предмет іпотеки без отримання попередньої письмової згоди на це іпотекодержателя (п.3.1.6). На предмет іпотеки нотаріусом на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону відчуження на період дії договору.

Відомості про укладення договору іпотеки були зареєстровані в Державному реєстрі іпотек (а.с. 121-122).

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 квітня 2007 року № 985 виділено із вищевказаного нежитлового приміщення, яке перебувало в іпотеці банку, два об'єкта нежитлових приміщень та кожному з них надана нова адреса: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (а.с.123-124).

На підставі цього рішення, 11 травня 2007 року ТОВ «Гипроград» отримало нові свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.15-16).

Між тим, згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 30 листопада 2005 року, отримання ТОВ «Гипроград» нових свідоцтв про право власності на нерухоме майно, не припинило іпотеки.

11 травня 2007 року між сторонами по справі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ «Гипроград» укладено мирову угоду, за умовами якої, окрім розірвання договору про сумісну діяльність, в рахунок повернення коштів вкладу ОСОБА_5.(1 010 000 грн.) за ним визнається право власності на вказане нерухоме майно (а.с.17).

На час постановлення оскаржуваної ухвали суду, ТОВ «Гипроград» перед банком своїх зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором не виконало та попередньої письмової згоди Банку на відчуження за мировою угодою предмету іпотеки не отримало (а.с. 154).

-3-

Відповідач ТОВ «Гипроград» не зазначив банк учасником процесу і в суді відповідне питання, як це передбачено ст.ст. 33, 35 ЦПК України, не заявлялось.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів дійшла висновку, що затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 213 ЦПК України не звернув належної уваги на порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, не перевірив належність ТОВ «Гипроград» цих об'єктів на час розгляду справи, стан нерухомості (адреси) та наявність заборони розпоряджатися цим майном, яка або встановлена законом, або виникає на підставі договорів, чи не порушуються права інших осіб.

Заборона розпоряджатись нерухомим майном зазначеним у мировій угоді, без письмової згоди Банку, який є іпотекодержателем, передбачена як статтею 9 Закону «Про іпотеку», так і умовами іпотечного договору від 30 листопада 2005 року.

Проте, як встановлено, матеріали справи не містять відомостей про наявність письмової згоди банку на передачу іпотечного майна у власність іншій особі за умовами мирової угоди.

Отже, постановленою ухвалою суду вирішено питання про права банку, як іпотекодержателя, який не брав участі у даній справі.

Таким чином, приймаючи рішення про визнання мирової угоди сторін по справі та передаючи у власність позивача об'єкти нерухомості, що належали ТОВ «Гипроград», суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що мирова угода сторін не порушує права і інтереси інших осіб, зокрема Банку, та відповідає правилам ст. 175 ЦПК України.

До того ж, суд першої інстанції не перевірив чи не суперечить така угода вимогам закону та предмету позову, оскільки, окрім розірвання договору про сумісну діяльність, вимоги позивача зводились до стягнення грошових коштів, а не визнання права власності на нерухоме майно.

З огляду на вищенаведені мотиви оскаржувана ухвала, як незаконна в силу п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2007 року скасувати, а справу передати до того ж суду на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: