Провадження № 2/0202/1371/2015
05 січня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі Гармаш К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ПРОМЕНЕРГЕТИКА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАНДР», підприємство іноземного Інвестора «БОШЕР ПЕТРОЛЕУМ», ОСОБА_1 про визнання права власності, -
„Науково-виробниче підприємство ПРОМЕНЕРГЕТИКА звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до фізичної особи ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАНДР", Підприємство іноземного Інвестора „БОШЕР ПЕТРОЛЕУМ про витребування документів із незаконного володіння та визнання права власності.
В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилався на те, що 19 липня 2013року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-виробничим підприємством ПРОМЕНЕРГЕТИКА (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „ЧАНДР (Відповідач-1) було укладено „Договір підряду на виконання капітального будівництва № кб-0413„ (надалі „Договір підряду).
У звязку з тим, що будівництво відбувалося повністю за кошти Підрядника, для забезпечення майнових інтересів Позивача, і гарантії добросовісного виконання обовязків із сплати виконаних робіт Замовником, Сторони Договору підряду передбачили, що якщо Замовник (Відповідач-1) не виконає своїх обовязків перед Підрядником із приймання та оплати виконаних будівельних робіт, у встановлений у договорі підряду строк та у встановленому порядку, Підрядник набуває право власності на майнові права на будівлі автозаправного комплексу.
Підстави (склад та обєм прав, що набуває Підрядник) та порядок набуття Підрядником прав власності на будівлі автозаправного комплексу сторони обумовили та закріпили у „Договорі підряду та у „Договорі відчуження майнових прав шляхом відступлення від "19" июля 2013г.
Підрядник закінчив будівельні роботи у строк вказаний у „Договорі підряду. Виконав їх із перевищенням обумовленного рівня на 5% на загальну суму, згідно до кошторисних документів - 7288480 грн. (сім мільйонів двісті вісімдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень). Замовник, навпаки свої зобовязання із приймання та оплати виконаних будівельних робіт обумовлені сторонами у відповідних договорах повністю не виконав. В звязку із цими обставинами, можливість та настання яких було обумовлено сторонами у відповідних правочинах, вступив в дію „Договор відчуження майнових прав шляхом відступлення.
Відповідно до умов „Договору відчуження майнових прав шляхом відступлення Позивач набув, вказаних у договорі майнових прав, та звязаних із ними прав власності на будівлі АЗК.
Після набуття майнових прав на вищезазначене майно, на обумовлених договорами підставах, Позивач мав намір здійснити реєстрацію за собою права власності на будівлю АЗК загальним порядком (не звертаючись до суду).
Цей обовязок Відповідачем-1 виконано не було.
Також в процесі дій направлених на збір документів для оформлення права власності на будівлю АЗК Позивачу стало відомо, що оригінал договору „Договір купівлі продажу паю у споруджуваному комплексі АЗК від 18.07.2013року між Відповідач-1 та Відповідач-2., знаходиться у розпорядженні ПІІ „Бошер Петроліум, а оригінали документів на земельну ділянку (акт на землю № І-ДП005155) утримує у себе фізична особа - ОСОБА_1 (Відповідач-3).
На звернення, Позивача, надати вищевказані документи для здійснення комплексу дій необхідних для оформлення за собою права власності на будівлю АЗК, ці особи не реагували і, на думку Позивача, своїми діями і бездіяльністю, Відповідач-1, Відповідач-2, Відповідач-3 не дають здійснити Позивачу повноваження власника по задіяною загального порядку оформлення та реєстрації права власності на нерухоме майно, чим піддають його право власності сумніву, і ставлять його у невизначене правове становище самочинного забудовника.
Визнаючи, за таких обставин, факт самовільного будівництва об'єктів нерухомості, але посилаючись на те, що воно проведено з додержанням архітектурних, будівельних, пожежних та санітарних норм і правил, не порушує прав інших осіб, на підставі ст. ст. 331, 376 Цивільного кодексу України Позивач просив визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник Відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАНДР» надав суду пояснення про те, що Позивачем дійсно виконані роботи по будівництву АЗК за вказаною у позові адресою і при описаних у позові обставинах. До результатів робіт претензій не має але, наразі оплатити виконані роботи Відповідач-1 не має фінансової можливості. У задоволенні позову просив відмовити. Також, Відповідач 1 надав пояснення, що акт на землю № І-ДП005155 дійсно деякий час знаходився в Відповідача 3, але він потім передав його посадовим особам Відповідача-1. Належність комплексу АЗК Позивачеві Відповідач 3 не оспорює і за сукупністю цих обставин у позові стосовно нього просив відмовити."
Відповідач-3 ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що документи оригінали актів на земельну ділянку (акт на землю № І-ДП005155) на якій здійснювалося будівництво АЗК на момент розгляду справи вибули із володіння ОСОБА_1 та знаходяться у розпорядженні Відповідача-1. За таких обставин задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Науково-виробничим підприємством ПРОМЕНЕРГЕТИКА до ОСОБА_1 є не можливим.
літ. Б навіс - 96 м/кВ.;
літ. В навіс - 386,4 м/кВ.;
літ. Г навіс 40,0 м/кВ;
№1-№6 Резервуари;
літ. І Змощення, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, м. Підгородне, автодорога М-04 «Знам'янка-Луганськ-Ізварине» (км 228 +800- км228 +900, ліворуч) комплекс будівель та споруд №9 задовольнити оскільки:
Захист цивільних прав та інтересів забезпечується застосуванням передбачених Цивільним Кодексом України засобів захисту.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема, визнання права. Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги котрого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.
За вимогами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з положеннями ст.. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами ст. 328 ЦК України, власник майна вправі пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує право власності.
Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку із наявністю щодо цього права сумнів або претензій з боку третіх осіб.
Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.
Судом встановлено, що 19 липня 2013року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-виробничим підприємством ПРОМЕНЕРГЕТИКА (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „ЧАНДР (Відповідач-1) було укладено „Договір підряду на виконання капітального будівництва № кб-0413„ (надалі „Договір підряду).
Ці домовленості сторін договору не суперечать загальним засадам цивільного права та відповідають положенням ст.. 6 ЦКУ та ст..876ЦКУ.
Як встановлено судом Підрядник закінчив будівельні роботи виконавши їх із перевищенням обумовленого рівня на 5% на загальну суму, згідно до кошторисних документів - 7288480 грн. (сім мільйонів двісті вісімдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят гривень).
Зміст прав на новостворений обєкт та порядок їх набуття сторони виклали у „Договорі відчуження майнових прав шляхом відступлення від 19.07.2013.
Ст. 177 ЦК України, встановлено, що об'єктами цивільних прав є у тому числі і майнові права. Відповідно до положення статті 190 ЦКУ встановлено, що майном, як особливим об'єктом, вважаються також майнові права та обов'язки.
Таким чином, майнові права визнаються речовими правами. Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги.
Аналіз норм діючого законодавства, що до змісту права вимоги, що виникає з приводу володіння, користування та розпорядження майном, дає змогу прийти до висновку, що воно включає і право вчиняти дії щодо оформлення права власності на майно.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що дво - або багатосторонній правочин є тотожнім з поняттям договір. Так, вказаний у позові „Договір підряду та „Договір відчуження майнових прав шляхом відступлення є двосторонніми правочинами, спрямованим на набуття цивільних прав та обовязків між сторонами.
Статтею 202 ЦК України зокрема встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підписання вищезгаданого договору розглядалося Позивачем як дія яка не суперечить вимогам закону і спрямована на набуття цивільних прав та обовязків.
Статтею 328 ЦК України встановлюються принципові засади набуття права власності. Ними є передусім відкритість (невичерпність) переліку підстав його виникнення. Це означає, що право власності може набуватися у будь-який спосіб, що не суперечить закону. Зокрема, найбільш поширеною підставою набуття права власності, як і набуття цивільних прав взагалі, є правочини. Інші перелічені у гл. 24 ЦК підстави набуття права власності деталізують вказане загальне правило. Не менш важливою є й презумпція законності набуття права власності, тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду.
У свою чергу судом встановлено, що спірний обєкт, не зважаючи на те, що Позивачем було повністю виконано свою частину домовленостей із Відповідачем-1 у встановлені строки та за власний кошт здійснено будівництво АЗК, у відповідності до приписів діючого законодавства вважається самочинним будівництвом. Цей висновок суду також не оспорюється Позивачем.
Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно ж до діючого законодавства, право власності на самочинно побудовані об'єкти набувається не в загальному порядку, а в спеціальному - на підставі рішення суду, прийнятого у відповідності до вимог ст. 376 ЦК Україн.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦКУ якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.
Матеріали справи також свідчать, що Позивач не є власником (або уповноваженою ним особою) земельної ділянки, на якій проведено самочинне будівництво, оскільки згідно державного акту на право постійного користування землею Відповідач-2 є постійним користувачем земельної ділянки.
Відповідно ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Однак, як встановив суд Відповідач-2 дійсно відступив право забудови цієї ділянки спочатку Відповідачеві-1, а тепер, ознайомившись із змістом позовних вимог, він також не заперечує проти переходу прав на забудову цієї ділянки до Позивача і не заперечує право власності Позивача на збудований комплекс АЗК. Крім того Відповідач-2 підтверджує, що це будівництво його прав не порушує.
Представник Відповідача-1 пояснив, що Позивачем роботи було виконано в строк і в повному обсязі, до складу і результату робіт претензій у Відповідача-1 не має.
Рішенням № 14 виконавчого комітету Підгородненської міської ради Дніпропетровського району від 22.01.2014 року внесено зміни до Рішення № 274 від 17.10.2013 року про присвоєння будівлям автозаправного комплексу наступної адреси:Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Підгородненської міської ради, автодорога М-04 «Знамянка Луганськ - Ізварине» (км 228 +800)

03 листопада 2014 ФОП ОСОБА_2 (ліцензія серії АЕ № 002563, дійсна з 16.07 2013 року) року було проведено технічну інвентаризацію будівель (інвентаризаційна справа №00074-13) автозаправної станції за цією адресою, і встановлено, що вона має наступні технічні характеристики будівель та споруд:

літ. А-1 будівля операторної з магазином та кафе 390,9 м/кВ.;

літ. Б навіс - 96 м/кВ.;

літ. В навіс - 386,4 м/кВ.;

літ. Г навіс 40,0 м/кВ;

№1-№6 Резервуари;

літ. І Змощення (загальна площа змощень встановлена на підставі актів виконаних робіт).

03 листопада 2014 року ФОП ОСОБА_2 (ліцензія серії АЕ № 002563, дійсна з 16.07 2013 року) було проведено технічне обстеження будівель автозаправного комплексу за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Підгородненської міської ради, автодорога М-04 «Знамянка Луганськ - Ізварине» (км 228 +800), акт на землю № І-ДП005155, кадастровий номер земельної ділянки: :01:050:0036, :01:052:0012.

Відповідно до технічного висновку, складеного за результатом даного обстеження, встановлено, що будівлі, їх конструкції та мережі знаходяться в нормальному стані, не мають дефектів, що могли б вплинути на їх експлуатацію. Архітектурно-планувальні та конструктивні рішення, реалізовані при будівництві, відповідають функціональному призначенню автозаправної станції. Будівля може використовуватись за призначенням.

Згідно даного обстеження та висновку встановлено, що будівництво будівель автозаправної станції (комплексу) за адресою: виконані вірно. Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Підгородненської міської ради, автодорога М-04 «Знамянка Луганськ - Ізварине» (км 228 +800), акт на землю № І-ДП005155, кадастровий номер земельної ділянки: :01:050:0036, :01:052:0012. Відповідають вимогам екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших діючих норм та правил, придатні до експлуатації та є безпечними для життя та здоров'я людей та відносяться до І категорії -технічний стан нормальний.

При урахуванні технічного висновку за результатами обстеження вищевказаних будівельних конструкцій АЗК суд враховує те, що на підставі ч.2ст. 8 Цивільного кодексу України у відповідності до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права) прийняття в експлуатацію об'єкта полягає у визначенні готовності об'єкта, закінченого будівництвом, будівельним і іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність будівель АЗК по у всіх аспектах визначена технічним висновком.

Таким чином, будівлі автозаправної станції за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Підгородненської міської ради, автодорога М-04 «Знамянка Луганськ - Ізварине» (км 228 +800), акт на землю № І-ДП005155, кадастровий номер земельної ділянки: :01:050:0036, :01:052:0012. з усіма їх складовими частинами не є такими, що потребують прийняття до експлуатації та не потребують проведення іншого дослідження готовності до експлуатації -прийняття до експлуатації, в тому числі складання актів прийняття до експлуатації, тощо.

Відтак, судом встановлено, що цільове призначення земельної ділянки на якій розташовано комплекс АЗК відповідає меті використання збудованого обєкту, збудоване нерухоме майно не порушує права користувача земельної ділянки, та будь-яких інших осіб, та не завдає шкоди чужим інтересам (і таких обставин і доказів не встановлено в судовому засіданні), право власності набуто Позивачем правомірно, будівництво відповідає будівельним нормам і правилам,

Також зважаючи на те, що законом, встановлено (ст. 182 ЦК), що на обєкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, право власності виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК), а рішення суду є правовстановлюючим документом.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 48, 328, 317,319 ЦК України, ст. ст.1, 3,7,11, 15, 60,212-215-218, 224 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ПРОМЕНЕРГЕТИКА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАНДР», підприємство іноземного Інвестора «БОШЕР ПЕТРОЛЕУМ», ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-виробничим підприємством ПРОМЕНЕРГЕТИКА () право власності на будівлі автозаправного комплексу, а саме літ. А-1 будівля операторної з магазином та кафе 390,9 м/кВ.;

літ. Б навіс - 96 м/кВ.;

літ. В навіс - 386,4 м/кВ.;

літ. Г навіс 40,0 м/кВ;

№1-№6 Резервуари;

літ. І Змощення, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Підгородненської міської ради, автодорога М-04 «Знамянка Луганськ - Ізварине» (км 228 +800), акт на землю № І-ДП005155, кадастровий номер земельної ділянки: :01:050:0036, :01:052:0012.

В решті позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «ПРОМЕНЕРГЕТИКА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧАНДР», підприємство іноземного Інвестора «БОШЕР ПЕТРОЛЕУМ», ОСОБА_1 про визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П.Мороз