АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 758/9085/14-ц Головуючий у 1-ій інстанції - Богінкевич С.М.
Апеляційне провадження22-ц/796/4166/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Прокопчук Н.О., Саліхова В.В., при секретарі Кутц А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 04 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - Страхова компанія «Добробут», «Приватне акціонерне товариство «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 04 лютого 2015 року заяву представника ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на автомобіль «Фольксваген Пассат» д/н НОМЕР_1, який на праві власності належить ОСОБА_2 до вирішення спору по суті та вступу рішення в законну силу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м.Києва від 04 лютого 2015 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити позивачу в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та не ґрунтується на законі і фактичних обставинах справи. Зазначає, що вона не є належним відповідачем у справі, а відтак не може бути накладено арешт на майно особи в якості гарантії подальшого виконання рішення суду, яка за законом не має відповідати за цим позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на норми ст. 151-153 ЦПК України та виходив з того, що позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, тому наявні підстави для накладення арешту на майно відповідача.

Проте, колегія суддів з даним висновком не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції, виходив з того, що існує реальна загроза невиконання рішення суду,в разі задоволення позову, а тому накладення арешту на автомобіль є необґрунтованим

Однак, суд першої інстанції помилково зробив такий висновок, оскільки з позовної заяви вбачається, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив стягнути завдані збитки в наслідок ДТП на загальну суму 34 612,86 грн. Проте судом, не було встановлено ринкову вартість автомобіля на момент настання ДТП, а також не вирішено питання про накладення арешту на інше майно, як про це зазначено в заяві про забезпечення позову (а.с.85).

З огляду на викладене, ухвала Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції..

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді