Номер провадження: 22-ц/785/3669/15
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування,

встановила:

17 вересня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Маркс.Капітал" (далі - ТОВ "Маркс.Капітал") звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 березня 2012 року між ПрАТ "СК "Лафорт" - з однієї сторони, та ОСОБА_3 - з іншої сторони, було укладено договір (поліс) №АВ/6314754 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого була застрахована цивільно-правова відповідальність страхувальника, пов'язана із користуванням автомобілем марки "Дайхатсу", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також позивач зазначив, що 20 червня 2012 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю автомобіля марки "Дайхатсу", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Про настання страхового випадку - ДТП страховик був повідомлений потерпілою особою ОСОБА_4

В свою чергу, в порушення вимог закону страхувальником не було своєчасно повідомлено страховика про ДТП, що відбулась.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення судом було встановлено, що відповідна ДТП відбулась внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України, та відповідача ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Розглядаючи страховий випадок, страховою компанією було визначено загальну суму шкоди, що підлягала відшкодуванню потерпілій ОСОБА_4 та здійснено фактичне страхове відшкодування у розмірі 4142,37 грн.

01 липня 2013 року між ТОВ "Маркс.Капітал" та ПрАТ "СК "Лафорт" був укладений договір про надання фінансових послуг факторингу №01/01-07 2013Р, в силу якого ПрАТ "СК "Лафорт" відступило права вимоги за грошовими зобов'язаннями, в тому числі - з ОСОБА_3

Посилаючись на зазначені обставини, ТОВ "Маркс.Капітал" звернулось з даним позовом до суду про стягнення з ОСОБА_3 в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 4142,37 грн.

Представник ТОВ "Маркс.Капітал" у відкрите судове засідання не з'явився та надав суду заяву про підтримання позову у повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності в порядку ст. 158 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 у відкрите судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи належним чином, про причини неявки суду не повідомила, але від її представника надійшла заява про заперечення проти заявлених вимог та про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ЦПК України.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року позовні вимоги ТОВ "Маркс.Капітал" було задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаного судового рішення із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "Маркс.Капітал", посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ "Маркс.Капітал", суд першої інстанції виходив із того, що 24 березня 2012 року між ПрАТ "СК "Лафорт" та ОСОБА_3 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого була застрахована цивільно-правова відповідальність страхувальника, пов'язана із користуванням автомобілем марки "Дайхатсу", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскільки 20 червня 2012 року відбулась ДТП, за участю вищевказаного автомобіля, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, ПрАТ "СК "Лафорт" виплатило останній страхове відшкодування у сумі 4142,37 грн.

При цьому судом було враховано, що у скоєнні вказаної ДТП була визнана ОСОБА_3, а також те, що про настання страхового випадку страховик був повідомлений потерпілою особою ОСОБА_4 і не був повідомлений застрахованою особою - ОСОБА_3

Враховуючи, що ПрАТ "СК "Лафорт" передало свої права регресної вимоги по грошовим зобов'язанням на користь ТОВ "Марк.Капітал", то вимоги останнього до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу підлягають задоволенню.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки Дайхатсу реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6314754 від 25.03.2012р., був застрахований його власником ОСОБА_3 (а.с.12).

20 червня 2012 року в м.Одесі на вул. Катерининській, 67 відбулась ДТП, за участю автомобіля марки "Дайхатсу", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Про настання страхового випадку - ДТП страховик був повідомлений потерпілою особою ОСОБА_4

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси за фактом вказаного вище ДТП ОСОБА_3 було визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КупАП України (а.с.11).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 з моменту ДТП та на протязі трьох робочих днів не повідомила ПрАТ "СК "Лафорт" про настання ДТП, хоча була зобов'язана це зробити.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій стороні, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Оскільки подія, яка мала місце 20 червня 2012р. в м.Одесі на вул. Катерининській, 67 із застрахованим автомобілем "Дайхатсу", була визнана страховим випадком, ПрАТ "СК "Лафорт" здійснила виплату страхового відшкодування потерпілій особі ОСОБА_4 за її повідомленням про настання страхового випадку у розмірі 4142,37грн.

У відповідності до ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Оскільки на момент ДТП автомобіль марки "Дайхатсу" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6314754 від 25.03.2012р., був застрахований ОСОБА_3, то відповідно до ч.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вона повинна була вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим законом, МТСБУ, про настання ДТП.

Відповідно до підпункту "г" пункту 38.1.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, у ПрАТ "СК "Лафорт" виникло право стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на свою користь страхового відшкодування в порядку регресу.

Посилання апелянта на те, що норми п.п. 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 та пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачають право страховика на звернення до суду з регресним позовом до особи, яка не повідомила страховій компанії про настання ДТП, а лише зобов'язує осіб, причетних до неї, вжити заходів з метою запобігання чи зменшення розміру подальшої шкоди, не ґрунтуються на законі.

Так, у постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 12 лютого 2014р. у справі №6-1 цс 14, яка має преюдиціальне значення, зазначено, що виходячи з аналізу ст. ст.33,38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, яка діяла з 18 вересня 2011р. по 8 січня 2012р.), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП (а.с.112-114).

Неузгодженість нумерації підпунктів п.33.1 ст.33 та підпунктів п.38.1 ст.38 Закону після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011р. № 3045-У1 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" не може обмежувати встановлене ст.38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про ДТП, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволені такого позову.

Судова колегія вважає, що факт неповідомлення ОСОБА_3 протягом 3-х днів ПрАТ "СК "Лафорт" про настання ДТП підтверджується відсутністю такого повідомлення в матеріалах справи та додатком №1 до Договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/01-07 2013 від 01 липня 2013 року, який був долучений до матеріалів справи під час розгляду справи в Малиновському районному суді м.Одеси (46-48).

Даний факт не був спростований апелянтом ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутнє повідомлення ОСОБА_3 про настання дорожньо-транспортної пригоди встановленого МТСБУ зразка.

1 липня 2013 року між ПрАТ "СК "Лафорт" та ТОВ "Марк.Капітал" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, відповідно до умов якого до останнього в порядку ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності" перейшло право зворотної вимоги до ОСОБА_3 за грошовими зобов'язаннями, що перейшли від клієнта, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування (а.с.7-8).

Згідно додатку № 1 до договору про надання фінансових послуг факторингу підставою звернення до суду ТОВ "Марк.Капітал" є неповідомлення протягом 3-х днів після настання дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ "СК "Лафорт" про ДТП.

Пунктом 1.1. договору про надання фінансових послуг факторингу передбачено, що ПрАТ "СК "Лафорт" передає ТОВ "Маркс.Капітал", а ТОВ "Маркс.Капітал" приймає і зобов'язується оплатити усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до ПрАТ "СК "Лафорт", як страховика, за договором страхування.

Тобто після зарахування однорідних вимог, до ТОВ "Маркс.Капітал" перейшло право регресної вимоги до ОСОБА_3 в порядку ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в межах грошового зобов'язання, тобто сплаченого страхового відшкодування.

Отже, регресна вимога (грошове зобов'язання) виникла внаслідок порушення умов договору обов'язкового страхування АВ/6314754 укладеного між ПрАТ "СК "Лафорт" та ОСОБА_3, за яким остання повинна була повідомити страхову компанію протягом 3-х днів про настання ДТП.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори.

Твердження апелянта стосовно того, що між нею та ТОВ "Маркс.Капітал" ніколи жодних правовідносин не виникало та жодних договорів не укладалося, суд не приймає до уваги, оскільки до останнього від ПрАТ "СК "Лафорт" перейшло право вимоги на підставі укладеного між ними договору про надання фінансових послуг факторингу, який є дійсним та укладеним відповідно до чинного законодавства України.

Що стосується посилання апелянта на Конвенцію УНІДРУА (далі-Конвенція) про міжнародний факторинг від 28.05.1988 р., яка набула чинності для України 01.07.2007 р., то слід зазначити, що згідно статті 2 Конвенції, вона застосовується щоразу, коли грошові вимоги, відступлені згідно з договором факторингу, випливають з договору купівлі-продажу товарів між постачальником та боржником, які здійснюють господарську діяльність на території різних держав.

Таким чином, статтею 2 Конвенції передбачено, що Конвенція застосовується при умові двох складників: наявності грошової вимоги, що випливає з договору-купівлі продажу та наявності постачальників та боржника, які знаходяться на території різних держав, які визнали відповідну Конвенцію обов'язковою до виконання.

Проаналізувавши умови договору про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року, укладеного між ПрАТ "СК "Лафорт" та ТОВ "Марк.Капітал", судова колегія вважає, що вказаний вище договір, не підпадає під регулювання відповідної Конвенції, оскільки договір про надання фінансових послуг факторингу пов'язаний з грошовими зобов'язаннями, які випливають з права регресного позову після виплати страхового відшкодування до осіб в порядку ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності", а не з договору-купівлі продажу.

При цьому, обидві юридичні особи, а саме ПрАТ "СК "Лафорт" та ТОВ "Марк.Капітал", які ведуть господарську діяльність, знаходяться на території України, в м.Києві, а не на території різних держав.

Крім того, договір про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року був укладений виходячи з положень чинного законодавства України, а саме глави 73 факторингу Цивільного кодексу України, що свідчить про те, що сторони виключили застосування до відповідного договору факторингу Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28.05.1988 року, так як жодних посилань на відповідну Конвенцію в договорі відсутні.

Статтею 3 Конвенції зазначено, що застосування цієї Конвенції може виключатися сторонами договору факторингу.

Отже, судова колегія вважає, що Конвенція УНІДРУА про міжнародний факторинг від 28.05.1988 р. не може застосовуватися до врегулювання відповідних відносин, які виникли з договору про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року, та на яку посилається представник апелянта.

Посилання апелянта на те, що станом на момент укладення договору про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6314754 від 25.03.2012р., вже припинив свою дію, а тому між ОСОБА_3 та ПрАТ "СК "Лафорт" відсутні будь-які правовідносини, є безпідставними і не відповідають вимогам діючого законодавства, з наступних підстав.

Як було зазначено вище, ПрАТ "СК "Лафорт" відповідно до умов договору (поліс) №АВ/6314754 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого була застрахована цивільно-правова відповідальність страхувальника, пов'язана із користуванням автомобілем марки "Дайхатсу", реєстраційний номер НОМЕР_1, відшкодувала потерпілій особі 17 жовтня 2012 р. страхове відшкодування в розмірі 4142,37 грн., а тому в межах строку позовної давності, який згідно ст. 257 ЦК України складає 3 роки, мала право звернутися до суду з позовом в порядку регресу.

Оскільки ПрАТ "СК "Лафорт" своє право щодо стягнення грошової суми в порядку регресу не реалізував, а передав його згідно з умовами договору про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року ТОВ "Марк.Капітал", то останній також в межах строку позовної давності мав право звернутися до суду з регресним позовом до ОСОБА_3

Оскільки згідно ч.6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, то строк позовної давності відраховується з моменту сплати страхового відшкодування, а саме з 17 жовтня 2012 року.

З цих підстав, станом на день звернення до суду ТОВ "Маркс.Капітал" не пропустила строку позовної давності.

Крім того, судова колегія вважає, що посилання апелянта на Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є помилковим, оскільки, відповідний Закон регулює питання пов'язані з визнанням юридичних та фізичних осіб - підприємців банкротами та відновлення платоспроможності боржників, а не питання, пов'язані з укладенням договору про надання фінансових послуг факторингу від 1 липня 2013 року.

Щодо пункту 1 Розпорядження № 231 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року (а.с.110), на яке посилається представник апелянта в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до норм ч. 4 ст. 12 ГК України, "обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюються Конституцією України та законом". Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", який встановлює повноваження даного контролюючого органу, не містить прав на такі дії зі сторони Регулятора. Отже, керуючись нормами ст. 19 Конституції України Розпорядження чи лист Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України не можуть встановлювати відповідні обмеження.

Перелік видів фінансових послуг, який віднесено в цьому Розпорядженні до факторингових операцій, не є вичерпний (про його "виключність" в Розпорядженні посилань немає).

Крім того, відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2013 року, п. 1 зазначеного Розпорядження визнано нечинним та таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили (а.с.106-107).

На підставі вищенаведених неузгодженостей із законом, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг (раніше Державна комісії з регулювання ринків фінансових послуг України) були прийняті зміни до Розпорядження від 03.04.2009 року № 231, шляхом прийняття Розпорядження від 06.02.2014 року № 352 (а.с.111), в якій до переліку послуг,які пов'язані з факторинговими операціями віднесено набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення. Виходячи з наведеного, відповідний договір № АВ/6314754 від 25.03.2012 року та регресна вимога, яка виникла після виплати страхового відшкодування внаслідок неповідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди відноситься до договору факторингу, укладеного між ПрАТ "СК "Лафорт" та ТОВ "Маркс. Капітал".

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко