Справа № 464/544/15 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/2501/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.,

з участю: представника відповідача - Луцюк Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскарженою ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2015 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Іскра" про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди повернуто заявнику.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржена ухвала є незаконною. Посилається на те, що висновки суду першої інстанції, які стали підставою для повернення заяви про забезпечення позову, не ґрунтуються на нормах процесуального права, що встановлюють вимоги до заяви про забезпечення позову. Вважає, що ним повністю виконані вимоги процесуального законодавства та надано ґрунтовні пояснення з приводу того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того вказує, що по заяві про забезпечення позову про поновлення на роботі не оплачується судовий збір.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності ОСОБА_3, який повторно не з'явився в судове засідання.

Так, відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання(перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_3 вказує своє місце проживання АДРЕСА_1, однак надіслані за цією адресою судові повістки повернулись з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

А тому колегія суддів причини неявки ОСОБА_3 в судове засідання не визнає поважними та вважає, що умисне неотримання ним судових повісток свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не вказано вид забезпечення позову, який він вважає за потрібне застосувати, не обґрунтовано необхідності забезпечення позову згідно із зазначеним ним способом та не сплачено судовий збір.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі об'єктивного дослідження матеріалів справи та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди.

Згідно із ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Скориставшись таким правом, позивач ОСОБА_3 подав заяву про забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення майна з-під арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до роз'яснень, наданих в абз. 1 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч.4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Однак, ОСОБА_3 у заяві про забезпечення позову не вказав виду забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта про те, що по заяві про забезпечення позову про поновлення на роботі не оплачується судовий збір, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.13 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову справляється судовий збір у розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно роз'яснень, наданих у п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", оскільки передбачені Законом №3674-V1 пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову(підпункт 13 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону №3674-V1) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за пред'явлення певних позовів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

В порядку ст.307 ч.2, ст.312 ч.1 п.2 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: