АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1303/15 Справа № 201/5481/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 53
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ Алтіма - про скасування наказів, зобовязання вчинити певні дії, стягненя компенсації, премії і вихідної допомоги, скасування запису в трудовій книжці, внесеня запису в трудову книжку, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірне встановлення фактичних обставин справи, не дослідження доказів по справі.

Апеляційний суд, вивчивши скаргу, матеріали справи, вважає, що рішення підлягає частковому скасуванню, а саме, в частині відмови у визнанні наказів незаконними та в частині стягнення моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення, виходячи із наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працювала у відповідача касиром в аптечному пункті № 3 аптеки № 6 Наказами № 17 - К від 31 січня 2014 року та № 22 - К від 12 лютого 2014 року їй було оголошено догани відповідно за невиконання норм субординації з керівництвом та за неввічливе, некоректне ставлення до нового співробітника.

Залишаючи без задоволення вимоги позивачки про визнання незаконними даних наказів, райсуд у порушення вимог п.3ч.1 ст.215 ЦПК не навів мотивів, з яких ухвалив таке рішення.

Між тим, апеляційний суд, перевіривши доводи скарги у цій частині, вважає, що накази є незаконними, оскільки питання культури, моральної поведінки не відносяться до трудових обов*язків працівника, якими згідно ст.139 КЗпПУ є зобов*язання працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Із зазначених підстав рішення у наведеній частині підлягає скасуванню із задоволенням новим рішенням позову про визнання наказів незаконними.

Враховуючи встановлення факту порушення законних прав позивачки прийняттям відносно неї незаконних наказів, що призвело її до моральних переживань, а також керуючись правилами ст.237-1 КЗпПУ щодо обов*язку відшкодування власником працівнику моральної шкоди, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення в частині відмови у стягненні такої шкоди та ухвалити рішення, яким з врахуванням характеру, тяжкості переживань, принципу розумності, стягнути з відповідача суму 1000грн.

Наказом № 32 від 28 лютого 2014 року касира ОСОБА_2 було переміщено до аптеки № 1 цієї ж мережі аптек (на пр. ім. Газета Правда) в межах її спеціальності та кваліфікації з попереднім графіком роботи та без змін умов та оплати з 3 березня 2014р.

Перевіряючи законність даного наказу, районний суд, виходячи із вимог ст. 32 абз. 2 КЗпП України щодо визначення поняття переміщення на інше робоче місце, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність порушень з боку відповідача прийняттям такого наказу, оскільки встановлено, що мало місце переміщення позивачки на інше робоче місце на тому ж підприємстві, у тій же місцевості, в межах тієї ж посади, спеціальності, обумовленої трудовим договором.

Вважаючи наказ №32 незаконним, а надання іншого робочого місця фактом переведення на іншу роботу, -позивачка відмовилася і не вийшла на роботу, за що Наказом № 39 від 02 квітня 2014 року була звільнено за прогули по п.4 ст.40 КЗпПУ. Останній наказ та наказ про переміщення у встановленому законом порядку позивачка не оскаржила, оскільки такого прохання резолютивна частина її позовів не містить.

В той же час, її вимога про зміну формулювання причин звільнення на п.6 ст.36 КЗпП- не могла бути задоволена судом, оскільки вона не відповідає дійсно встановленим обставинам справи та вимогам закону, а саме, встановленому факту переміщення працівника, а не переведення його на іншу роботу, і, крім того, така вимога, з огляду на звільнення позивачки за прогули, не знаходиться у відповідності до правил ст. 235п.3 КЗпПУ. У випадку, коли судом у задоволенні зазначеної вимоги відмовлено, не підлягали задоволенню і вимоги про стягнення сум вихідної допомоги, компенсації, які передбачені при звільненні за ст.36п.6 Кодексу, в той час як звільнення за даною нормою не відбулося.

Щодо вимог позивачки про стягнення на її користь премії за лютий 2014р., то згідно письмової відповіді Товариства - у даному місяці усим працівникам аптечного пункту №3 премія не нараховувалась, а доказів зворотнього позивачкою не надано, тому відмову суду у цих вимогах слід вважати законною.

Записи в трудову книжку позивачки було зроблено відповідачем у відповідності до змісту наказів, які стали підставою для їх внесення. Доводи ОСОБА_2 про незаконне утримання відповідачем її трудової книжки та вимоги про стягнення середнього заробітку за її затримку протирічать наданим відповідачем доказам, з яких вбачається, що трудова книжка отримана позивачкою 02.04.2014. (про це вона сама зазначає у позовній заяві), тобто у день прийняття наказу №39 про звільнення, після того як 14, 15, 18 березня 2014р. вона не вийшла на роботу, в результаті чого відповідачем велося з нею листування з роз*ясненням наслідків невиходу на роботу, створювалась комісія для з*ясування причин відсутності, складені акти про відсутність, пропонувалось дати пояснення невиходу відповідно графіку роботи, приймались заходи по врегулюванню спірного питання, але ОСОБА_2 відмовилась від усих пропозицій. Відразу після звільнення їй відповідачем було направлено лист про необхідність отримати

трудову книжку. Встановлені дійсні обставини з огляду на відсутність позивачки протягом декількох днів на робочому місці не давали суду підстав прийти до висновку про наявність факту затримки видачі позивачці відповідачем трудової книжки та його вини.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності наказів про дисциплінарні стягнення визнаються обґрунтованими. Інші доводи стосуються питання незаконного переводу на іншу роботу, однак на них дана відповідь у рішенні суду щодо встановленого факту переміщення на інше робоче місце. Порушень норм матеріального та процесуального права в частині рішення, що залишається без змін, - не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309пп.3,4 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2014 року - скасувати в частині відмови у визнанні незаконними Наказів № 17-К, 22-К та у стягненні моральної шкоди. Позов у зазначеній частині частково задовольнити.

Визнати незаконними Накази № 17-К від 31 січня 2014 року та № 22-К від 12 лютого 2014 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Алтіма на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1000, 00 грн..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення чинне з моменту проголошення, може бути оскаржене у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3