Справа № 462/2581/14 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2357/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача ЛКП "Граніт" - Стефанюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства "Граніт" на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства "Граніт" про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2014 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_3 строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору. Скасовано наказ директора Львівського комунального підприємства "Граніт" №14 від 21 січня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3. Скасовано наказ директора Львівського комунального підприємства "Граніт" №16/1 від 28 січня 2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3. Скасовано наказ директора Львівського комунального підприємства "Граніт" №7 від 26 лютого 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади майстра по експлуатації житлового фонду. Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді майстра по експлуатації житлового фонду Львівського комунального підприємства "Граніт" з 26 лютого 2014 року. Стягнуто з Львівського комунального підприємства "Граніт" на користь ОСОБА_3 9337,89грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. У задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено за їх безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржило ЛКП "Граніт".

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вважають рішення незаконним, необґрунтованим через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність встановлення обставин, неправильну оцінку доказів. Зазначають, що судом безпідставно зроблено висновок про можливість поновлення позивачу строку для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору. Також, посилання суду на те, що позивачем було пропущено строк з поважних причин не відповідає дійсності і є надуманим твердженням, яке не опирається на жодні фактичні обставини справи. Крім цього, зазначають, що судом неправомірно скасовано накази ЛКП "Граніт" №14 від 21 січня 2014 року та №16/1 від 28 січня 2014 року, оскільки відповідачем було надано суду посадову інструкцію майстра по експлуатації житлового фонду, в якій міститься відмітка ОСОБА_3 про її ознайомлення із змістом такої. Згідно п.3 вищевказаної посадової інструкції до посадових обов'язків ОСОБА_3 входять і вимоги по прибиранню сходових кліток та прибудинкових територій, тому висловлювання суду про безпідставність притягнення ОСОБА_3 до відповідальності є безпідставними та суперечать матеріалам справи. Посилання суду на те, що позивач не був належним чином ознайомлений з наказами є безпідставними, оскільки спростовується наявними в суду доказами, а саме власноручним підписом позивача в наказі №13 від 21.01.2014 року та актом від 28.01.2014 року про те, що ОСОБА_3 відмовилась від підпису в наказі №16/1 від 28.01.2014 року. Також, що стосується посилання суду на те, що наказ №7 не містить конкретних обставин щодо порушення ОСОБА_3 трудових обов'язків, їх характеру та наслідків, то таке твердження не відповідає жодним нормам матеріального права і правилам діловодства, згідно яких наказ повинен містити лише короткий виклад обставин порушення, а конкретні факти містяться у матеріалах, на основі яких такий виноситься.

Позивач у судове засідання не з'явилася. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із сімейними обставинам позивача (смертю матері чоловіка позивача). Однак суд вважав таке клопотання не обґрунтованим, зважаючи на те, що відсутні будь-які докази поважності причин неявки позивача, а крім цього не наведено жодних доводів щодо причин неявки представника позивача, що вправі відповідно до укладеного договору про надання юридичних послуг (а.с. 57-58) захищати її інтереси у суді. Тож зважаючи, що позивач повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, судом першої інстанції вірно поновлено строк звернення до суду із вимогами про поновлення на роботі та про скасування наказу Директора ЛКП "Граніт" №14 від 21.01.2014 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 зважаючи на те, що пропуск таких строків є незначним (з вимогою про поновлення на роботі позивач звернулась через 20 днів після закінчення місячного строку, передбаченого законом для звернення до суду з такою вимогою; з вимогою про скасування наказу через 7 днів після закінчення тримісячного строку на звернення до суду); крім цього заяви позивача про поновлення таких строків є обґрунтованими. Так, позивач не є особою юридично обізнаною з трудовим законодавством (працювала на посаді майстра по експлуатації житлового фонду); як член профспілки звернулась за захистом до Львівської організації профспілки працівників ЖКГ МП ПОН України та отримала невірну консультацію (а саме про тримісячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі); а, крім цього, офіційну відповідь від профспілкової організації на свій запит щодо законності звільнення, законності наказів про накладення дисциплінарних стягнень, тощо від 28.02.2014 року отримала лише 3.04.2014 року (а.с. 19-20).

Вказане відповідає вимогам ст.ст. 233, 234 КЗпП України та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суд України №9 від 6.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових справ". Доказів, які б спростовували вказані висновки суду представниками відповідача не наведено.

Що стосується задоволення вимог про скасування наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, то суд першої інстанції вірно виходив з того, що такі накази не чіткі, не вмотивовані, винесені без дотримання відповідної процедури їх винесення та винесені без посилання на норми закону чи положення трудового договору, які порушено. Так, судом враховано, що документи, які стали підставами для винесення таких наказів два акти та доповідна записка головного інженера лише констатують факти не прибирання частини територій М.Вовчка, 3, Городоцької, 76 та Перова, 4, однак не містять жодних посилань на те, які конкретно трудові обов'язки не виконала чи порушила позивач, крім цього такі належним чином не оформлені, що унеможливлює встановлення їх відповідності зазначеним наказам. Крім цього, слід вказати і про те, що доказів того, що зазначені дільниці є територіями, що закріплені за позивачем як відповідальною особою - немає. Доводи апеляційної скарги про те, що згідно посадової інструкції позивача така зобов'язана здійснювати прибирання сходових кліток та прибудинкових територій не спростовують наведені висновки суду першої інстанції.

Що стосується задоволення вимог про поновлення позивача на роботі із скасуванням наказу №7 від 26.02.2014 року про звільнення позивача, то судом першої інстанції вірно протлумачено п.3 ст. 40 КЗпП України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суд України №9 від 6.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових справ" та вірно застосовано такі до спірних правовідносин.

Так, судом враховано незаконність винесення двох згаданих наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність систематичності невиконання позивачем без поважних причин трудових обов'язків та відповідно відсутність застосувань дисциплінарного стягнення; те, що подання ТУ Держгірпромнагляду у Львівській області від 10.02.2014 року жодного відношення до звільнення позивача згідно п.3 ст. 40 КЗпП України не має, оскільки стосується невідповідності займаній посаді, а не систематичного невиконання трудових обов'язків; крім цього, судом враховано і те, що профспілковим комітетом згоди на звільнення позивача з роботи не надано, що є окремою підставою для визнання звільнення з роботи незаконним оскільки за п.3 ст. 40 КЗпП України розірвання трудового договору з працівником може відбутись лише за попередньою згодою профспілки (ч.1 ст. 43 КЗпП України). Окрім цього слід вказати і про врахування судом при задоволенні вимог трудового стажу позивача, що становить близько 40 років на даному підприємстві, наявність неодноразових нагороджень позивача за сумлінну працю (20 разів), відсутність заподіяної шкоди підприємству позивачем.

Крім цього, судом вірно здійснено розрахунок необхідної до стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України та положень розділу 4 "Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого Постановою КМ України №100 від 8.02.1995 року.

Доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Що стосується рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то в цій частині воно не оскаржене і відповідно судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід визнати безпідставною та відхилити. Рішення ж суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства "Граніт" - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник