У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2014 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова Оксана Ростиславівна, про визнання недійсним договору іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова Оксана Ростиславівна, про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» (далі - ТОВ «КВВФ «Сапсан») звернулося до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 09 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ КВВФ «Сапсан», мотивуючи вимоги тим, що рішення про передачу майна товариства в іпотеку та про задоволення вимог іпотекодержателя прийнято неповноважним складом учасників товариства.

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «КВВФ «Сапсан» та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги мотивувала тим, що вона є добросовісним набувачем спірного майна на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 22 липня 2013 року, тобто за оплатним договором. Предмет іпотеки їй було передано у власність в рахунок погашення грошового зобов'язання, в забезпечення виконання якого було укладено договір іпотеки від 09 липня 2013 року. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, зокрема, на торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1, що складається із нежитлових будівель, а саме: літ. А 3 площею 420 кв. м, літ. Б площею 2 850 кв. м, літ. В площею 900 кв. м, літ. Г площею 136, 1 кв. м, літ. Д площею 12, 8 кв. м, літ. Е площею 120 кв. м, літ. Ж площею 12, 9 кв. м, літ. З площею 230 кв. м.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1, що складається із нежитлових будівель, а саме: літ. А 3 площею 420 кв. м, літ. Б площею 2 850 кв. м, літ. В площею 900 кв. м, літ. Г площею 136, 1 кв. м, літ. Д площею 12, 8 кв. м, літ. Е площею 120 кв. м, літ. Ж площею 12, 9 кв. м, літ. З площею 230 кв. м. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове рішення, про відмову в позові.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2014 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

За змістом ст. 335 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, додані до неї матеріали, зміст оскаржуваної ухвали, не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що вона відповідає вимогам процесуального права, а викладені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, у зв'язку з чим у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження в справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду м. Києва від 14 травня 2014 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова Оксана Ростиславівна, про визнання недійсним договору іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коптєлова Оксана Ростиславівна, про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К. Парінова