Справа № 353/240/15-ц
Провадження № 4-с/353/3/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіна У.Ю.

за участю: секретаря - Бойко В.Я.

представника заявника ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» - ОСОБА_3

представника ВДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_4

представника заінтересованої особи ПАТ «Укрсиббанк» - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумачі скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

До Тлумацького районного суду Івано-Франківської області надійшла скарга ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» на неправомірні дії державного виконавця ВДВС Тлумацького РУЮ щодо неперахунку коштів стягувачу - ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» від реалізації транспортного засобу Mitsubishi Padjero, техпаспорт АТС005200, д.н.з. НОМЕР_1, по виконанню зведеного виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості. Також заявник просив зобов'язати ВДВС Тлумацького РУЮ перерахувати кошти стягувану - ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» від реалізації вищевказаного транспортного засобу пропорційно до належної стягувачу суми, яка визначена виконавчим документом. Свої вимоги заявник мотивував тим, що на виконанні у ВДВС Тлумацького РУЮ перебуває зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 на користь стягувачів: ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» в сумі 1676034,09 грн. та ПАТ «Укрсиббанк» в сумі 1023483,29 грн. При примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження проведено опис й арешт майна, яке належить на праві власності боржнику, а саме транспортного засобу Mitsubishi Padjero, техпаспорт АТС005200, д.н.з. НОМЕР_1. 23.02.2015 року цей транспортний засіб реалізовано.

Відповідно до ухвали Тлумацького районного суду по цивільній справі № 353/1789/13-ц від 09.12.2013 року, заявлені ПАТ «Укрсиббанк» вимоги щодо скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2010 p., в частині накладення арешту на належний ОСОБА_5 на праві власності автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, д.н.з. AT 3300 AE, 2006 року випуску, не підлягають до задоволення, оскільки обтяження даного автомобіля на підставі Договору застави не було зареєстровано, а тому ПАТ «УкрСиббанк» не має право на одержання заволення своїх вимог за рахунок заставленого автомобіля переважно перед іншими кредиторами.

27.02.2015 p., ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» звернулось з заявою до ВДВС Тлумацького РУЮ щодо здійснення пропорційного розподілу коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу Mitsubishi Padjero, та просило частково погасити заборгованість перед ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_2», відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки 20.07.2010 року ВДВС Тлумацького РУЮ до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено публічне обтяження на все рухоме майно на підставі ухвали Тлумацького районного суду від 21.06.2010 року на користь ПАТ «Райффайзен Банк «ОСОБА_2», а згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна приватне обтяження (застава рухомого майна) щодо транспортного засобу Mitsubishi Padjero, техпаспорт АТС005200, д.н.з. НОМЕР_2, на корить ПАТ «Укрсиббанк» було внесено у реєстр тільки 24.02.2014 року. Враховуючи те, що і ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2», і ПАБ «Укрсиббанк» є стягувачами однієї черги, заявник вважає, що на підставі ч.2 ст. 44 ЗУ «Про виконавче провадження» грошові кошти, отримані від реалізації вказаного вище автомобіля, мають бути розподілені та виплачені пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

Представник заявника - ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» в судовому засіданні скаргу підтримав, просив задовольнити. Додатково зазначив, що зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь стягувачів не містить виконавчих документів, згідно з якими стягнення зверталось би на предмет застави автомобіль. Всі виконавчі листи видані на підставі рішень судів стосуються виключно стягнення з боржника заборгованості в грошовому вигляді за кредитними договорами.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Укрсиббанк» проти задоволення скарги в частині визнання незаконною бездіяльності державного виконавця поклався на розсуд суду, в частині зобовязання державного виконавця перерахувати грошові кошти пропорційно до вимог стягувачів заперечив, вважає, що кошти від реалізації належного боржнику автомобіля мають бути спрямовані виключно на погашення заборгованості ПАТ «Укрсиббанк», оскільки вважає, що вимоги забезпечені заставою незалежно від дати її реєстрації, мають бути задоволені першочергово.

В судовому засіданні представник ВДВС Тлумацького РУЮ проти задоволення скарги в частині визнання незаконною бездіяльності державного виконавця заперечив, щодо зобовязання державного виконавця перерахувати грошові кошти пропорційно до вимог стягувачів поклався на розсуд суду. Пояснив, що на даний момент на виконанні у ВДВС знаходиться зведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_5, в якому стягувачами, зокрема, є ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» та ПАТ «УкрСиббанк». В заставі ПАТ «УкрСиббанк», яка зареєстрована 24.02.2014 р., перебуває належний боржнику автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, який був реалізований на торгах 23.02.2015 р. Проте отриманих коштів від реалізації є недостатньо для повного задоволення всіх вимог стягувачів. Грошові кошти від реалізації автомобіля знаходяться на рахунку ВДВС Тлумацького РУЮ та будь-кому з стягувачів на даний час не перераховані, оскільки ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» до суду було подано скаргу.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В свою чергу ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, Ухвалою Тлумацького районного суду по справі № 353/1789/13-ц від 09.12.2013 року встановлено, що у ході розгляду цивільної справи № 2-15/2010 за позовом ВАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за Генеральною кредитною угодою та кредитним договором укладеним в її межах, ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2010 р. були вжиті заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все майно ОСОБА_5 в обсязі можливого реального стягнення 1542816,55 грн. На виконання Ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 21.06.2010 р., головним державним виконавцем ВДВС Тлумацького РУЮ ОСОБА_7 06.07.2010 р. відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_5, в обсязі можливого реального стягнення 1542816,55 грн. 19.07.2010 р. Тлумацьким районним судом у цивільній справі № 2-15/2010 було прийнято рішення, яке на даний момент вступило в закону силу, позов задоволений та виданий виконавчий лист стягувачу.

На момент подання та розгляду скарги, у ВДВС Тлумацького РУЮ перебуває на виконанні зведене виконавче провадження № 38581639 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5, в т.ч:

- на користь ПАТ «УкрСиббанк» за виконавчим листом Тлумацького районного суду від 11.12.2011 р. № 2-0916621/2011 на суму 730299.78 грн.; виконавчим листом Івано-Франківського

міського суду від 24.04.2013 р. № 0907/2-3737/2011 на суму 1820,0 грн.; виконавчиим листом Івано-Франківського міського суду від 24.04.2013 р. № 0907/2-3737/2011 на суму 291363,51 грн.;

- на користь ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» за виконавчим листом Тлумацького районного суду № 2-15 від 03.08.2010 р. на суму 1676034,09 грн.

Також Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09.12.2013 р. було встановлено, що 01.11.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 був укладений Кредитний договір № 0 згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 49000,0 доларів США. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між банком і ОСОБА_5 було укладено договір застави транспортного засобу від 01.11.2006 р., згідно якого останній передав у заставу банку належне йому на праві власності рухоме майно: автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. АТ 3300 АЕ, 2006 року випуску. Договір застави транспортного засобу від 01.11.2006 р. був посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 1013. Проте, відомості щодо обтяження автомобіля за вище вказаним договором застави на користь ПАТ «УкрСиббанк» в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна станом на 09.12.2013 р. були відсутні, в звязку з чим судом було зроблено висновок, що заявлені ПАТ «Укрсиббанк» вимоги щодо скасування заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківське області від 21.06.2010 p., в частині накладення арешту на належний ОСОБА_5 на праві власності автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, д.н.з. AT 3300 AE, 2006 року випуску, не підлягають до задоволення, оскільки обтяження даного автомобіля на підставі Договору застави не було зареєстровано, а тому ПАТ «УкрСиббанк» не має право на одержання заволення своїх вимог за рахунок заставленого автомобіля переважно перед іншими кредиторами.

Відомості щодо обтяження автомобіля за вище вказаним договором застави на користь ПАТ «УкрСиббанк» в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна внесено лише 24.02.2014 р., про що свідчить витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 06.04.2015, запис 6 якого містить інформацію про вказане приватне обтяження.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Одним з видів забезпечувальних обтяжень є застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору (п. 1. ч.1 ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Статтею 37 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено види публічних обтяжень, до яких в т.ч. належать накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову або при порушенні провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця; звернення стягнення на рухоме майно відповідно до рішення суду, винесеного за позовом, який стосується виконання незабезпечених зобов'язань боржника. Згідно ч. 2 ст. 38 вказаного закону, якщо інше не встановлено законом та не суперечить змісту публічного обтяження, обтяжувач за публічним обтяженням або інша особа, на користь якої встановлено публічне обтяження, також має права, передбачені статтею 23 цього Закону для обтяжувача за забезпечувальним обтяженням.

Відповідно до чч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не

встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 14 (ч.1-3) вищевказаного закону передбачено, пріоритет обтяження, який визначається на підставі реєстрації. Якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Якщо відповідно до закону обтяжувач вправі притримати рухоме майно, що належить боржнику, для забезпечення своєї вимоги, пріоритет такого права притримання встановлюється з моменту його реєстрації. Якщо право притримання не було зареєстроване, воно не має пріоритету над зареєстрованими обтяженнями, але має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями.

В свою чергу, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб). Стаття 44 цього Закону України, який є спеціальним законом, встановлює черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів. Так нормами цієї статті встановлено, що у разі, якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому ч. 1 цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що в розумінні ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», на момент звернення до ВДВС Тлумацького РУЮ як вимоги ПАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_2», так і вимоги ПАТ «Укрсиббанк» відносились до вимог шостої черги, а, отже, в звязку з тим, що грошових коштів, одержаних від реалізації автомобіля, належного боржнику ОСОБА_5, не достатньо для задоволення в повному обсязі усіх вимог одної черги, вказані кошти мають бути розподілені між стягувачами цієї черги пропорційно до належної кожному стягувачу суми.

23.02.2015 р. автомобіль НОМЕР_3, 2006 року випуску, належний боржнику ОСОБА_5, був реалізований на торгах, про що свідчить Протокол проведення електронних торгів № 53124. Згідно виписки з рахунку ВДВС Тлумацького РУЮ, від переможця торгів ОСОБА_10 03.03.2015 р. на рахунок ВДВС Тлумацького РУЮ надійшли грошові кошти за Протоколом № 53124, лот № 39922 в сумі 216125,0 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

27.02.2015 р. ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» направило на адресу ВДВС Тлумацького РУЮ лист, в якому просило здійснити пропорційний розподіл коштів, отриманих від реалізації автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. АТ 3300 АЕ, та за рахунок цих коштів частково погасити заборгованість перед ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» (а.с.12). Вказний лист отриманий ВДВС Тлумацького РУЮ 05.03.2015 р., що не заперечувалось учасниками судового засідання.

Проте, і на день розгляду скарги судом, ВДВС Тлумацького РУЮ грошові кошти від продажу автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. АТ 3300 АЕ, належного боржнику, стягувачам не перераховані, що підтверджується поясненнями представника ВДВС Тлумацького РУЮ та довідкою № 1073/03-25 від 06.04.2015 р.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В той же час, як встановлено судом та не заперечувалось учасниками судового засідання, Постанови про відкриття виконавчого провадження були винесені щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь: ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» - 06.10.2010 р., на користь ПАТ «Укрсиббанк» - 21.11.2012 р., 15.05.2013 р.

Згідно ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З врахуванням вище наведеного, суд вважає, що вимоги скарги ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» щодо визнання незаконною бездіяльності державного виконавця ВДВС Тлумацького РУЮ по неперахуванню стягувачу - ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» грошових коштів від реалізації транспортного засобу Mitsubishi Padjero, техпаспорт АТС005200, д.н.з. НОМЕР_2, та зобовязання державного виконавця ВДВС Тлумацького РУЮ перерахувати кошти стягувану - ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» від реалізації вказаного транспортного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 572, 577 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 14, 23, 37 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 1, 11, 30, 44, 45 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 3, 11, 208-210, 383-387 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції щодо неперахування стягувачу Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 ОСОБА_2» грошових коштів від реалізації транспортного засобу Mitsubishi Padjero, техпаспорт АТС005200, д.н.з. НОМЕР_2, по виконанню зведеного виконавчого провадження № 38581639 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості.

Зобов'язати державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Тлумацького районного управління юстиції перерахувати стягувачу - Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 ОСОБА_2» грошові кошти від реалізації транспортного засобу Mitsubishi Padjero, техпаспорт АТС005200, д.н.з. НОМЕР_1, пропорційно до належної Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_1 ОСОБА_2» суми, визначеної виконавчим документом, який міститься в зведеному виконавчому провадженні № 38581639 про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуюча У.Ю. Луковкіна