Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1958/15 Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„02" квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року у справі за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, фізична особа-підприємець ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.

У позові зазначало, що 09 квітня 2014 року, приблизно о 20 год. 30 хв., відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем ЗАЗ-DAEWOO Т13110, д/н НОМЕР_1, вчасно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, через що здійснив наїзд на мопед "Вайпер-шторм" під керуванням ОСОБА_5, що рухався попереду.

В результаті ДТП пасажиру мопеду ОСОБА_3 були спричинена тілесні ушкодження, внаслідок чого настала тимчасова непрацездатність останньої.

ОСОБА_3 знаходилася у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4, яким було складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру від 30.08.2013 року.

На підставі виданих ОСОБА_3 листків непрацездатності, Фонд, в якому знаходилася на обліку роботодавець ФОП ОСОБА_4, виплатив ОСОБА_3 допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 02.07.2013 року по 16.01.2014 року у розмірі 8 099 грн. 44 коп.

Винність відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_3 в результаті ДТП підтверджується вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.04.2014 року.

Посилаючись на те, що оскільки непрацездатність ОСОБА_3 настала внаслідок винних дій відповідача, а Фонд відшкодував ОСОБА_3 втрачену нею за цей період заробітну плату в розмірі 8 099 грн. 44 коп., то відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України Фонд має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи і з цих підстав просило стягнути з відповідача на користь Фонду завдану матеріальну шкоду в розмірі 8 099 грн. 44 коп.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Запорізьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 27 червня 2013 року, приблизно о 20 год. 30 хв., на проспекті Пролетарському у м. Бердянську ОСОБА_2, керуючи автомобілем ЗАЗ-DAEWOO Т13110, д/н НОМЕР_1, здійснив наїзд на мопед "Вайпер-шторм" під керуванням ОСОБА_5

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру мопеду ОСОБА_3 були спричинені тілесні ушкодження середньої ступені важкості, які потягли за собою тривалий, понад трьох тижнів, розлад здоров"я.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаних дій та засуджено за ч.1 ст. 286 КК України(а.с.7-8).

ОСОБА_3 знаходилася у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4, яким було складено акт про нещасний випадок невиробничого характеру№ 1 від 30.08.2013 року(а.с.11).

На підставі виданих ОСОБА_3 листків непрацездатності, Фонд, в якому знаходився на обліку роботодавець ФОП ОСОБА_4, виплатив ОСОБА_3 допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 02.07.2013 року по 16.01.2014 року у розмірі 8 099 грн. 44 коп., що підтверджується розрахунком(а.с.16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для стягнення з відповідача коштів, сплачених Фондом, відсутні, оскільки проведення страхових виплат у такому випадку є обов"язком Фонду, проведення таких виплат не є заподіянням Фонду шкоди у розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже до спірних правовідносин положення ст. 1191 ЦК України застосуванню не підлягають.

Висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Так, згідно із ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82 ЦК України та регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Разом з тим правовідносини, пов"язані зі страхуванням різних видів, регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов"язані з: 1) життям, здоров"ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням(особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпорядженням майном ( майнове страхування); 3) відшкодування шкоди, завданої страхувальником(страхування відповідальності).

Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов"язок фізичної чи юридичної особи бути страхувальником життя, здоров"я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов"язкове страхування). До відносин, що випливають із обов"язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування. В разі проведення страхових виплат за договором особистого страхування ( життя, здоров"я, працездатності, пенсійного забезпечення) таке право вимоги страховика до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, не передбачено.

Зазначений висновок ґрунтується на комплексному аналізі норм ст.ст. 512, 993, 999 ЦК України, положень Основ законодавства України про загальнообов"зкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року ( далі - Основи) та Закону України від 18 січня 2001 року „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Вказані закони визначають принципи та загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов"язкового державного соціального страхування громадян та, зокрема, правову основу, економічні механізми і організаційну структуру загальнообов"язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до ст.ст. 6,20 Основ страховиками є цільові страхові фонди, які беруть на себе зобов"язання щодо збору страхових внесків та надання застрахованим особам матеріального забезпечення і соціальних послуг при настанні страхових випадків, основними джерелами коштів яких є внески роботодавців і застрахованих осіб.

Преамбулою Закону від 18.01.2001 року передбачено, що страхування на випадок тимчасової втрати працездатності є окремим видом загальнообов"язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Статтею 5 Закону від 18.01.2001 року визначено основні принципи страхування від нещасного випадку, якими, зокрема, є обов"язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору(контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обов"язковість фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, пов"язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг в обсягах, передбачених цим Законом; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; цільове використання коштів загальнообов"язкового державного соціального страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності; відповідальності роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим законом.

Згідно з п.1 ст. 23 Закону від 18.01.2001 року суб"єктами страхування є: страховик - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; страхувальник - роботодавець; застрахована особа - найманий працівник, а у випадках, передбачених цим Законом, також інші особи, на користь яких здійснюється загальнообов"язкове державне соціальне страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності. Об"єктом страхування є тимчасова втрата працездатності застрахованою особою.

Таким чином, страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності є обов"язковим особистим страхуванням.

Ні Основи, ні Закон від 18.01.2001 року, ні норми глави 67 ЦК України не передбачають право страховика, який сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, застрахованій за договором загальнообов"язкового державного соціального страхування згідно із Законом, на звернення з вимогою до винної особи про відшкодування сплачених застрахованих сум.

Крім того, задоволення таких вимог означало б зміну сторін у зобов"язанні, в якому права застрахованої особи на отримання відшкодування перейшло б до страховика, у той час як відповідно до ст. 515 ЦК України не допускається зміна кредитора в зобов"язаннях, нерозривно пов"язаних з особою кредитора, зокрема, про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я.

Оскільки сфера дії Закону поширюється виключно на застрахованих осіб, страхувальників та страховика за цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами, не врегульований правовий механізм відносин Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності як страховика з іншими особами, відповідальними за шкоду, завдану життю та здоров"ю застрахованої особи, то до таких правовідносин підлягають загальні положення ЦК України щодо страхування.

При вирішенні справи по суті суд першої інстанції врахував зазначену правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України у справі № 6-21 цс 11 від 12.09. 2011 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України, отже норми матеріального права у даному випадку застосовані судом правильно.

Посилання в апеляційній скарзі на роз"яснення, надані у п.9 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", відповідно до яких позови виконавчих органів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності...за зворотною вимогою(в порядку регресу) до фізичної особи, з вини якої ушкоджено здоров"я застрахованого, що призвело до витрат на допомогу у зв"язку з тимчасовою непрацездатністю чи страхових виплат, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, на правильність судових висновків не впливають, враховуючи, що вказані роз"яснення стосуються питань застосування судами норм процесуального, а не матеріального права.

Щодо дотримання судом норм процесуального права, то позов Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції до ОСОБА_2 розглянутий судом за правилами цивільного процесуального законодавства.

Решта доводів апеляційної скарги зводиться до іншого тлумачення положень Закону „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" і переконливих підстав для скасування судового рішення не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: