АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання частково недійсним договору поруки та припинення поруки,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5189/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (далі по тексту - ПАТ «Златобанк») про визнання частково недійсним договору поруки та припинення поруки.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що положення п .п. 2.1.1 та 5.2. договору поруки № 113/1/13- КL/Р-1, які передбачають можливість внесення будь-яких змін до основного зобов'язання без отримання його згоди, не відповідають актам цивільного законодавства про добросовісність, розумність, справедливість, обмежують права поручителя на свідоме взяття на себе відповідальності перед кредитором за збільшення зобов'язання та суперечать положенням ст. 21 Конституції України та ст. 27 ЦК України, а тому, мали бути визнані судом недійсними. Також, судом першої інстанції не було враховано те, що порука припинилася в зв'язку зі зміною основного зобов'язання сторонами кредитного договору, що збільшило відповідальність поручителя без його згоди.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з наведених в ній підстав.

БоднарукП.М. в інтересах ПАТ «Златобанк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 квітня 2013 року між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «Лотуре-Арго» було укладено кредитний договір № 113/1/13-КL, за умовами якого ПАТ «Златобанк» надало ТОВ «Лотуре-Арго» кредит у розмірі 60 000 000,00 грн., під 23 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту 27 грудня 2013 року (а.с.20-24).

Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 113/1/13- КL/Р-1, за умовами якого останній поручився перед ПАТ «Златобанк» та зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором № 113/1/13-КL, в повному обсязі таких зобов'язань (а.с.10-16).

Відповідно до застережень, зазначених в п. 2.1.1 договору поруки, порукою за цим договором забезпечено виконання боржником боргових зобов'язань також в разі їх дострокового виконання, як це передбачено в кредитному договорі, а також у випадку зміни будь - яких умов кредитного договору (зокрема, але не виключно, зміна розміру кредиту, процентної ставки, строків повернення кредиту тощо).

Внесення змін до цього договору поруки у зв'язку із будь-якими змінами основного боргу (розміру, строку тощо), процентів, підвищеного розміру процентів тощо, є правом банку, а не обов'язком.

Згідно п. 5.2. договору поруки, збільшення розміру зобов'язання боржника у випадках, передбачених кредитним договором та додатковими угодами до нього (в тому числі, але не виключно, при пролонгації строку кредитування, збільшення суми кредиту, процентів тощо), тягне одночасне збільшення відповідальності поручителя. Виражена в даному договорі згода поручителя на можливе збільшення своєї відповідальності дійсна відносно всіх випадків збільшення боргових зобов'язань, які будуть мати місце в період дії кредитного договору, в т.ч., якщо до цього договору поруки відповідні зміни не вносились.

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Златобанк», в якому просив визнати недійсними застереження, викладені в п. 2.1.1 та п. 5.2. договору поруки та визнати її припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що умови договору поруки про право банку на власний розсуд самостійно без будь-яких обмежень змінювати будь-які умови кредитного договору і покладення у зв'язку з цим відповідальності на поручителя без отримання від нього чітко вираженої згоди не відповідають актам цивільного законодавства про добросовісність, розумність, справедливість; обмежують права поручителя на свідоме взяття на себе відповідальності перед кредитором за збільшення зобов'язання боржника, що суперечить ст. 21 Конституції України, ст. ст. 3, 27 ЦК України. Також, зазначив, що Додатковими угодами №3 від 25 червня 2013 року, №5 від 19 липня 2013 року, №10 від 01 жовтня 2013 року, №12 від 01 листопада 2013 року, №13 від 07 листопада 2013 року, №14 від 13 листопада 2013 року до Кредитного договору було внесено зміни, внаслідок яких у позичальника виник додатковий обов'язок порівняно із первісним основним зобов'язанням сплатити відповідачу додатково комісії за внесення змін до кредитного договору в сумах, відповідно, 5000,00 грн., 5000,00 грн., 5000,00 грн., 5000,00 гри.. 1000,00 грн., 1000,00 грн., а всього - 22 000,00 грн. При цьому, він не надавав згоду на те, щоб нести відповідальність перед відповідачем за таким збільшеним основним зобов'язанням.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 1 ст. 27 ЦК України визначено, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

Статтею 543 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свогообов'язку.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частиною 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому же обсягу, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

При цьому, права, обов'язки та обсяг відповідальності поручителя визначається договором поруки.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 8.1 договору поруки визначено, що підписанням цього договору сторони підтверджують, що укладання цього договору поруки відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна із сторін не знаходилась під впливом тяжких обставин. Сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов'язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі.

Таким чином, підписуючи договір поруки, позивач погодився з умовами, викладеними в п. 2.1.1 та п. 5.2. договору поруки. Посилання апелянта на те, що вказані умови не відповідають актам цивільного законодавства про добросовісність, розумність, справедливість та суперечать положенням ст. 21 Конституції України та ст. 27 ЦК України є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Відтак, підписанням договору поруки № 113/1/13- КL/Р-1 від 19 квітня 2013 року ОСОБА_2 надав згоду на подальше можливе змінення розміру боргових зобов'язань за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними п. 2.1.1 та п. 5.2. договору поруки та визнати її припиненою відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

Т.І.Побірченко