Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1857/15 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину , -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

У позові зазначала, що з вересня 2008 року по травень 2010 року вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу, інших аліментних зобов'язань немає.

Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1373 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В процесі розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 800 грн. щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 13.11.2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2, заперечення позивачки ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як установлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 2008 року по травень 2010 року, мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

На тепер сторони проживають окремо. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі.

Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття.

З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Виходячи з того, що відповідач являється працездатним, але не працює, не має постійного доходу, суд дійшов правильного висновку про призначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, визначення судом аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно відповідає інтересам дитини та вимогам ст. 184 СК України.

Доводи апелянта про те, що він не має заробітку, хворіє, тому не зможе сплачувати такий розмір аліментів, являється не обґрунтованим, оскільки він є працездатною особою, не визнаний інвалідом, інших осіб на його утриманні не має.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та закону. Підстав для скасування правильного по суті рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 137 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: