АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/1925/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1103/15Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Рибак О.О.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Інформаційний центр «Миргородщина» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних підприємству працівниками під час виконання службових обов'язків, з участю третіх осіб: Державна фінансова інспекція України в Полтавській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року позовні вимоги Комунального підприємства «Інформаційний центр «Миргородщина» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення збитків, заподіяних підприємству працівниками під час виконання службових обов'язків - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Інформаційний центр «Миргородщина» 11579 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної підприємству внаслідок порушення покладених на неї трудових обов'язків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Інформаційний центр «Миргородщина» 5055 грн. 51 коп. в рахунок відшкодування шкоди завданої підприємству внаслідок порушення покладених на нього трудових обов'язків.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2, внаслідок чого подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення про стягнення з нього на користь КП ІЦ «Миргородщина» 5055,51 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої підприємству внаслідок порушення покладених трудових обов'язків - скасувати.

Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що відповідно до умов контракту на нього не покладалися обов'язки організації та ведення бухгалтерського обліку на підприємстві. Також, посилаючись на перелік доказів, вказує на наявність трудових правовідносин між КП ІЦ «Миргородщина» та ОСОБА_7, і недоведеність факту спричинення ним матеріальної шкоди підприємству.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції достовірно встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

КП «ІЦ «Миргородщина» недоотримало доходу в сумі 825 грн. за період з 01 січня 2011 року по 23 жовтня 2013 року. Так при оприбуткуванні до каси підприємства коштів за надання фізичним та юридичним особам послуг, а саме опублікування в газеті «Прапор перемоги»: привітань, некрологів, поминань та музичних вітань на радіо по вартості, яка менша затверджених наказами директора підприємства, що є недотриманням п. 8 Положення бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом МФУ від 29 листопада 1999 року.

Встановлено наявність заподіяння шкоди підприємству на суму 20082 грн. 14 коп., яка виникла в наслідок нарахування та виплати заробітної плати шести працівникам підприємства в період з 01 січня 2011 року по 31 грудня.2012 року з порушенням законодавства, а саме : на у суму 9200 грн., яке виникло в наслідок збільшення посадових окладів при відсутності наказу керівника та внесення змін до штатного розпису, що являється недотриманням вимог ст. 96, 97 Кодексу закону про працю України; нарахування у 2011 році премій на суму 650 грн. при відсутності наказів керівника підприємства та нарахування та виплата відпускних на суму 9330 грн., яке виникло в наслідок включення до розрахунку нарахування відпускних заробітної плати нарахованої в розмірах більш ніж передбачено чинним законодавством і є недотриманням п. 2 р. ІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженої постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року; нарахування доплати до заробітної плати за суміщення професій в 2012 році на загальну суму 900 грн. в порушення вимог ст. 97 КЗпП.

Також встановлено спричинення: матеріальної шкоди на суму 700 грн., яка виникла в наслідок нарахування головним бухгалтером підприємства ОСОБА_3 у 2011 році одноразових премій працівникам підприємства в розмірах більших ніж передбачено наказами директора в порушення вимог ст. 97 КЗпП.; шкоди в сумі 26967 грн. 07 коп. внаслідок нарахування та виплати в період з 01 січня .2012 по 31 березня 2013 року громадянці ОСОБА_6 грошової винагороди в розмірах більших ніж передбачено цивільно-правовими договорами від 01 січня .2012 року та 01 січня 2013 року; шкоди в сумі 14513 грн. внаслідок нарахування та виплати в період з 01 липня 2011 року по 31 липня 2013 року грошової винагороди громадянці ОСОБА_7, на підставі актів здавання-приймання виконаних робіт, які не містять обсягу господарської операції у натуральних показниках та одиниць виміру цієї господарської операції та оцінки їх вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням цього, враховуючи відсутність заперечень сторін та апелянта щодо висновків місцевого суду про покладену на відповідача ОСОБА_3 відповідальності відшкодувати матеріальну шкоди КП «ІЦ «Миргородщина», правомірність рішення в цій частині не являється предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Далі, вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів ОСОБА_2 з приводу невідповідності висновків в частині стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, факт виконання ОСОБА_7 для КП «ІЦ «Миргородщина» певних робіт, а саме: опрацювання матеріалів позаштатних авторів у газету «Прапор перемоги», розміщення власних матеріалів з авторськими фотографіями, редагування газети «Прапор перемоги».

Як вже зазначалося вище, громадянці ОСОБА_7, на підставі актів здавання-приймання виконаних робіт, які не містять обсягу господарської операції у натуральних показниках та одиниць виміру цієї господарської операції та оцінки їх вартості, у період з 01 липня 2011 року по 31 липня 2013 року була нарахована та виплачена грошова допомога в сумі 14513 грн.

Здійснення дій по оплаті послуг ОСОБА_7 та підписання актів здавання-прийняття виконаних робіт суперечить вимогам п. 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», якими визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Також матеріалами справи підтверджено, що директор ОСОБА_2, не уклав цивільно-правової угоди та підписував акти здавання-прийняття виконаних робіт ОСОБА_7, а головний бухгалтер ОСОБА_3, на підставі даних актів, при відсутності цивільно-правової угоди нараховувала винагороду за відсутності ціни послуг та способу її визначення.

З урахуванням викладеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність винних дій як директора ОСОБА_8, так і головного бухгалтера ОСОБА_3, що призвели до спричинення матеріальної шкоди підприємству у зазначеному розмірі.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям та їх працівникам», з подальшими змінами, роз'яснено, що при вирішенні позовів, у яких об'єднано декілька вимог про відшкодування працівниками шкоди, розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, визначається по кожній з об'єднаних вимог з урахуванням відповідного їй виду і меж матеріальної шкоди. Визначена в такий спосіб сума відшкодування по кожному випадку заподіяння шкоди буде включатися до загальної суми, яка підлягає стягненню з працівника.

Згідно п. 16 цієї ж Постанови - розмір шкоди, заподіяної з вини кількох працівників визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і меж матеріальної відповідальності.

За таких обставин, встановивши відсутність покладення на відповідача ОСОБА_2повної матеріальної відповідальності, суд вірно дійшов висновку, зобов'язавши відшкодувати спричинену матеріальну шкоду, завдану внаслідок його неправомірних дій, у розмірі середньомісячного заробітку.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суд та не підтверджують належними доказами їх необґрунтованість.

Доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження також і виходячи з покладених на нього контрактом обов'язків, серед яких у п. 2.8 визначено, що керівник укладає трудові договори з працівниками підприємства відповідно до чинного законодавства.

Посилання ОСОБА_8 на відсутність вини з тих підстав, що відповідно до частини 3 ст. 24 КЗпП трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи, та посилання наявність цивільно-правового договору на виконання робіт не спростовують встановлених обставин порушення відповідачами вимог чинного законодавства.

При цьому колегія суддів звертає увагу на висновки Державної фінансової інспекції в Полтавській області у листі «Про усунення виявлених порушень» від 27 грудня 2013 року (а.с. 40-44), у п. 18 якого вказано відшкодувати на користь комунального підприємства збитки в сумі 14513,00 грн, які виникли внаслідок нарахування та виплати грошової винагороди громадянці ОСОБА_7 на підставі актів здавання-приймання виконаних робіт без укладення цивільно-правових договорів. Факт порушення встановлений інспекцією за результатами ревізії, проведеної на підприємстві у період з 01 січня 2011 року по 31 липня 2013 року.

Також наголошує на тому, що постановою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 березня 2014 року та постановою апеляційного суду від 15 травня 2014 року, згідно якої ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 172-7 КУпАП, встановлений факт укладення цивільно-правового договору з ОСОБА_7 лише 01 січня 2013 року на період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ П.С. Абрамов /підпис/ Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ В.І. Корнієнко