АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №640/7860/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Божко В.В.
Провадження №22-ц/790/7287/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі: - Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Кузнецової Наталії Анатоліївни на рішення Київського районного суду м. Харкова від 2 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», 3 - особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Харківського МНО Слоневська Даря Валеріївна - про визнання припиненими кредитного договору, договору поруки, договорів іпотеки та вилучення записів про обтяження з реєстрів,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_7 в особі свого представника ОСОБА_10, звернувся в суд із вказаним позовом, який уточнив у травні 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 20 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ним був укладений кредитний договір №005/14-И, за умовами якого банк надав йому у тимчасове користування кредитні ресурси в сумі 948 000 грн., з оплатою процентної ставки 16 % річних, та з кінцевим терміном повернення кредиту 20 листопада 2023 року.

Умовами кредитного договору передбачено право банку вимагати від нього дострокового повернення всієї суми кредиту у випадку невиконання ним кредитних зобов'язань, в тому числі зобов'язань щодо погашення кредиту в строки, визначені п. 3.2 кредитного договору та графіку платежів до договору.

Через порушення ним умов кредитного договору ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 10 листопада 2011 року направило йому повідомлення-вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яку він не виконав.

У зв'язку з цим, 26 січня 2011 року банк звернувся в суд з позовом до нього та ОСОБА_8 про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитним договором № 005/14-И від 20 листопада 2007 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а ухвалою цього ж суду від 14 грудня 2012 року позовна заява банка залишена без розгляду.

Таким чином, у січні 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» реалізувало наявне у нього право вимоги до позичальника щодо повернення кредиту шляхом пред'явлення до нього позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також шляхом направлення йому повідомлення-вимоги 10 листопада 2011 року про виконання грошового зобов'язання шляхом задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Початок перебігу строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 005/14-И від 20 листопада 2007 року розпочався з наступного дня після пред'явлення банком позову в суд, тобто з 27 січня 2011 року.

Банк у межах встановленого трирічного строку з 27 січня 2011 року по 27 січня 2014 року не скористався своїм правом та не звернувся повторно до компетентного суду з позовом до нього про повернення кредиту, після залишення судом відповідної позовної заяви банку без розгляду.

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пропущено без поважних причин трирічний строк позовної давності, який закінчився 27 січня 2014 року.

Саме у межах строку позовної давності ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» мало право вимагати від нього виконання зобов'язання за кредитним договором.

Зі спливом позовної давності матеріальне суб'єктивне право припиняє своє існування.

Вважав, що зобов'язання за кредитним договором фактично припинилися, оскільки їх погашення відбулося зі спливом позовної давності.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_8 та ним було укладено договір поруки №П-005/14-И, за умовами якого ОСОБА_8 зобов'язалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором № 005/14-И від 20 листопада 2007 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2007 року між ним та банком було укладено два іпотечні договори: 1) іпотечний договір, відповідно до якого він передав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1213 гектарів, що знаходиться по АДРЕСА_1; 2) іпотечний договір, відповідно до якого він передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Абзацом 5 ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», п.1 ч.1 ст. 593 ЦК України та положень іпотечних договорів встановлено, що однією із підстав припинення договору іпотеки є припинення основного зобов'язання забезпеченого іпотекою, або закінчення строку дії іпотечного договору.

Вважав, що у зв'язку з припиненням основного зобов'язання за кредитним договором, припиняються і зобов'язання за договором поруки та іпотечних договорів, а тому всі обтяження та заборони щодо заставленого майна мають бути припинені та вилучені з реєстрів.

Посилаючись на вказані обставини та ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 256, 264-267, 1212,1213 ЦК України, ОСОБА_7 просив суд: - визнати припиненим кредитний договір №005/14-И від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7; - визнати припиненим договір поруки №П-005/14-И від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_8 (поручителем) та ОСОБА_7 (боржником); - визнати припиненим іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7, яким передано в іпотеку нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1213 гектарів, що знаходиться у АДРЕСА_1, та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек; - припинити обтяження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1213 гектарів, що знаходиться у АДРЕСА_1, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; - визнати припиненим іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7, яким передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек; - припинити обтяження нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 129,8 кв. м. і житловою площею 62,4 кв. м., яке належить ОСОБА_7, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; - стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого ним судового збору.

Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» позов не визнав.

При цьому посилався на те, що між позивачем та банком укладено додаткову угоду №2 від 10 жовтня 2012 року до кредитного договору №005/14-И від 20 листопада 2007 року, яка встановлює порядок реструктуризації боргу за кредитним зобов'язанням та встановлює подальший графік здійснення платежів позичальником за кредитним договором.

Зазначена додаткова угода свідчить про переривання строків позовної давність щодо вимог банку до ОСОБА_7, та не дає підстав стверджувати про припинення кредитного договору №005/14-И від 20 листопада 2007 року. Подальша сплата грошових коштів ОСОБА_7 на користь банку на підставі додаткової угоди №2 свідчить про визнання її з боку позивача.

Приватний нотаріус Харківського МНО Слоневська Д.В. в судове засідання не з'явилася. Згідно заяви поданої до суду, просила розглянути справу за її відсутності.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 2 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано припиненим кредитний договір №005/14-И від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7

Визнано припиненим договір поруки №П-005/14-И від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_8Є.(поручитель) та ОСОБА_7 (боржник).

Визнано припиненим іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7, яким передано в заставу нерухоме майно: -земельну ділянку площею 0,1213 гектарів, що знаходиться у АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В., та вилучено запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек.

Припинено обтяження нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1213 гектарів, що знаходиться у АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_7, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. (тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстрована в реєстрі за № 4237), та вилучено запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Визнано припиненим іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7, яким передано в заставу нерухоме майно: -житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 129,8 кв. м. і житловою площею 62,4 кв. м., позначений за планом літерою «А-2» з прибудовами, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В., та вилучено запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек.

Припинено обтяження нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 129,8 кв. м. і житловою площею 62,4 кв. м., позначеного за планом літерою «А-2» з прибудовами, яке належить ОСОБА_7, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. (тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстрована в реєстрі за № 4235), та вилучено запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

В апеляційній скарзі скаргу представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Кузнецова Н.А., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що зобов'язання ОСОБА_7 за кредитним договором та договорами іпотеки фактично припинилися, оскілки їх погашення відбулося зі спливом позовної давності.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору №005/14-И від 20 листопада 2007 року та додаткової угоди №1 від 27 травня 2008 року, укладених між ОСОБА_7 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», позивачу ОСОБА_7 надано банком у тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, строковості та платності кредитні кошти в сумі 948 000 грн. зі сплатою за користування кредитом 16 % річних.

Пунктом 3.2 кредитного договору сторони передбачили, що позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти банку в строк до 20 листопада 2023 року.

Згідно з умовами кредитного договору ОСОБА_7 зобов'язався у встановлені договором строки повернути банку кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними (а. с. 6-15).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 20 листопада 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_8, ОСОБА_7 уклали договір поруки №П-005/14-И, згідно з яким ОСОБА_8 зобов'язалася перед ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань за кредитним договором № 005/14-И від 20 листопада 2007 року (а. с. 44 - 45).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 уклади договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. за р. №4234, відповідно до якого ОСОБА_7 передав в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» належний йому на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 ( а. с.46-49).

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2007 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 уклади договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Слоневською Д.В. за р. №4236, відповідно до якого ОСОБА_7 передав в іпотеку ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,1213 гектарів, що знаходиться по АДРЕСА_1 ( а. с. 50-53).

Позичальник ОСОБА_7 не виконував свої зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим 10 листопада 2011 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» направило йому повідомлення- вимогу про дострокове повернення кредитних коштів в сумі 1 332 419 грн. 87 коп., які ОСОБА_7 повернути відмовився (а. с. 17-18).

26 січня 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором №005/14-И від 20 листопада 2007 року у сумі 1 215 271 грн. 94 коп. та судові витрати (а. с. 19-12).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом (а. с. 22).

Проте, 20 вересня 2012 року ОСОБА_7 звернувся з заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором №005/14-И від 20 листопада 2007 року.

10 жовтня 2012 року ОСОБА_7 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклали додаткову угоду №2 до кредитного договору №005/14-И від 20 листопада 2007 року.

Пунктом 1 додаткової угоди №2 до договору №005/14-И від 20 листопада 2007 року сторони узгодили, що борг позичальника за кредитним договором складається: - з боргу за виданими позичальнику кредитними ресурсами, що становить 754 576 грн. 18 коп. станом на 10 жовтня 2012 року; - з боргу за процентами за користування позичальником кредитними ресурсами, що становить 204 558 грн. 56 коп. станом на 10 жовтня 2012 року; - нарахованої пені за прострочення повернення виданих кредитних ресурсів, сплати процентів за користування кредитними ресурсами та комісійної винагороди, що становить 1 219 449 грн. 23 коп. станом на 10 жовтня 2012 року.

Згідно п. 1.1 додаткової угоди №2 до договору №005/14-И від 20 листопада 2007 року позичальник зобов'язався повернути банку у строк до 10 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування кредитні кошти в сумі 301 830 грн. 48 коп.

Залишок кредитних ресурсів у сумі 452 745 грн. 70 коп., що залишилися у фактичному користуванні позичальника після погашення ним 301 830 грн. 48 коп., ОСОБА_7 зобов'язався повернути банку у розмірах та у строку, зазначені у п. 1.3 та відповідно до графіку погашення заборгованості, який є додатком №1 до додаткової угоди №2.

Пунктом 1.4 додаткової угоди №2 до договору №005/14-И від 20 листопада 2007 року сторони кредитного договору встановили, що за користування кредитними ресурсами в сумі 452 745 грн. 70 коп. позичальник зобов'язується щомісячно, в термін з 1 по 10 число кожного місяця, сплачувати банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту відповідно до нижче вказаних розмірів процентних ставок (від фактичного розміру заборгованості): - по процентній ставці 3% річних - протягом першого, другого, третього, четвертого та п'ятого фактичного року дії цієї додаткової угоди (починаючи з дати укладання цієї додаткової угоди та закінчуючи 9 жовтня 2017 року включно); - по процентній ставці 16% річних - протягом шостого, сьомого, восьмого, дев'ятого, десятого, одинадцятого, дванадцятого, тринадцятого, чотирнадцятого, п'ятнадцятого, шістнадцятого, сімнадцятого, вісімнадцятого, дев'ятнадцятого та двадцятого фактичних років дії цієї додаткової угоди (починаючи з 10 жовтня 2017 року та закінчуючи 10 жовтня 2032 року включно); - по процентній ставці 16% річних - у період після закінчення двадцятого фактичного року дії цієї додаткової угоди (починаючи з 11 жовтня 2032 року) у випадку непогашення позивальником заборгованості за кредитним договором у строки та розмірі, що визначені п.1.2.3 цієї додаткової угоди (а. с. 76-82).

У зв'язку з цим, ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2012 року позовна заява ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишена без розгляду ( а. с.22-23).

На виконання умов додаткової угоди №2 до договору №005/14-И від 20 листопада 2007 року ОСОБА_7 сплатив 10 жовтня 2012 року на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 301 830 грн. 48 коп., що стверджується платіжним дорученням №2 від 10 жовтня 2012 року (а. с.71).

Крім того, у період з 8 листопада 2012 року по 10 квітня 2015 року ОСОБА_7 щомісячно здійснював погашення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» процентів за користування кредитними ресурсами у розмірах, встановлених графіком погашення заборгованості, який є додатком №1 до додаткової угоди №2 від 10 жовтня 2012 року до кредитного договору.

Вказані обставини стверджуються розрахунком заборгованості по кредитному договору, визначеної банком за період з 20 жовтня 2007 року по 23 червня 2015 року (а. с. 74-75).

Наведене свідчить, що до квітня 2015 року ОСОБА_7 належним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором №005/14-И від 20 листопада 2007 року, укладеним між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», а відповідач не мав претензій щодо виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Нормами ЦК України, які регулюються правовідносини сторін за кредитним договором, не передбачено такої підстави припинення зобов'язання як сплив позовної давності.

Стаття 267 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік наслідків спливу позовної давності, також не містить такого наслідку спливу позовної давності як припинення зобов'язання.

Отже, такий спосіб захисту як припинення правовідношень за спливом строку позовної давності, діючим ЦК України не передбачено.

Зважаючи на те, що на час звернення з позовом в суд ОСОБА_7 належним чином виконав перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» свої зобов'язання за кредитним договором №005/14-И від 20 листопада 2007 року, зі змінами та доповненнями внесеним додатковими угодами №1 від 27 травня 2008 року та №2 від 10 жовтня 2012 року, суд першої інстанції не мав правових підстав для визнання припиненими кредитного договору, договору поруки, договорів іпотеки, вилучення записів про обтяження з реєстрів, з підстав спливу у відповідача трьохрічного строку на звернення з позовом в суд за захистом свого порушеного права.

Посилання суду при вирішенні даного спору на те, що п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, є помилковим та не відповідає обставинам справи.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при застосуванні положення п. 7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК України про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК України щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Наведене свідчить, що діючий ЦК України не передбачає заборони щодо пред'явлення у судовому порядку вимоги про повернення кредиту у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, а тому кредитодавець не позбавлений права вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув.

Зважаючи на те, що суд при вирішенні даного спору порушив норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», 3 - особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Харківського МНО Слоневська Д.В. про визнання припиненими кредитного договору, договору поруки, договорів іпотеки та вилучення записів про обтяження з реєстрів, за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Кузнецової Наталії Анатоліївни - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 2 вересня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», 3 - особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Харківського МНО Слоневська Даря Валеріївна про визнання припиненими кредитного договору, договору поруки, договорів іпотеки та вилучення записів про обтяження з реєстрів - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н им законної сили.

Головуючий:

Судді: