Провадження № 2/742/616/15
Єдиний унікальний № 742/1317/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Зарічної Л.А.,

при секретарі Геєць О.О.,

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Прилуках цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на житло, а саме квартири АДРЕСА_1 вказуючи на те, що являється власником даного житла, де постійно проживає з часу його придбання. У даній квартирі також був зареєстрований відповідач по справі, який, забравши свої речі, у грудні 2013 року добровільно залишив дане житло та переїхав проживати до своєї матері. Реєстрація відповідача у її квартирі створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. За таких обставин вона позбавлена можливості вільно на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, а тому просить суд винести рішення про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник повністю підтримали заявлені вимоги із наведених вище підстав та надали відповідні пояснення з цього приводу.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, однак підтвердив ті обставини, що дійсно з грудня 2013 року не проживає за місцем реєстрації. Також відповідач визнав ті обставини, що вказана квартира є особистою власністю позивачки і проживати в ній він не має наміру, однак добровільно знятися з реєстрації не бажає і робить це для свого душевного спокою.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав :

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належність позивачу на праві приватної власності житла за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується договором купівлі-продажу від 12 лютого 1998 року.

Копія домової книги (а.с. 7,8) підтверджує реєстрацію позивачки у належній їй квартирі 07 квітня 1998 року.

01 серпня 1998 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 та змінила своє дошлюбне прізвище «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2»

17 лютого 1999 року відповідач також був зареєстрований у даній квартирі..

Згідно з актами фактичного проживання осіб у житловому приміщенні 30 січня 2015 року, 18 лютого 2015 року та 04 березня 2015 року вбачається, що в результаті обстеження житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 виявлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за даною адресою, але не проживає за даною адресою з грудня 2013 року (а.с.10-13).

Вказані обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 391 ЦК України він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, який проживає разом з ним має право на користування цим житлом відповідно до закону та втрачає таке право у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла

Згідно положень Житлового кодексу України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло права спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство.

Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач на даний період часу є ще чоловіком позивачки, оскільки цивільна справа про розірвання шлюбу знаходиться в процесі розгляду.

В той же час, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач добровільно залишив квартиру позивачки у грудні 2013 року.

Суд не може прийняти до уваги покази відповідача про вчинення відносно нього перешкод у користуванні квартирою, оскільки такі були спростовані як самим відповідачем, так і наявними доказами по справі, які спростовують вчинення перешкод з боку ОСОБА_2 Крім того, як вказав відповідач у судовому засіданні, залишивши квартиру у грудні 2013 року, він лише у лютому 2015 року звернувся до правоохоронних органів з приводу нібито перешкод з боку позивачки у користуванні квартирою, тобто по збігу 1 року та 2 місяців з дня добровільного залишення квартири і підставою для цього стало звернення позивачки до суду із позовом про розірвання шлюбу. За період з грудня 2013 року відповідач не вчиняв жодних дій на поновлення його порушеного права, якщо таке на його думку було порушене.

Суд не може прийняти до уваги як доказ порушення його прав з боку позивачки акт від 06 квітня 2015 року, оскільки його зміст фактично спростовується показами самого відповідача, який вказаний документ надав, оскільки він має більш характеризуючий фактор позиції відповідача щодо своєї сім»я, ніж констатуючий, як того вимагає законодавство щодо даного виду доказів.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач на даний час залишив квартиру за власною ініціативою, не проживає в ній більше 1 року без поважних причин, оплату за неї не проводить, чим взагалі втратив до житла будь-який інтерес, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати по справі, згідно вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.317, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 224, 226, 294 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_3 визнати таким, що втратив право на житло за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243 грн.60 коп. в рахунок сплати судового збору по справі.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі впродовж 10 днів з дня його проголошення до Прилуцького міськрайонного суду апеляційної скарги Апеляційному суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Суддя