Справа № 301/2482/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Дашковська С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Іршавського районного суду від 28 січня 2015 р. за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до відділу освіти Іршавської РДА у вересні 2014 р.

Просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ відповідача № 124-к від 19.06.2014 р. про звільнення його з посади на підставі ч.3 ст. 40 КЗпП України - в зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов'язків;

- поновити його на посаді директора Великораковецької ЗОШ I-II ступенів;

- стягнути з відповідача 11186.92 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування зазначав, що звільнення його з роботи (посади директора) є незаконним, оскільки діючого законодавства про освіту не порушував, а службові обов'язки за посадою директора виконував сумлінно, добросовісно та належним чином.

Рішенням Іршавського районного суду від 28.01.15 р. у позові відмовлено (а.с.174-180).

Апелянт просить скасувати це рішення як незаконне та ухвалити нове по суті позовних вимог. Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує на відсутність у його діях ознак систематичного невиконання трудових обов'язків (а.с.187-194).

Письмових заперечень або пояснень відповідач не подав, однак у судовому засіданні його представник ОСОБА_4 не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з роботи за ст. 40 п.3 КЗпП України є законним і підстав для його поновлення немає. Окрім того, позивачем без поважних причин пропущений строк звернення до суду.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 139 КЗпП працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 40 п.3 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 06.11.92 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Як видно з матеріалів справи, наказом № 228 від 25.06.13 р. позивачу було оголошено догану за неналежне виконання посадових обов'язків директора Великораковецької загальноосвітньої школи I-II ступенів (а.с.99), а наказом № 353 від 19.06.2014 р. позивачу знову оголошено догану за безпідставну відсутність на роботі 04.06.14 р. (а.с.100). З цими наказами позивач ознайомлений під розписку та їх не оскаржував.

Оскільки дисциплінарні стягнення не погашені часом і достроково не зняті, то юридичної сили не втратили.

Наказом № 124-к від 19.06.14 р. позивача звільнено з посади директора школи в зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором, згідно з п.3 ст. 40 КЗпП України, та залишено учителем хімії з повним тижневим навантаженням - з 19.06.2014 р. (а.с.8). З цим наказом позивач ознайомлений під розписку того ж дня.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні справи суд першої інстанції заслухав певну кількість свідків і дослідив різні документи, що стосувались як дисциплінарних заходів щодо позивача, так і доводів сторін. Позивачу була надана можливість прокоментувати докази та доводи, подані його роботодавцем. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд навів у своєму рішенні обґрунтування, яке видається належним і достатнім з огляду на предмет справи, та дійшов правильного висновку.

Доводи апелянта не дають підстав для скасування ухваленого рішення, оскільки зводяться по суті спору до відсутності факту систематичного невиконання ним без поважних причин своїх трудових обов'язків, що спростовується указаними та дотепер чинними наказами відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та стосуються обставин і доказів повторного проступку (відсутності на роботі), яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог глави 5 ЦПК України, а сам наказ із цього приводу (№ 353) позивачем у встановленому законом порядку не оскаржений.

Тобто, фактичні обставини справи та їх документальний супровід свідчать про систематичне неналежне виконання позивачем без поважних причин своїх трудових обов'язків, що і стало підставою для його звільнення за п.3 ст. 40 КЗпП України.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2. Рішення Іршавського районного суду від 28 січня 2015 р. залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: