Справа № 454/1428/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2026/15 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого - судді: Берези В.І., суддів: Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., заучастю секретаря судового засідання: Брикайло М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Сокальської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Сокальської міської ради та ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 23.12.1991 року між Виконавчим комітетом Сокальської міської ради та ОСОБА_3, а також рішення Виконавчого комітету Сокальської міської ради № 327 від 12.12.1991р. в частині продажу квартири ОСОБА_3 - відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2 Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, по суті її позовних вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд встановив, що її заяви - згоди на придбання у власність квартири відповідачем ОСОБА_3 на час придбання такої, не було, суд, як і попередні суди, не з`ясовував обставин щодо порушення інтересів неповнолітніх дітей, трикімнатну квартиру сім`я отримала з розрахунку чотирьох членів сім`ї, однак відповідач викупив квартиру одноособово, чим порушив права цих членів сім`ї. Виконавчий комітет Сокальської міської ради не був власником проданої квартири, тому не мав права укладати оспорюваний договір, а отже, такий є недійсним. Про своє порушене право вона дізналась з відповіді Сокальського районного державного архіву від 29.10.2013 року. У зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири вона просила визнати незаконним рішення Виконкому № 327 від 12.12.1991 р.

Заслухавши відповідача ОСОБА_3, який заперечив доводи апеляційної скарги, за відсутності сторони апелянта - позивача, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, однак до суду не з`явилась, поважних причин неявки не підтвердила належним чином, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив про те, що відчужена квартира згідно оспорюваного договору належала до державного житлового фонду, відтак, визнавати такий недійсним з підстав укладення неповноважною особою немає, крім цього зазначив, що письмової згоди позивача ОСОБА_2 на придбання у власність відповідачем спірної квартири в порушення Положення «про продаж громадянам в власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 19.05.1989 р. № 142, не було, що є порушенням, однак застосував строк позовної давності щодо пред`явлення позову та з цих підстав відмовив у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Окрім того, відмовляючи у задоволенні вимоги щодо визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Сокальської міської ради № 327 від 12.12.1991 р. «Про затвердження актів на продаж будинків, квартир» зазначив про те, що акт органу місцевого самоврядування вичерпав свою дію фактом виконання, тому не може бути після їх виконання скасованим чи зміненим органом місцевого самоврядування.

З висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Сокальської міської ради №295 від 13.10.1986р. квартира із трьох кімнат АДРЕСА_1 виділена ОСОБА_5 (матері відповідача ОСОБА_3.) для відселення сім`ї ОСОБА_3 в складі 4 чоловік: його, дружини ОСОБА_6, дочки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_7

Згідно зі заявою ОСОБА_3 від 20.08.1991р., адресованої виконкому міської ради, такий просив продати йому квартиру, в якій проживає.

Рішенням Виконкому Сокальської міської ради №327 від 12.12.1991р. затверджено акти на продаж квартир в м. Сокаль, зокрема по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 за 1574 крб.

Із договору купівлі-продажу від 23.12.1991р. встановлено, що Виконавчий комітет Сокальської міської ради в особі керуючого Сокальським будинкоуправлінням ОСОБА_8 продав, і ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 за 11574 крб.

Відповідно до рішення Сокальського районного суду від 13.04.2007 року задоволено позов ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.12.1991р., укладений між ОСОБА_3 та Виконавчим комітетом Сокальської міської ради.

За наслідками розгляду цієї справи рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року, скасовано рішення Сокальського районного суду Львівської області від 30.09.2011 року, у позовних вимогах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири відмовлено.

Як видно з позовних вимог позивача, така, заявляючи вимоги про визнання недійсним оспорюваного договору, посилалась на ст.48 ЦК України ( в редакції 1963 року), згідно з яким недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначала, що укладенням спірного договору порушено права їх, на той час, малолітніх дітей, оскільки квартира надавалась на усіх чотирьох членів сім`ї, в тому числі дітей, а також в майбутньому діти були позбавлені можливості приватизувати їх частки у квартирі.

Відповідно до ст. 60 КпШС УРСР, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. В разі одруження неповнолітніх (стаття 16 цього Кодексу) вони набувають дієздатності в повному обсязі з моменту одруження і здійснюють захист своїх прав самостійно Відтак, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що під час укладення спірного договору про придбання квартири, інтереси неповнолітніх дітей представляли їх батьки - сторони по справі.

Доводи апелянта на підтвердження недійсності договору купівлі-продажу квартири з тих підстав, що Виконавчий комітет Сокальської міської ради не був власником зазначеної квартири, тому не мав права укладати оспорюваний договір, на увагу не заслуговують, оскільки квартира належала до державного житлового фонду, та саме виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів надано право продажу таких квартир, що передбачено і Положенням «Про продаж громадянам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 19 травня 1989 р.№ 142 . Встановивши відсутність письмової згоди позивача ОСОБА_2 на придбання у власність відповідачем ОСОБА_3 спірної квартири на час укладення договору купівлі-продажу цієї квартири, суд першої інстанції вірно зазначив про порушення щодо дотримання порядку придбання квартири, а саме п.9 вищезазначеного Положення, однак відмовив у задоволенні позову в цій частині з підстав пропуску строку позовної давності, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі ст. 75 ЦК УРСР, позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Посилання апелянта на те, що така дізналась про своє порушене право лише у 2013 році не заслуговує на увагу, оскільки позивач ОСОБА_2 задовго до цієї дати було відомо про укладений оспорюваний договір, така проживає та зареєстрована у купленій згідно з оспорюваним договором квартирі з часу передачі квартири. Як вбачається з матеріалів справи, з 2007 року по 2012 рік у провадженні судів (Сокальського районного суду Львівської області та Апеляційного суду Львівської області) перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, Виконкому Сокальської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Наведене спростовує твердження апелянта про те, що про оспорюваний договір такій стало відомо лише у 2013 році.

Так як інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд, з`ясувавши обставини спору, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази, дав їм належну правову оцінку і ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. А тому, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.