Справа № 361/6480/14-ц Головуючий у І інстанції Телепенько А.Д.
Провадження № 22-ц/780/1306/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова
Категорія 29 02.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Голуб С.А.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товаритсва Комерційний банк "ПриватБанк" про відшкодування шкоди, завданої безпідставним списанням коштів з рахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що 01 грудня 2012 року звернулася до Печерського відділення Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») для проведення поповнення рахунку свого мобільного телефону.

Спеціаліст Банку повідомив, що для проведення будь-яких платежів через відділення Банку їй необхідно отримати кредитну картку.

Незважаючи на те, що їй потрібно було провести разовий платіж, відповідач роздрукував договір на випуск та обслуговування кредитної карти № НОМЕР_2 в одному екземплярі, другого екземпляру цього договору їй надано не було.

Крім того, відповідач повідомив її про те, що для проведення будь-яких операцій по кредитній картці вона спочатку повинна поповнити її власними коштами та, що всі операції поводяться особисто нею через термінал Банку.

Вказувала, що з моменту отримання кредитної картки вона використовувала її рідко.

03 та 24 жовтня 2013 року на свій мобільний телефон вона отримала СМС з текстом повідомлення про існуючу заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Для роз'яснення причин виникнення кредитної заборгованості вона звернулася до Печерського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», та під час розмови з його спеціалістами їй було повідомлено про те, що банк самостійно приймає рішення про виділення кредитної лінії на кредитну карту і надання її письмової згоди на отримання кредиту йому не потрібно. Також, її повідомили про те, що до її кредитної карти прикріплений регулярний платіж у розмірі 300 грн. на місяць за номером контрактного мобільного телефону НОМЕР_1 оператора мобільного зв'язку ТОВ «Голден Телеком» та власником якого є ОСОБА_2 Також, стверджувала про те, що останній їй не знайомий.

Із виданої відповідачем виписки № 176356 від 24 жовтня 2013 року кредитної карти № НОМЕР_2 за період з 01 грудня 2012 року по 24 жовтня 2013 року, вона встановила, що 06 серпня 2013 року відповідач самостійно, без її письмової згоди, відкрив кредитний ліміт в розмірі 2000 грн.

01 вересня 2013 року без її відома з карткового рахунку було списано грошові кошти у розмірі 302,68 грн. , 01 жовтня 2013 року - 309 грн., всього на суму - 611,68 грн. Не погоджуючись з цим боргом, 24 жовтня 2013 року вона подала до банку письмову вимогу про надання їй копій документів, які б засвідчували її згоду на отримання кредиту у розмірі 2000 грн. та письмову заяву про прикріплення до кредитної карти регулярного платежу за мобільний зв'язок.

У наданій відповіді від 10 грудня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20131025/2226 відповідач підтвердив усні пояснення спеціалістів Печерського відділення Банку, відповідальність за списання грошових коштів з кредитної карти № НОМЕР_2 в оплату послуг контрактного мобільного зв'язку повністю поклав на неї та з метою їх повернення рекомендував звернутися до ТОВ «Голден Телеком».

30 січня 2014 року вона звернулася до ТОВ «Голден Телеком» з листом про повернення на її кредитну карту № НОМЕР_2 грошових коштів у сумі 611,68 грн., які були без її відома перераховані Банком та зараховані в оплату номера мобільного зв'язку НОМЕР_1. Відповіді на це звернення вона не отримала.

17 січня 2014 року направила на адресу відповідача досудове попередження з вимогою закрити всі незаконні операції та надати їй довідку про відсутність у неї заборгованості перед Банком.

У своїх листах № 20.1.0.0.0/7-20140127/573 від 27 січня 2014 року, № 20.1.0.0.0/7-20140219/53 від 19 лютого 2014 року, № 20.1.0.0./7-20140122/1588 та № 20.1.0.0./7-20140122/1588 від 17 березня 2014 року відповідач повідомив, що її досудове попередження від 17 січня 2014 року прийнято до уваги та знаходиться в роботі.

Із виписки за № 1017691 від 06 серпня 2014 року з розрахунку кредитної карти № НОМЕР_2 за період з 01 вересня 2013 року по 06 серпня 2014 року, їй стало відомо, що сума її заборгованості зросла до 1563,40 грн., оскільки Банком було нараховано відсотки, штраф та пеню на незаконно списані з її карти кошти.

Вважала такі дії відповідача незаконними, оскільки відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження, або без його розпорядження, на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Жодних розпоряджень Банку на списання коштів із свого рахунку № НОМЕР_2 в оплату регулярного платежу послуг мобільного зв'язку за договором 219302 за № рахунку НОМЕР_3, № телефону НОМЕР_1, п-к ОСОБА_2 вона не давала.

Посилаючись на норми ст. 1073 ЦК України, просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1563 грн. 40 коп.

Крім того, не повідомивши про відкриття кредитної лінії на карту № НОМЕР_2, відповідач допустив суттєві порушення умов укладення договору на випуск та обслуговування кредитної карти, чим порушив її права як споживача кредитних послуг. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача вона зазнала душевних страждань, тому вважає, що Банк завдав їй моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 4000 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 у суді позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та надав пояснення аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_4 02 грудня 2014 року у судовому засіданні позовні вимоги не визнала просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Броварського міськрайонного суду від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз»яснино Пленумом Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України.

За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що ґрунтують вимоги і заперечення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст..638 ЦК україни договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно із ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно до ч.1 ст. 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Пунктом 1.14 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що електронний платіжний засіб-платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

По справі встановлено, що 18 червня 2012 року ОСОБА_1 подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» письмову анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у відповідача та підтвердила, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають укладений Договір про надання банківських послуг. В зазначеній анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначила бажаний ліміт за платіжною карткою у розмірі 10000 грн. Своїм підписом позивач підтвердила, що ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с.45,45 зв.-49).

Відповідно до п.3.3 Умов і Правил надання банківських послуг підписання даного договору свідчить про пряму та безумовну згоду клієнта щодо прийняття любого розміру кредитного ліміту встановленого банком.

Згідно Умов і Правил надання банківських послуг, клієнт здійснює платежі або операції по отриманню грошових коштів готівкою через банківські автомати самообслуговування, самостійно керує своїми банківськими операціями, картка має пін - код, необхідний для проведення операцій з використанням платіжної карти, який відомий лише держателю цієї картки, отримувати від банківської установи виписки про стан карткового рахунку тощо (а.с.46 -48).

Згідно з виписки по картковому рахунку позивачки остання 01 вересня 2013року у терміналі самообслуговування здійснила платіж за допомогою картки та введення Пін-коду, з встановленням його як регулярний платіж, який і було списано 01 жовтня 2013 року на підставі електронного розпорядження, наданого клієнтом при здійсненні платежу 01 вересня 2013 року.

При цьому, як видно з матеріалів справи, підключення послуги «Регулярні платежі» здійснюється безпосередньо клієнтом, через меню «Мої платежі» шляхом вибору необхідної послуги, а не банківською установою.

Судом встановлено, що позивачка користувалася кредитною карткою, особисто зазначала в заяві-анкеті про бажаний розмір кредитного ліміту в сумі 10000 грн., а відповідно до п.1.1.3.2.3. Умов і Правил надання банківських послуг підписання нею вказаного договору свідчить про пряму та безумовну згоду клієнта щодо прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивач була ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг та мала право самостійно за допомогою відомого лише їй коду здійснювати операції з використанням платіжної картки, а тому дійшов висновку, що відповідач не здійснював з її рахунку списань кредитних коштів без її згоди. Крім того, суд вважав безпідставною вимогу ОСОБА_1 про стягнення з банку на її користь завданої матеріальної шкоди, оскільки кошти перераховані з картки позивача в межах кредитного ліміту не є її власними коштами клієнта , а є кредитними коштами.

Даний висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогам закону.

Щодо твердження позивачки про те, що власник контрактного номера мобільного зв»язку ТОВ «Голден Телеком» ОСОБА_2 є взагалі їй незнайомою особою, оскільки з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 є керівником ПП «Сівер», в якому працює позивачка головним бухгалтером і який є безпосереднім керівником останньої.

З пояснень представника позивачки в судовому засіданні при апеляційному розгляді справи вбачається, що вказану обставин в позові зазначено помилково, позивачка дійсно, на прохання ОСОБА_2 здійснювала оплату мобільного зв»язку ТОВ «Голден Телеком» за мобільним номером останнього зі своєї кредитної картки.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Посилання позивачки на Закон України «Про захист прав споживача» є необґрунтованим, оскільки зазначеним законом, у даному випадку, відшкодування моральної шкоди не передбачено. Не передбачено також відшкодування моральної шкоди умовами договору про надання банківський послуг, укладеного між позивачкою та відповідачем та нормами ЦК України про зобов'язання.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: