У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю відповідача - ОСОБА_2,

представника позивача - Лукашина Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду від 05 лютого 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду від 05 лютого 2015 року вказаний позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 876,13 грн. заборгованості за кредитом, 8 167,35 грн. заборгованості за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фіксована складова) та 652,14 (процентна складова), а всього 14 195, 65 грн., а також судовий збір в сумі 229,40 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що по місцю роботи отримав дві банківські картки - зарплатну та кредитну, при чому при виплаті заробітної плати відбувалось перерахування коштів на кредитну картку у разі попереднього зняття коштів із неї. Стверджує, що жодних договорів не підписував та зазначає, що строк дії картки давно минув, а тому нарахування заборгованості у заявленій позивачем сумі заперечує. Вказує, що для вимог про стягнення неустойки законом передбачена спеціальна позовна давність - один рік, проте місцевий суд знехтував цю норму, стягнувши з нього штрафні санкції за більший період. Наполягає на тому, що розмір неустойки підлягає зменшенню, так як перевищує розмір збитку. Покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові за безпідставністю вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 06 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою 36 % за користування кредитом із кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 6, 6 зв.).

________________________________________________________________________________________________________________________

Справа №572/4528/13-ц Головуючий у 1 інстанції - Власик Н.М.

Провадження № 22-ц 787/702/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

ОСОБА_2 погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачем не оспорюється, а тому у відповідності до ч 1 ст. 61 ЦПК України, вказане не підлягає доказуванню.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачем умов

кредитного договору і, як наслідок, утворення заборгованості, яка станом на 31.08.2013р. склала 21 896 грн. 50 коп. та включала в себе 4 876,13 грн. заборгованості за кредитом, 15 501,49 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 500 грн. штрафу (фісована частина) та 1 018,88 грн. штрафу (процентна ставка), згідно розрахунку заборгованості (а.с. 3-5).

За змістом ст.ст. 1054 і 526 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до матеріалів справи та законних висновків суду першої інстанції у відповідача наявний борг перед позивачем за кредитним договором.

Не заслуговують на увагу та спростовуються обставинами справи пояснення відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що з його боку не укладалось із позивачем жодних договорів, а також посилання на закінчення строку дії картки як на підставі від звільнення від сплати боргу. Так, згідно Інформації про картку № НОМЕР_1 (Карта Універсальна), строк закінчення дій по ній банком встановлено до січня 2013 року. Відповідно до п. 9.5 Умов та правил надання банківських послуг, картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви Утримувача картки. ОСОБА_2 як утримувач платіжної картки з відповідною заявою до Банку не звертався. Окрім цього, після збільшення кредитного ліміту в червні 2008 року відповідач скористався своїм правом на зняття коштів, які банку не повернув.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірного незастосування судом першої інстанції строків позовної давності, оскільки такі твердження суперечать обставинам справи та вимогам закону. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовною заявою 03 жовтня 2013 року (а.с. 2 зв.). Зважаючи на те, що строк дії картки був встановлений до січня 2013 року, строк позовної давності позивачем пропущено не було.

Подані позивачем до суду докази про строк дії карти до січня 2013 року не спростовані відповідачем.

Посилання апелянта на нехтування місцевим судом норм, які передбачають зменшення розміру неустойки колегія суддів оцінює критично, оскільки позивачем уже було зменшено суму нарахованих процентів за користування кредитом, а також розмір процентної складової. Крім того, з розрахунку заборгованості очевидно, що сума основного боргу значно перевищує суму нарахованих відсотків.

Правилами користування платіжною карткою (а.с. 9-10), з якими погодився відповідач, підписуючи заяву (а.с. 6-6 зв.), передбачено сплату відсотків за користування кредитом. Доказів того, що між сторонами договору існувала угода чи інша домовленість про нарахування відсотків за користування кредитом тільки в період дії картки, сторонами не надано та судом не здобуто. При відсутності такої домовленості, виходячи із положень ст. 1048 ЦК України, а також зважаючи на визнання відповідачем суми основного боргу, проценти підлягають сплаті до дня повернення позики.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді: підпис Григоренко М.П.

підпис Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.