07.04.2015 Справа № 363/949/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Войнаренко Л.Ф.

при секретарі Клименко В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності,

Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін у справі - ОСОБА_3. Після його смерті, поряд з іншим спадковим майном, залишились дві земельні ділянки площею 0,2086 га та 0,25 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Земельна ділянка площею 0,2086 га належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради № 136 від 10.05.2005 p., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30. Кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства.Земельна ділянка площею 0,25 га належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради № 136 від 10.05.2005 p., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31. Кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_4, цільове призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Позивач та відповідач прийняли спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 відповідно до ст. 1269 ЦК України шляхом подання до Вишгородської державної нотаріальної контори у визначений законом строк заяв про прийняття спадщини.

Позивачка зазначає, що дружина померлого (мати сторін у справі) - ОСОБА_4 відмовилася від прийняття спадщини (половини майна, набутого під час шлюбу, зокрема ? частини домоволодіння, внеску до банківської установи, паїв тощо) на користь своїх дітей шляхом написання до Вишгородської державної нотаріальної контори у визначений законом строк заяви про відмову від прийняття спадщини.

За свого життя ОСОБА_3 оформив вказані вище державні акти, які засвідчували його право власності на земельні ділянки, але отримати їх не встиг. Саме через відсутність оригіналів державних актів про право власності на земельні ділянки, Вишгородська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельних ділянок.

Земельні ділянки, як і інше майно, були набуті ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4; який (шлюб) було зареєстровано 13 січня 1963 року. За загальним правилом майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка єрізними (ст. 60, 70 Сімейного кодексу України).

Вищезазначені обставини (щодо права власності померлого на земельні ділянки, прийняття спадщини лише позивачем та відповідачем, відмови від прийняття спадщини ОСОБА_4 тощо) підтверджуються наступними судовими рішеннями:

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2010 року у справі № 2-55/10 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно;

· Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 6 лютого 2012 року у справі № 2-272/2012 р. за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 травня 2010 року у справі № 2-55/10 між сторонами та ОСОБА_4 (мати сторін) було розподілено домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1. За ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - на ? частину домоволодіння за кожним.

В квітні 2012 року ОСОБА_4 подарувала свою ? частину домоволодіння ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 06.04.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Афанасьевою О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № 769.

Таким чином у власності позивачки ОСОБА_1 знаходиться ? частини домоволодіння по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Схожі положення містить і ст. 377 Цивільного кодексу України, згідно ч. 1 якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника землекористувача).

За таких обставин, зважаючи на положення вищезгаданої норми Земельного кодексу України, позивачва вважає, що їй має належати ? частини земельних ділянок по АДРЕСА_1.

В листопаді 2011 року ОСОБА_1 вже зверталася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом про визнання за нею права власності на ? частину успадкованих земельних ділянок. Розглядаючи спір в межах заявлених позовних вимог (ч. 1 ст. 11 ЦПК України), Вишгородський районний суд Київської області визнав за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на ? частину земельних ділянок по АДРЕСА_1 (право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,2086 га і право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га).

Однак, на сьогоднішній день право власності ОСОБА_1 ще на ? частину земельних ділянок не визнано та оспорюється відповідачем (? + ? = ?).

Просить визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2086 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради № 136 від 10.05.2005 р., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30, визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, кадастровий номер - НОМЕР_4, яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення Катюжанської сільської ради № 136 від 10.05.2005 р., зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення даного позову заперечив, пояснив суду, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки дане майно йому не належить.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3.

Після його смерті поряд з іншим спадковим майном, залишились дві земельні ділянки площею 0,2086 га та 0,25 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на частину земельних ділянок площею 0,2086 га та 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відповідачене оформлювались. З пояснень представника позивача позивачка ОСОБА_1 також не оформила право власності на частину вказаних земельних ділянок відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 6 лютого 2012 року.

Відповідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом і виникає з моменту його державної реєстрації.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини та те, що відповідач не є власником частини вказаних земельних ділянок, таким чином не може порушувати або не визвати права позивачки на земельні ділянки, позивачкою ці обставини не є доведеними, а тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.11,60,208,209,213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На рішення суду може бути протягом десяти днів подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя Л.Ф.Войнаренко