Справа № 369/1060/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2441/15 Доповідач у 2 інстанції Савченко С. І.
Категорія 18 16.04.2015
У Х В А Л А

іменем України

16 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Білоконь О.В., Антоненко В.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, що існувало до порушення права, стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувсядо суду із вказаним вище позовом,який мотивував тим, що 16 лютого 2007 року постановою ВДВС серії АА № 300548 на майно боржниці було накладено арешт та заборону відчуження будь-якого майна по АДРЕСА_1. В порушення заборони відчуження майна спадкоємець ОСОБА_3 поселила в арештований будинок третю особу ОСОБА_5, яка розкрадає, знищує та приховує арештоване майно, чим порушує його право як кредитора отримати борг згідно ст.1282 ЦК України за рахунок вартості спадкового майна.

З метою припинення розкрадання, приховування та знищення арештованого майнa на виконання рiшення Києво-Святошинського районного суду вiд 2 листопада 2006 року, просив суд зобов'язати ОСОБА_3 припинити дiю, яка порушує право, а саме припинити здавати арештований будинок у найм, вiдновити становище, яке iснувало до порушення, а саме виселити наймачiв із арештованого будинку, повернути до будинку вкраденi, прихованi та знищенi речi, вiдновити технiчний та естетичний стан будинку і надвiрних споруд, примусити ОСОБА_3 виконати обов'язок в натурі, а саме сплатити ОСОБА_2., як кредитору, борг спадкодавця з урахуванням штрафних санкцiй.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, а справу вирішити без його участі. Просить справу або повернути на новий розгляд до суду першої інстанції, або вирішити по суті в апеляцій ній інстанції. Скаргу мотивує тим, що суд порушив норми процесуального права, не повідомивши його належним чином про час розгляду справи. Крім того, вважає, що суд першої інстанції своїм рішенням порушив Конституцію України, присягу та Конвенцію з прав людини в частині обов'язкового виконання рішень суду. Вказує в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції узаконив розкрадання, приховування та знищення спадкового майна, у зв'язку з чим незрозуміло яким чином буде виконуватися рішення Києво-Святошинського районного суду від 2 листопада 2006 року про стягненння на його користь грошових коштів.

Позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явився, з урахуванням викладеного ним в апеляційній скарзі прохання про вирішення справи без його присутності, неявка ОСОБА_2 відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_3 повідомлена про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з'явилася, подала заперечення на апеляційну скаргу, де просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність і обгрунтованість. Вказала у запереченнях, що позовна заява містить неправдиві відомості, а вимоги, які висуває ОСОБА_2, є необгрунтованими, голослівними та такими, що не грунтуються на нормах закону, бо позивач не є власником будинку, а відтак не має права ставити питання як про виселення мешканців, так і інші вимоги стосовно цього будинку. Посилалася, що є виконавчий лист, за яким відкрите провадження і всі питання стягнення боргу, в тому числі із неї як із спадкоємиці боржника мають вирішуватися у межах виконавчого провадження відповідно до чинного законодавства. Неявка ОСОБА_3 відповідно до ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської областi від 2 листопада 2006 року задоволено позов ОСОБА_2. та стягнуто iз ОСОБА_6 борг за договором позики у розмiрi 257000 грн.

Рішення набрало законної сили та перебуває на виконанні у відділі ДВС КиєвоСвятошинського районного управління юстиції у Київськiй областi.

16 лютого 2007 року державний виконавець відділу ДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київськiй областi, в межах здiйснення виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2. боргу в розмірі 257000 грн, своєю постановою cepiї АА № 300548 постановив накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_7, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, та заборонив здiйснювати вiдчуження будь-якого майна, яке їй належить.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для їх задоволення.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобов'язання ОСОБА_3 припинити дiю, яка порушує право, а саме припинити здавати арештований будинок у найм та виселити наймачiв із арештованого будинку, суд обгрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 не є власником будинку по АДРЕСА_1, а відтак не має ніяких повноважень щодо володіння, користування чи розпорядження у відношенні даного майна, в тому числі не має повноважень визначати які саме особи мають мешкати у цьому будинку. На даний будинок не звернуто стягнення для задоволення його вимог, як кредитора.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині повернення до будинку вкрадених, прихованих та знищених речей, вiдновлення технiчного та естетичного стану будинку і надвiрних споруд, суд керувався тим, що позивач не надав доказів про те, що якісь речі були викрадені, приховані чи знищені, а технiчний та естетичний стан будинку і надвiрних споруд зазнав пошкоджень в результаті дій відповідачки.

Відмовляючи у задоволенні вимог в частині примушування ОСОБА_3 виконати обов'язок в натурі, а саме сплатити ОСОБА_2., як кредитору, борг спадкодавця з урахуванням штрафних санкцiй, суд керувався тим, що вже існує судове рiшення про стягнення боргу із ОСОБА_6, яке набрало законної сили i перебуває на примусовому виконаннi. У випадку смерті боржника у виконавчому провадженні, відповідно до чинного законодавства має відбуватися заміна сторони виконавчого провадження у встановленому законом порядку, зокрема ст.378 ЦПК України, а не повторне стягнення боргу із спадкоємця.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до переконання, що суд першої інстанції обгрнутовано відмовив у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність і недоведеність.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що виразилося у неповідомленні позивача про час розгляду справи безпідставні та спростовуються рекомендованим повідомленням про вручення ОСОБА_2 13 лютого 2015 року судової повістки про час розггляду справи (а.с.8). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 19 лютого 2015 року подав до суду заяву про ознайомлення із матеріалами справи та розгляд справи без його присутності (а.с.14).

Посилання апелянта на сприяння судом першої інстанції невиконанню рішення Києво-Святошинського районного суду від 2 листопада 2006 року про стягненння на його користь грошових коштів колегія суддів вважає необгрунтованими. Як вище вказувалося дане рішення суду перебуває на виконанні у відділі ДВС Києво-Святошинського РУЮ у Київськiй областi. Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» саме на державного виконавця покладено обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та надано законом відповідні повноваження. Згідно Розділу VІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» суд контролює виконання рішень шляхом розгляду скарг сторін виконавчого провадження на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, а не шляхом подання позову, як помилково вважає апелянт.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: