У х в а л а

6 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

У травні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Посилалось на те, що 16 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № KGPRGA01580003, відповідно до якого останньому був наданий кредит в розмірі 41 632 дол. США зі сплатою 15,00 % річних строком до 16 травня 2028 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 16 травня 2008 року був укладений іпотечний договір, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 125 052, 71 дол. США.

25 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічними позовними вимогами до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 Посилалась на те, що з 2001 року в спірній квартирі зареєстрований її малолітній син ОСОБА_7, при цьому іпотечний договір укладався без відповідного дозволу органу опіки та піклування, як це передбачено ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства».

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2013 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_7, задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір від 16 травня 2008 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», що був посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 16 травня 2008 року, номер у реєстрі 1860. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 14 серпня

2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, яка діє як законний представник ОСОБА_7, відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка діяла як законний представник ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2014 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада

2014 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції

ст. ст. 32, 203, 215 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 3 Конвенції «Про права дитини».

Як приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2012 року, 28 грудня 2012 року, 29 травня 2013 року, 24 липня 2013 року, 7 травня 2014 року, 14 січня 2015 року, 21 січня 2015 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року вбачається, що суд касаційної інстанції залишаючи без змін рішення апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки виходив із того, що ОСОБА_7 на час укладання договору іпотеки спірної квартири хоч і мав право користування нею, проте ОСОБА_3 та ОСОБА_5 приховали факт його проживання в ній, а ОСОБА_3, яка діє як законний представник ОСОБА_7, не довела порушення прав останнього.

Із ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 липня 2012 року, 28 грудня 2012 року, 24 липня 2013 року, 14 січня 2015 року, 21 січня 2015 року вбачається, що суд касаційної інстанції погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, виходив із того, що батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовʼязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовʼязання в розумінні ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства».

Крім того, виходячи зі змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 року та 7 травня 2014 року, на які заявник посилається як приклад неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів апеляційної інстанції та залишаючи рішення судів першої інстанції без змін, дійшов аналогічного висновку про застосування норм матеріального права, а саме: ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства».

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві доводи вказують на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: ст. ст. 32, 203, 215 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 3 Конвенції «Про права дитини», що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що згідно вимог ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень у порядку визначеному Главою 3 Розділу V ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вказана справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ колегія суддів,

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору іпотеки.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України, а копію ухвали разом із копією заяви - особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О. Остапчук