Справа № 144/237/15-ц
Провадження № 2/144/73/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" квітня 2015 р. Теплицький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Германа О.С.,
при секретарі судового засіданні - Пігулі А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Теплик справу за позовом ПАТ КБ «Приват - Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Від представника позивача Сафіра Ф.О., який діє на підставі довіреності від 25.10.2012 року, надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився вдруге. Хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення, щодо отримання судових повісток. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення, і позивач проти цього не заперечує.
Сторонами погоджено, що кредитний договір № 195 складається з договору про відкриття і обслуговування карткового рахунку та додаткового згоди № 1 до договору № 195 про відкриття і обслуговування карткового рахунку НОМЕР_2.
Відповідно до пункту 5 кредитного договору № 195 банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 1750 доларів США на строк 24 місяців з 24.04.2002 року по 24.04.2004 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в сумі 1750 доларів США, в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 18% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно пункту 6 додаткового згоди № 1 до договору № 195 про відкриття і обслуговування карткового рахунку НОМЕР_2 кінцевий строк погашення заборгованості за кредитом є 23 квітня 2007 року. Сплата банку за користування кредитним лімітом кожного 20 числа місяця.
Так останні платежі відповідачем по кредиту було зроблено у 2013 році, що підтверджується розрахунком заборгованості за договір № 195 від 24.04.2002 року укладеного між ПАТ КБ «Приват - Банк» та відповідачем ОСОБА_2
Дані правовідносини регулюються цивільним кодексом України.
- ст. 525 ЦК України - одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;
- ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до вимог договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства;
- ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін);
- ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти;
- ст. 192 ЦК України - законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Судом встановлено наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, що дозволяє стягнути грошову суму з відповідача в іноземній валюті, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові за № 6-145цс14 від 24 вересня 2014 року.
- ч. 1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором;
- ч. 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором;
- ч. 2 ст. 1050 ЦК України - якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Згідно ст.ст. 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися відповідно до закону або умов договору, зокрема неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язань.
Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором, або законом.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають задоволенню в частині стягнення суми неповернутого тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Вирішуючи вимоги про стягнення неустойки, яка складається з пені за порушення строків сплати платежів, то суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, та, враховуючи, що розмір неустойки в 3 рази перевищує розмір збитків, відповідачем за період дії договору сплачено на банку близько 300 доларів США, позивач звернувся до суду через 3 роки з моменту внесення останнього платежу відповідачем у лютому 2013 року, що призвело до значного збільшення неустойки(пені), при цьому не надав доказів про те, що ним вживались заходи щодо своєчасного повернення кредиту, враховуючи, що відповідно до вимог ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та засадами, на яких має ґрунтуватись зобов'язання між сторонами, є добросовісність, розумність та справедливість, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки до 869 доларів США, тобто до 60 відсотків від неповернутої суми кредиту. Тому з відповідача необхідно стягнути 7648,83 доларів США, які складаються з суми неповернутого кредиту 1448,35 доларів США, суми процентів за користування кредитом 5331,51 доларів США та неустойки(пені) 869 доларів США.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 192, 509, 525, 526, 530, 533, 548, 551, 611 ЦК України , ст.ст. 3, 10, 15, 60, 88, 209, 213, 215, 226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Роз'яснити ОСОБА_2, що відповідно до ст. 228 ЦПК України, рішення може бути переглянуте судом за її письмовою заявою, складеною відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: