АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22ц/774/735/К/15 Водопянов С.М.
Категорія - 50 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, в якому просив суд зменшити з 1/4 до 1/6 частини заробітку (доходу) розмір аліментів, стягуваних з позивача за рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 19.11.2000 року на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив те, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів значно змінився його матеріальний стан, так він став пенсіонером, часто хворіє та сплачує аліменти за рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 17.05.2010 року у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) на утримання молодшої доньки від іншого шлюбу -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

У січні 2015 року ОСОБА_2. звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, посилаючись на те, що ОСОБА_3 отримує пенсію у розмірі 6000 грн. з 27.11.2014 року. Оскільки ОСОБА_3 належним чином не виконує свого обов'язку по своєчасній сплаті аліментних платежів, за період з 25.09.2014 року по 30.11.2014 року допустив борг по сплаті аліментів на утримання їх спільної доньки - ОСОБА_5, у сумі 7 884,78 грн., яка складається з заборгованості по аліментам у сумі - 5 164 грн. та пені у сумі - 2 720,78 грн., яку і просила суд стягнути на свою користь.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року вказані позовні заяви об'єднані в одне провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Зменшено розмір аліментів, які стягнуто за рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 19.10.2000 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1/4 до 1/6 частини його заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму на місяць на дитину відповідного віку.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення яким заявлений нею позов задовольнити в повному обсязі, відмовивши при цьому у задоволені первісного позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Так матеріали справи не містять доказів та даних про зміну матеріального становища позивача, які б могли слугувати підставою для зменшення розміру аліментів в розумінні ст.. 80, 182 СК України. Вихід позивача на пенсію не може бути визнаний, як підстава для зменшення розміру стягуємих аліментів, оскільки розмір одержаної пенсії є стабільним та більшим ніж коли ОСОБА_3 працював та отримував заробітну плату.

Також позивачем не було доведено а судом перевірено посилання позивача на те, що він часто хворіє, у зв'язку із чим вимушен витрачати кошти на лікування.

Посилання ОСОБА_3, на те що дитина від іншого шлюбу отримує 1/6 частину аліментів, є несправедливим, не є підставою для порушення права раніше визначене судом. Крім того винесене судом рішення щодо зменшення розміру аліментів з ? до 1/6 однієї із доньок не покращило становище іншої.

Судом безпідставно відмовлено в задоволені позову про стягнення заборгованості по сплаті аліментів з підстав його недоведеності, що не відповідає дійсності. Так з довідки з пенсійного фонду від 02.03.2015 року № 1016 читко видно розмір боргу і розмір щомісячних виплат по аліментам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із наявності підстав, встановлених ст. 192 СК України, для зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою сторін по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.8). Дитина проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 10 2000 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі ? частини від його заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст.. 190 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином законом встановлені певні обставини для зміни розміру аліментів, які вже стягуються за рішенням суду.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи позов про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_3, вказав на те, що він є пенсіонером, часто хворіє, та сплачує аліменти за рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 17.05.2010 року у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) на утримання молодшої доньки від іншого шлюбу -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України № 811460 від 15.12.2014 року, ОСОБА_3, є пенсіонером за віком, отримує пенсію з 24.09.2014 у розмірі 6 364,26 грн., щомісячно (а.с. 64).

На своєму утриманні має малолітню дитину - доньку, від іншої жінки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сплачує на її утриманні аліменти за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.05.2010 року у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) на користь ОСОБА_4, до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги, про те, що наявність на утриманні ОСОБА_3 малолітньої доньки ОСОБА_6, не є погіршенням матеріального становища та не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів на доньку ОСОБА_5, колегія суддів відхиляє, оскільки такий висновок є декларативними припущеннями сторони та будь-яким чином висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги, з приводу того, що у позивача за первісним позовом з виходом на пенсію значно покращилось матеріальне становище, у зв'язку з отриманням ним пенсії у більшому розмірі ніж раніше заробітної плати, що є підставою для відмови у задоволені заявленого ним позову про зменшення розміру аліментів, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки вказане спростовується вищевикладеним, а саме тим, що ОСОБА_3, є особою пенсійного віку, має на своєму утриманні та сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини від іншої жінки.

Крім того, статтею ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015рік" прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 15 років з 01 січня 2015 року встановлено у розмірі - 1286 грн.

Відповідно до ст. 180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на обох батьків.

Обставини, на які посилається ОСОБА_2., заперечуючи проти позову є те, що їх спільна дитина, має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, відвідує репетитора з англійської мови, можуть бути підставою для вирішення питання в порядку ст. 185 СК України, яка регламентує участь батьків у додаткових витратах на дитину, оскільки такі витрати є цільовими і конкретно визначеними.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так звертаючись до суду з вищевказаним позовом ОСОБА_2 зазначила, що за період з 25.09.2014 року по 30.11.2014 року ОСОБА_3 має борг по сплаті аліментів на утримання їх спільної доньки - ОСОБА_5, яку вона визначила у сумі 7 884,78 грн., яка складається з заборгованості по аліментам у сумі - 5 164 грн. та пені у сумі - 2 720,78 грн.

Згідно ст. 195 СК України заборгованість по аліментам, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості.

Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не провадилось стягнення, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України, суду при вирішенні даного позову, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, необхідно встановити факт заборгованості по сплаті аліментів та наявність вини відповідача ОСОБА_3, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішеннями суду, у її виникненні.

Однак як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 не був, у встановленому законом порядку повідомлений державним виконавцем про наявність визначеної, останнім заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Крім того, матеріали справи містять заяви ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду Жовтневого району м. Кривого Рогу датовані, 25.11.2014 роком до змісту якої ОСОБА_3 просить адресата утримувати з його пенсії починаючи з 24.09.2014 року, аліменти в розмірі 25% на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та у розмірі 16,5% на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та заяву від 12.02.2015 року відповідно до якої ОСОБА_3 просить утримувати з його пенсії починаючи з 01.03.2015 року, суму в розмірі 33,5% (25% поточні аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та 8,5% на погашення боргу ).

Оскільки ОСОБА_3, вживав необхідних заходів для своєчасної сплати аліментів у повному обсязі, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів.

Таким чином, з огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що вини ОСОБА_3 в ухиленні від сплати аліментів немає, а існування певної затримки у їх сплаті зумовлено лише процесом нарахування та призначення органами пенсійного фонду позивачу пенсії за віком.

Інші доводи апеляційної скарги ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції і не містять других підстав для скасування чи зміни правильного рішення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: