АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

09 квітня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» до ОСОБА_1, третя особа: Відкрите акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення суми страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року, -

встановила:

17.10.2014 р. Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «АСКА» ( надалі - ПрАТ «УСК «АСКА») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути сплачене страхове відшкодування у розмірі 4 027,27 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 вересня 2010 р. на перехресті вул. Чорновола -Рибалко в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль FiatDoblo, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних ушкоджень. Вказаний автомобіль було застраховано позивачем у відповідності до договору страхування транспортних засобів №7390639 від 07.07.2010 р. У відповідності до висновку спеціаліста №06с/10 від 08.10.2010 р. було здійснено розрахунок страхового відшкодування та на рахунок страхувальника виплачено страхове відшкодування в розмірі 13 548 грн. Страхова компанія відповідача відшкодувала витрати з урахуванням зносу у розмірі 9520,73 грн. Таким чином, заборгованість відповідача складає 4 027,27 грн., що є різницею між фактично сплаченою сумою страхового відшкодування та сумою, відшкодованою його страховиком, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПрАТ «УСК «АСКА», посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з поданням апеляційної скарги, в сумі 121,80 грн.

Свої доводи мотивує тим, що судом не враховано ту обставину, що рішенням Господарського суду м. Києва від 10 січня 2013 р. частково задоволено позов ПрАТ «УСК «АСКА» до ВАТ «НАСК «Оранта» про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 9 520 грн.73 коп. У відповідності до ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Вважає, що строк позовної давності був перерваний подачею позову до одного з боржників - ВАТ «НАСК «Оранта». У зв'язку з недостатністю розміру страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник ПрАТ «УСК «АСКА» Лапай О.В. подану апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07.07.2010 р. між ТОВ «Пегас Туристик» та ПрАТ «УСК «АСКА» укладено договір страхування транспортного засобу №7390639 за програмою «БО-БИ-Б», відповідно до умов якого було застраховано майновий інтерес, пов'язаний з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом FiatDoblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 4-8).

28 вересня 2010 р. на перехресті вул. Чорновола - Рибалко в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля FiatDoblo, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 та автомобіля ВАЗ -2101, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок чого застрахований автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2010 р. ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні ДТП (а.с.3).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику КТЗ №06С/10 від 08.10.2010 р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля FiatDoblo, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 9520,73 грн., а без урахування коефіцієнту фізичного зносу -13 954,97 грн.

Шляхом оплати вартості ремонтних робіт, що підтверджується страховим актом №4556 від 21.10.2010 р., позивач відшкодував власнику пошкодженого транспортного засобу завдану шкоду в розмірі 13 548 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завданий збиток.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Суд першої інстанції врахував наведене та дійшов правильного висновку про те, що позивач набув право зворотної вимоги (в порядку суброгації) до особи, винної у завданні збитків у розмірі фактично сплачених грошових коштів, а до її страховика - в частині, передбаченій ст. ст. 22.1, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 10 січня 2013 р. з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 9 520 грн. 73 коп. (вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу).

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_1, як особа винна у скоєнні ДТП, повинна відшкодувати страховій компанії шкоду в розмірі, який дорівнює різниці між сумою фактично виплаченого страхового відшкодування та розміром відповідальності його страховика (з урахуванням значення коефіцієнта зносу), що складає 4027,27 грн.

Дійшовши правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції дійшов необґрунтовано застосував до правовідносин сторін наслідки спливу позовної давності.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом спору є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

У даному випадку підставою переривання строку позовної давності є пред'явлення позивачем позову до ВАТ «НАСК «Оранта» про стягнення суми страхового відшкодування в межах трирічного строку позовної давності з моменту виникнення страхового випадку.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, в результаті чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 365,40 грн. (243,60 + 121,80).

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» (р/р 48 в ПАТ «ПроКредит Банк» м. Київ, МФО 320984, ЄДОПОУ 13490997) суму матеріальних збитків у розмірі 4027,27 грн. (чотири тисячі двадцять сім гривень двадцять сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «АСКА» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 365,40 грн. (триста шістдесят п'ять гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді:

Справа №22-ц/796/5355/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.