АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7193/15 Головуючий 1 інст. Сиротников Р.Є.
Справа № 641/3482/15-ц Доповідач Кружиліна О.А.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кружиліної О.А.,

суддів Кіся П.В.,Макарова Г.О.

за участю секретарів Сементовської О.М., Шалімової Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2015 року

за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання недійсним іпотечного договору, -

в с т а н о в и в:

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому після уточнення просив визнати іпотечний договір № 826/4-27/20/6-053 від 02.06.2006 року недійсним, судові витрати покласти на відповідачів солідарно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у 2006 році йому було 10 років і він проживав сумісно зі своєю матірю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала ОСОБА_2 на праві власності, при цьому у ОСОБА_1 було право користування даною квартирою.

У 2006 році ОСОБА_2 звернулась до Опікунської ради при виконкому Комінтернівської районної ради в м. Харкові з заявою про надання дозволу на продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 та придбання на своє імя квартири за адресою:м. Харків, АДРЕСА_2. Опікунською радою була надана згода на вказані дії, при цьому ОСОБА_2 зобовязано зареєструвати ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 в строк до 22.06.2006 року. Рішення прийнято Опікунською радою 10.05.2006 року (протокол № 5).

02.06.2006 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3. В цей період позивач зі своєю матірю проживав у вказаній квартирі. У цей же день між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 826/1-27/20/6-038 від 02.06.2006 року та іпотечний договір № 826/4-27/20/6-053 від 02.06.2015 року. За іпотечним договором ОСОБА_2 передала ПАТ «Укрсоцбанк» в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

Вважає, що договором іпотеки порушені його права як малолітньої особи.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним іпотечний договір № 826/4-27/20/6-053 від 02.06.2006 року.

Стягнено в рівних частках з ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати і ухвалити нове, яким в задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилалось на неповне зясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з положень статей 203, 215, 405, статті 56 ЖК України, Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Закону України «Про охорону дитинства», з урахуванням розяснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та вважав, що при укладенні іпотечного договору від 02.06.2006 року порушено права неповнолітнього ОСОБА_1 щодо користування житлом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до довідки Дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс» від 14.08.2015 року місце проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 22.05.2002 року по 24.05.2006 року було зареєстровано за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 101).

Згідно з паспортом серії № МТ 267185 на імя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місцем його реєстрації з 16.1.2008 року є квартира АДРЕСА_5, а з 07 квітня 2015 року квартира № 109 будинку № 49А по пр.. Гагаріна в м.Харкові (зворот а.с.103).

10 травня 2006 року на засіданні Опікунської ради при виконкомі Комінтернвіської районної ради у м. Харкові розглянуто заяву ОСОБА_2 щодо можливості продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_6 власником якої є вона та її батько ОСОБА_3 та купівлі тільки на своє імя трикімнатної квартири за адресою: м. Харків, пр.Гагаріна, 49А. ОСОБА_2 було зобовязано зареєструвати ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, терміном до 22.06.2006 року ( а.с. 9).

31 травня 2006 року між ОСОБА_3, ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_3) Л.В. та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири № 108, що знаходиться: м. Харків, вул. Зернова, у будинку № 53 , житловою площею 17,4 кв.м., загальною площею 30,5 кв.м., яка належала продавцям на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08.02.2002 року ( а.с. 90).

Отже, при продажі зазначеної квартири, позивач не мав на неї права власності.

02 червня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ « Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 826/1-27/20/6-038, згідно з яким останній було видано кредит у сумі 36 550 доларів США на купівлю трикімнатної квартири загальною площею 68,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_7.

02 червня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбано трикімнатну квартиру № 109 ( а. с. 4).

В забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 на підставі укладеного 02 червня 2006 року Іпотечного договору № 826/4-27/20/6-053 передала придбану за кредитні кошти квартиру в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк».

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначив, що підставами його звернення є порушення його права на користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, яка була передана в іпотеку 02 червня 2006 року при укладанні його матірю з АКБ СР «Укрсоцбанк» Іпотечного договору № 826/4-27/20/6-053, а тому є підстави для визнання зазначеного договору недійсним.

Щодо обґрунтування недійсності Іпотечного договору, позивач посилався на невідповідність пункту 2.1.4 вказаного договору положенням статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та рішенню Опікунської ради при виконкомі Комінтернвіської районної ради у м. Харкові від 10 травня 2006 року .

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотеко держателя, згідно з яком іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленого цим Законом.

В частині 1 статті 9 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що ті обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, не є підставами для їх задоволення, оскільки вважає, що Іпотечним договором № 826/4-27/20/6-053 від 02 червня 2006 року права ОСОБА_1 на користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 не порушені, а тому визнавати зазначений договір недійсним у апеляційного суду підстав не має.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами та стягує з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 535,92 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 60, 88 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26 серпня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 535,92 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

ОСОБА_5