Номер провадження: 22-ц/785/3830/15
Головуючий у першій інстанції Виноградова Н. В.
Доповідач Кононенко Н. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: Кононенко Н.А.

суддів: Гайворонського С.П., Сегеди С.М.

при секретарі: Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року, -

встановила:

19 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 16.06.2014 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси за ним визнано право власності на спадкове майно померлого 22.08.2013 року ОСОБА_4 на 1/2 частину нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1. 19.09.2014 року право власності на частку спадкового майна було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень. Однак, відповідачем не надано було вільного доступу до квартири.

Згодом позивач уточнив свої позовні вимоги, а саме просив виділити у користування ОСОБА_3 кімнату площею 13,1 кв.м. та лоджію 1,7 кв.1 кв.м., ОСОБА_2 виділити кімнату площею 12,6 кв.м., виділи у загальне користування кухню площею 6,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., коридор площею 6,1 кв.м., суміжну кімнату 16,4 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування - задоволено.

Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12,6 кв.м, ОСОБА_3 виділено у користування житлову кімнату площею 13,1 кв.м. та лоджію 1,7 кв.м. Кухню площею 6,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., коридор площею 6,1 кв.м., суміжну кімнату 16,4 кв.м., балкон площею 0,9 кв.м. залишено в загальному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про зобов'язання не чинити перешкод, посилаючись на порушення судом норм права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що позивач і відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Кожному з них належить ? частина спірної квартири.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою взаємною згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, як це встановлено ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України.

Згідно до частини третьої цієї ж статті, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач має намір використовувати належну йому частку спірної квартири для особистих потреб (проживання в квартирі), однак у здійсненні цього наміру йому перешкоджає відповідач, котрий не допускає його у квартиру, тому районний суд підставно прийшов до висновку про задоволення позову у частині визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод позивачеві у здійсненні свого права співвласника.

Така позиція відповідає роз'ясненням Верховного суду України, викладеним у п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", якою встановлено, що якщо квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасників цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати втакі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом встановлено, що спірна квартира розташована на п'ятому поверсі дев'ятиповерхового будинку, має один вихід і облаштування другого виходу через конструктивні особливості багатоквартирного будинку неможливе, обґрунтовано задовольнив позов про визначення порядку користування квартирою.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повністю і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивачеві відповідач не перешкоджає у користуванні квартирою, судова колегія вважає такими, що не відповідають дійсності, бо спростовуються поясненнями позивача, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України.

Керуючись: ст. 304; п. 1 ч. 1 ст. 307; ст. 308; ст. 315; 317; 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області:

Н.А. Кононенко

С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда