АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-3482 Головуючий у 1-й інстанції - Марфіна Н.В.
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ", про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ" (далі - ПАТ "АКБ "Київ"), про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.218-223).

В суд апеляційної інстанції представник ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві не з'явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки уповноваженій особі ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві 2 квітня 2015 року (т.2, а.с.18). Суд ухвалив розглядати справу у його відсутність, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: ОСОБА_3, яка підтримала подану нею апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити; представника ОСОБА_4, який не заперечував проти часткового задоволення апеляційної скарги з урахуванням обставин, встановлених рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, яке набрало законної сили; представника ПАТ "АКБ "Київ", ОСОБА_5, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 10 липня 2012 року, автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, при цьому, позивач ОСОБА_3 має право керування вказаним транспортним засобом (а.с.8).

Відповідно до наявних даних, що містяться у копії паспорту позивачки, 22 лютого 1995 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, 1964 року народження (а.с.163-164).

Відповідно до висновку «Агентство експертної оцінки» про вартість ДТЗ, вартість автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 станом на 25 листопада 2014 року складає 200 306 грн. (а.с.162).

За змістом наявної в матеріалах справи розписки датованої 20 червня 2012 року, позивачка отримала від ОСОБА_6 у борг грошові кошти в сумі 200 000 грн. для купівлі автомобіля з терміном повернення боргу до 31 грудня 2014 року (а.с.7).

Постановою ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 10 вересня 2012 року накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження в процесі виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь третьої особи у справі боргу в сумі 1 164 013 грн. 09 коп. (а.с.9).

27 лютого 2013 року постановою ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві оголошено розшук майна боржника, а саме: автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 (а.с.24).

Постановою ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві від 16 липня 2014 року повторно накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження в процесі виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь третьої особи у справі боргу в сумі 1 164 013 грн. 09 коп. (а.с.60).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 березня 2014 року за позивачем було визнано право власності на Ѕ частину спірного автомобіля, знято арешт з вказаної частини та скасовано постанову державного виконавця про розшук майна боржника, а саме: автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 (а.с.105-106).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 червня 2014 року, указане рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 березня 2014 року скасоване та у задоволенні позову відмовлено (а.с.108-109).

8 вересня 2014 року постановою ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві повторно оголошено розшук майна боржника, а саме: автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 (а.с.159-160).

22 жовтня 2014 року державним виконавцем складено акт опису й арешту автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 (а.с.122-125).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що оскільки позивач не ставила питання про поділ спільного сумісного майна подружжя, а просить визнати за нею право власності на весь спірний автомобіль з підстав придбання його за власні кошти, судом не може бути вирішене питання про визнання за позивачем права власності на частину автомобіля в порядку поділу майна, оскільки обставини щодо визначення розміру такої частки судом не досліджувались. Оскільки вимоги про визнання за нею права особистої приватної власності на спірний автомобіль задоволенню не підлягають, відповідно не підлягає задоволенню і вимога про зняття арешту з майна, як така, що є похідною від результату вирішення питання про право власності.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені, однак висновки районного суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, оскільки зроблені з порушенням процесуального закону.

Так предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст.4, п.5.ч.2 ст. 119 ЦПК). Таким чином, при розгляді справи суд застосовує той закон, який регулює спірні правовідносини.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову районний суд не урахував наведенні положення процесуального законодавства, що призвело до її неправильного вирішення.

Указані обставини, ураховуючи положення ст. 309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення виходячи з наступного.

Як правильно встановлено районним судом, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 10 липня 2012 року, автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, при цьому, позивач ОСОБА_3 має право керування вказаним транспортним засобом (а.с.8).

Відповідно до наявних даних, що містяться у копії паспорту позивачки, 22 лютого 1995 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, 1964 року народження (а.с.163-164).

Таким чином дане майно - транспортний засіб, придбаний у період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, указана обставина визнається ОСОБА_4

Відповідно до положень цивільно-процесуального законодавства, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини (ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України).

У даному конкретному випадку на час апеляційного розгляду справи рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ "АКБ "Київ", про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, встановлено, що автомобіль Toyota Camry, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, вартістю 200306 грн. є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по Ѕ його частині, без їх поділу в натурі. В порядку поділу майна суд визнав за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину указаного автомобіля.

Указані обставини зазначені у мотивувальній та резолютивній частинах рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року (т.2, а.с.23-25), яке набрало законної сили, і, ураховуючи положення ч.3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються - є преюдиціальними, для суду при розгляді даної справи.

Ураховуючи преюдиціальну обставину того, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, в якому має бути визнано за кожною зі сторін право власності на зазначене майно в рівних частках - по Ѕ його частині, і ОСОБА_3 є власником Ѕ частини спірного автомобіля, правові підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на весь автомобіль відсутні.

При цьому, оскільки право власності ОСОБА_3 на Ѕ частину спірного автомобіля підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року, яке набрало законної сили, і яке у даному випадку є правовстановлюючим документом, правові підстави для повторного визнання за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частину спірного автомобіля відсутні.

Водночас, оскільки ОСОБА_3 є власником Ѕ частини автомобіля Toyota Camry, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, і не є боржником за виконавчим документом - виконавчим листом № 2-539/1/2011 від 13.08.2012, виданим Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу в сумі 1 164 013 грн. 09 коп. з ОСОБА_4 на користь ПАТ "АКБ "Київ", суд, ураховуючи положення ч.2, п.5 ч.3 ст. 11, ч.5 ст. 52, ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", приходить до висновку про наявність правових підстав для зняття арешту з належної ОСОБА_3 Ѕ частини спірного автомобіля.

Зняття з майна (Ѕ його частини) арешту, накладеного державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_4, не порушує права стягувача - ПАТ "АКБ "Київ", тому що частина спільного майна, належна боржнику, залишається під арештом.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на майно та часткове задоволення позовних вимог про зняття арешту з майна.

Керуючись ст.303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на майно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 про зняття арешту з майна скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Зняти арешт з Ѕ частини автомобіля марки "Toyota", модель "Camry", 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. від 16 липня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко