Справа № 463/303/14 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/783/100/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Мельничук О.Я.,

секретаря: Матяш С.І.,

з участю: представника ОСОБА_2-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 05 травня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"" до ОСОБА_2, третьої особи Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"" про відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05 травня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"" до ОСОБА_2, третьої особи Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"" про відшкодування шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" 12 357,77грн. відшкодування майнової шкоди.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. Апелянт вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки позовні вимоги заявлені до відповідача безпідставно та необґрунтовано. В своїй апеляційній скарзі зазначає, що станом на день дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була забезпечена полісом обов'язкового страхування виданого ПрАТ "СК "УНІКА" з лімітом відповідальності 50 000 грн., а отже матеріальна шкода в сумі 37 551грн. в даному випадку має відшкодовуватись за рахунок страхової компанії ПрАТ "СК "УНІКА" в межах ліміту. Апелянт просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" у задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ч.2 ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з договору (полісу) добровільного страхування транспортного засобу № 19G-0375649 від 03.03.2011 року, автомобіль марки "Шкода Фабіа" д.н.з. НОМЕР_1, який належить ТзОВ "Біонорика" та було застраховано у Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"".

Як вбачається з постанови Личаківського районного суду Львова від 23.02.2012 року, 10.02.2012 року о 17.30 год. на вул. Личаківській, 237 у м. Львові, ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки Міцубісі Лансер, д.н.з. НОМЕР_2, порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку (ожеледиця), стан транспортного засобу, не зміг постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого здійснив зіткнення з стоячим автомобілем "Шкода Фабіа", д.н.з. НОМЕР_1, який від удару здійснив наїзд на перешкоду "дерево", що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Висновком автотоварознавчого дослідження № 65/12 від 29.02.2012 року встановлено, що розмір заподіяної ТзОВ "Біонорика" майнової шкоди (вартість відновлювального ремонту без врахування експлуатаційного зносу) становить 40 671,42 грн., з яких 37 551 грн., були виплачені на рахунок останнього Публічним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"" в інтересах страхувальника для проведення ремонтних робіт, що підтверджується платіжним дорученням про перерахування відповідних коштів № 5594 від 11.06.2012 року.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення передбачено також ст. 27 Закону України "Про страхування" від 14.01.2001р. № 2745-ІІІ.

Відповідно до цієї норми до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки про відшкодування шкоди, лише в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

В п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" вказано, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що незважаючи на необґрунтоване використання у тексті позовної заяви терміну "регрес", позивач обґрунтовано вказує як на підставу позову саме на положення ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування", що є реалізацією останнім суброгаційних прав.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 14 постанови від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Таким чином, невідшкодована позивачу шкода (сума виплаченого страхового відшкодування, що не покривається за полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів), становить 12 357,77 грн. (37 551 грн. за мінусом виплаченого страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів в сумі 25 193,23 грн.), а тому відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умов страхового полісу обов'язок із її сплати покладається на відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що оскільки цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Уніка" та останньою на користь позивача було виплачено страхове відшкодування в розмірі 25 193,23 грн. (вартість відновлювального ремонту з врахування експлуатаційного зносу згідно з висновком автотоварознавчого дослідження № 65/12 від 29.02.2012р.), на відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, то у відповідності до ст. 993 ЦК України до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто"" перейшло право вимоги до винної у ДТП особи, ОСОБА_2, про стягнення виплаченого страховою компанією страхового відшкодування.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому підстав для їх задоволення немає.

Керуючись ст. ст.303,304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 05 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Мельничук О.Я.