Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 317/446/15-ц № пр. 4-с/317/4/2015Головуючий у 1-й інстанції Мінгазов Р.В.
Справа №22-ц/778/2203/15Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Стрелець Л.Г.

суддів Каракуші К.В., Гончар М.С.

при секретарі Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Запорізького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року про залишення без розгляду та повернення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області (надалі - ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області), боржник: ОСОБА_3, орган виконання: ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області

ВСТАНОВИЛА:

06.02.2015 року ОСОБА_2, як стягувач, звернулась до суду із вищезазначеною скаргою, в якій просила:

- визнати незаконною бездіяльність начальника ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області щодо невинесення постанови про результати розгляду скарги ОСОБА_2 від 19.01.2015 року за виконавчим провадженням № 39487018;

- скасувати постанову державного виконавця ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області Хіміч Т.А. про закінчення виконавчого провадження № 39487018 від 25.12.2014 року.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила зазначену ухвалу суду першої інстанції скасувати, передати справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

У судове засідання 16.04.2015 року повідомлені апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с. 23-24) боржник, державний виконавець, представник ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області не з'явились.

При цьому, боржник про зміну місця проживання, боржник, державний виконавець та представник ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області причини своєї неявки у дане судове засідання апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки цих осіб та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення апелянта - стягувача ОСОБА_2 та представника останньої за договором адвоката Деревянко Л.Л. (а.с.25-26), які підтримали апеляційну скаргу та просили долучити до матеріалів справи копію скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Хіміч Т.А. до начальника ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області з відміткою про отримання її адресатом 19.01.2015 року, оскільки остання судом першої інстанції була повернута ОСОБА_2 разом із всіма додатками до її скарги до суду і тому остання відсутня у матеріалах цієї справи, але про те, що вона додавалась ОСОБА_2 до скарги до суду першої інстанції свідчить позначка про неї у додатках (а.с.3), перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця, зокрема постанову від 25.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження № 39487018, у цій справі та повертаючи її скаржнику, керувався ст. ст. 72, 383-385 ЦПК України та виходив із того, що ОСОБА_2 отримала копію зазначеної постанови державного виконавця 09.01.2015 року, а до суду із вищезазначеною скаргою звернулась лише 06.02.2015 року, тобто з пропуском 10-денного строку на її подачу до суду з 09.01.2015 року, коли дізналась про порушення її прав, при цьому, остання не заявляла перед судом клопотання про поновлення пропущеного строку.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Так, згідно із ст. 384 ч. 1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншого посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (ч. 2 ст. 384 ЦПК України).

Скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав (ч. 1 ст. 385 ЦПК України).

Встановлено, що лише 06.02.2015 року ОСОБА_2, як стягувач, звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області із вищезазначеною скаргою на дії державного виконавця ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області Хіміч Т.А., зокрема постанову від 25.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження №39487018, яку ОСОБА_2 отримала 09.01.2015 року, при цьому остання не заявляла перед судом клопотання про поновлення строку на подачу вищезазначеної скарги.

Дійсно в силу вимог ст. 72 ч. 2 ЦПК України документі, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Проте, суд першої інстанції допустився помилки, вважаючи, що ОСОБА_2 пропустила 10-денний строк на подачу вищезазначеної скарги на дії державного виконавця до суду.

Оскільки, в силу вимог ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Як зазначала ОСОБА_2 у своїй скарзі на дії державного виконавця до суду першої інстанції, вона скористалась своїм правом, передбаченим ст. 384 ЦПК України, та 19.01.2015 року, тобто у 10-денний строк з дня отримання копії оскаржуємої постанови державного виконавця (09.01.2015 року), звернулась із скаргою на дії державного виконавця не безпосередньо до суду, а спочатку до начальника ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області, підтвердженням цього є копія останньої (а.с.27-29), яка була додана суду першої інстанції ОСОБА_2 до вищезазначеної скарги (див. додатки).

Відповідно до ст. 82 ч. 8 Закону України "Про виконавче провадження" скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у 10-денний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення або відмову, яка в 10-денний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду.

ОСОБА_2 не отримала копії постанови начальника ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області за результати розгляду її скарги на дії державного виконавця від 19.01.2015 року станом на 29.01.2015 року (тобто у 10-денний строк для розгляду останньої).

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

А тому, ОСОБА_2 06.02.2015 року, тобто з додержанням 10-денного строку, передбаченого ст. 385 ч. 1 ЦПК України, починаючи з 29.01.2015 року (коли ОСОБА_2 дізналася про порушення її прав через бездіяльність начальника ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області, копії постанови якого за результатами розгляду її скарги вона не отримала) звернулась до суду першої інстанції із вищезазначеною скаргою.

Підтвердженням тому також є той факт, що у своїй вищезазначеній скарзі на дії державного виконавця Трегуб Г.П. скаржиться не лише на постанову державного виконавця ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області Хіміч Т.А. від 25.12.2014 року, а й просить визнати незаконною бездіяльність начальника ВДВС ЗРУЮ в Запорізькій області щодо невинесення постанови про результати розгляду її скарги від 19.01.2015 року за виконавчим провадженням № 39487018.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, ухвалена з порушенням вимог ст. ст. 384-385 ЦПК України, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_2, як інвалід ІІ групи, була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Крім того, згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Запорізького районного суду Запорізької області від 10 лютого 2015 року про залишення без розгляду та повернення скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції в Запорізькій області скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Стрелець Л.Г.Каракуша К.В.Гончар М.С.