Справа №489/6677/14-ц 01.04.2015 01.04.2015 01.04.2015
Провадження №22-ц/784/619/15
Провадження № 22-ц/784/619/15
Категорія: 48 Головуючий у 1-й інстанції: Спінчевська Н.А.
Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2015 року за її позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Позивачка свої вимоги мотивувала тим, що з 28 жовтня 1989 року по 28 вересня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 За час подружнього життя за спільні кошти вони на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2001 року придбали у власність квартиру АДРЕСА_1. Право власності на дану квартиру зареєстровано за відповідачем.

Після розірвання шлюбу відповідач не проживає у спірній квартирі, змінив ключі від вхідних дверей і передав це жиле приміщення в оренду.

Посилаючись на наведені обставини та положення ст. ст. 57, 60, 70, 71 СК України, позивачка просила виділити у власність їй та відповідачу по ? частині вказаної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2015 року в позові ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Позивачка посилається на те, що висновок суду щодо придбання спірної квартири за рахунок особистих коштів відповідача є помилковим, оскільки не підтверджується належними доказами.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначав, що він надав належні докази на підтвердження придбання спірної квартири за рахунок його особистих коштів, які він отримав від продажу спадкового майна, і ця обставина позивачкою не спростована.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони з 28 жовтня 1989 року по 28 вересня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

12 листопада 2001 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Миколаївською універсальною товарно-сировинною біржею, на ім'я ОСОБА_3 придбано квартиру АДРЕСА_1. Згідно умов цієї угоди спірна квартира придбана відповідачем за 1800 грн. 06 грудня 2001 року цей договір було зареєстровано в Миколаївському МБТІ (а.с. 49).

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3 посилалась на те, що оскільки зазначена квартира придбана в період шлюбу із ОСОБА_3, то вона як подружжя має право на ? частину цього майна.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначав, що спірну квартиру він придбав за особисті кошти, виручені від продажу спадкового майна (а.с.22-23). На підтвердження даної обставини він надав копію договору купівлі - продажу, посвідченого 09 листопада 2001 року в нотаріальному порядку, із змісту якого видно, що відповідач ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_4 продали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2, власниками якого вони являлись на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Миколаївською державною нотаріальною конторою 11 квітня 2000 року. Продаж будинку вчинено за 20800 грн. (а.с.32). Договір купівлі-продажу спірної квартири укладено через три дні після укладення відповідачем та його братом договору купівлі-продажу зазначеного спадкового майна.

Як видно із пояснень позивачки в засіданні суду першої інстанції, вона не заперечувала доводи відповідача про те, що зазначена квартира придбана за кошти останнього, виручені ним від продажу спадкового майна, і цих коштів було достатньо для придбання квартири. Ця обставина підтверджується також показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Доказів, які спростовували б обставини щодо придбання даної квартири за рахунок особистих коштів відповідача, як це передбачено ч.1 ст. 60 ЦПК України, позивачка не надала.

Згідно ст. 16 Закону УРСР «Про власність» N 697-XII від 07.02.1991 року та ст.22 КпШС УРСР, що регулювали правовідносини сторін на час придбання спірної квартири, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Втім, відповідно до ч. 1 ст. 24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст. 16 Закону УРСР «Про власність» N 697-XII від 07.02.1991 року та ст.22 та ч.1 ст. 24 КпШС УРСР прийшов до вірного висновку, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана хоча і в шлюбі, але за рахунок особистих коштів відповідача, отриманих від продажу спадкового майна.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про помилковість висновків суду стосовно того, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідача, не підлягають задоволенню, оскільки спростовуються копією договору купівлі - продажу, посвідченого 09 листопада 2011 року в нотаріальному порядку, в якому одним із продавців спадкового майна є відповідач як його співвласник. Крім цього, факт придбання спірної квартири за рахунок особистих коштів відповідача позивачка в судовому засіданні не оспорювала.

Враховуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді