АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/313/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3547/15Головуючий у 1-й інстанції Гудков С.В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Дорош А.І.

при секретарі - Діхтяр Т.В.

за участю адвокатів: Павличенка В.Г., Шестакова О.В.

позивача: ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Управління Держземагентсва у Лубенському районі Полтавської області, Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубнирайземпроектсервіс", фізична особа-підприємець ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_4, звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Просив усунути перешкоди у здійсненні його права на користування належною йому на праві власності присадибною земельною ділянкою розміром 0,25 га по вул. Луговій в с. Засулля Лубенського району, шляхом зобов'язання відповідача демонтувати (розібрати) і перенести паркан і всі споруди за власний рахунок з його земельної ділянки і проїзду до неї.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 ро- ку задоволено клопотання представника відповідача - адвоката Шестакова О.В. та залучено до участі у даній справі в якості співвідповідачів - Засульську сільську раду Лубенського району та Управління Держземагентсва у Лубенському районі Полтавської області /а.с. 119/.

Ухвалою цього ж суду від 25 березня 2015 року частково задоволено клопотання представника відповідача Управління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області Танащук А.П. - залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: ТОВ "Лубнирайземпроектсервіс" та ФОП ОСОБА_7 /а. с. 147/.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2015 ро-ку позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково. Ухвалено: усунути перешкоди у здійсненні права позивача на користування належною йому на праві приватної власності присадибною земельною ділянкою розміром 0,25 га по вул. Луговій в с. Засулля Лубен-ського району, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 15 листопада 1996 року Засульською сільською радою Лубенського району, - шляхом зобов"язання ОСОБА_5 демонтувати і перенести паркан і всі споруди за власний рахунок із земельної ділянки ОСОБА_4 і проїзду до неї.

В позовних вимогах ОСОБА_4 доУправління Держземагенства у Лубенському районі Полтавської області, Засульської сільської ради Лубенського району - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. судового збору, 8940 грн. витрат на правову допомогу, а всього - 9183 грн. 60 коп.

Не погодившись з даним рішення суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_5 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване нею судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5 своє заперечення надав ОСОБА_4 в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу - відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Управління Держземагентсва у Лубенському районі Полтавської області /на даний час Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Полтавської області/ в надісланому на адресу апеляційного суду письмовому клопотанні, просило залишити рішення місцевого суду - без змін та відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_5

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що рішенням виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району від 25 лю-того 1994 року ОСОБА_4 було надано земельну ділянку площею 0,25 га в с. Засулля по вул. Луговій для будівництва індивідуального житлового будинку. У грудні 1995 року йому було встановлено межі земельної ділянки в натурі, про що представниками Засульської сільської ради складено акт виносу в натурі меж земельної ділянки /а. с. 10-11/.

Рішенням Засульської сільської ради від 23 серпня 1996 року вказану земельну ділян-ку розміром 0,25 га передано позивачу безкоштовно у приватну власність, а 15 листопада 1996 року сільською радою йому було видано Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1 площею 0,25 га на території с. Засулля Лубенського району - для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд /а. с. 12, 13/.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 самоправно захопила частину вказаної земельної ділянки позивача, чим порушила його право власності на землю. Відповідач роз-ширила свою земельну ділянку в с. Засулля по вул. Луговій, 109, площею 0,12 га, передану їй у власність за рішенням Засульської сільської ради від 11 червня 2012 року для індиві-дуального садівництва, за рахунок проїзду шириною 11 м., який розділяв земельні ділянки, а також за рахунок частини земельної ділянки позивача, та спорудила на вказаному проїзді та на земельній ділянці позивача - капітальний паркан.

Наведені обставини підтверджуються актом постійної комісії Засульської сільської ради з питань земельних відносин та охорони навколишнього середовища від 11 листопада 2013 року, згідно якого виявлено, що відповідач встановила межову споруду своєї земельної ділянки для ведення садівництва, на земельній ділянці, наданій у власність ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також на вулиці комунальної власності. Зазначеним актом встановлено факт незаконного захоплення земельної ділянки позивача та рекомендовано ОСОБА_5 звільнити незаконно зайняті земельні ділянки і встановити межові споруди згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність /а.с.26/. Проте остання до цього часу не виконала вимоги комісії сільської ради.

Також допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_9, який раніше працював на посаді землевпорядника Засульської сільської ради і брав безпосередню участь у наділенні сторонам земельних ділянок на місцевості, пояснив, що при наділенні земельної ділянки відповідачу площею 0,12 га, він чітко показав межі сусідніх земельних ділянок, в тому числі і межі земельної ділянки позивача ОСОБА_4, а також межі проїзду до сусідніх земельних ділянок, проте відповідачем ці межі були проігноровані.

З урахуванням встановленого, судом критично оцінені свідчення допитаного в якості свідка ОСОБА_10 - батька ОСОБА_5, який вказував, що меж земельної ділянки ОСОБА_4 взагалі не існувало, та що земельна ділянка останнього знаходиться зовсім в іншому місці і проїзду до земельної ділянки позивача ніколи не існувало.

Під час проведення виїзного судового засідання на місце розташування спірних земе-льних ділянок, місцевим судом було виявлено чотири межові знаки земельної ділянки пози-вача. Три межові знаки були у вигляді металевих труб, а один - у вигляді двох дерев, які рос-туть поряд, відстань між ними близько одного метру.Останній межовий знак у вигляді двох дерев знаходиться на ділянці, загородженій капітальним парканом відповідача ОСОБА_5 Тобто відповідач фактично захопила частину земельної ділянки позивача та проїзд до цієї земельної ділянки. При цьому встановлено, що іншого проїзду до земельної ділянки ОСОБА_4 з боку вул. Лугової в с. Засулля - не існує.

Також судом встановлено, що наявність зайнятого відповідачем проїзду до земельної ділянки ОСОБА_4 підтверджується технічною документацією з грошової оцінки земель Засульської сільської ради Лубенського району, затвердженою рішенням Лубенської районної ради від 28 квітня 1999 року, а також проектом відведення ОСОБА_4 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель /а.с. 168, 211-212, 236/.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За наведених обставин, та з урахуванням норм ст.ст. 91, 106, 152 Земельного кодексу України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 та наявність правових підстав для задоволення його позову.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що земельна ділянка ОСОБА_4 не виділялась на місцевості до грудня 2013 року - не доведені відповідачем в порядку ст.ст. 10 та 60 ЦПК України, окрім того, спростовуються вищенаведеними доказами, які були предметом судового дослідження, та яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Також посилання ОСОБА_5 на те, що згідно наявних у справі витягів з публічної кадастрової карти України, її земельна ділянка та земельна ділянка позивача не мають зон накладення, - не спростовують обґрунтованості позовних вимог позивача, оскільки, з листа за №19-12-93 від 01 грудня 2015 року, надісланого на адресу апеляційного суду ТОВ "Лубни-райземпроектсервіс" слідує, що згідно кадастрової карти України накладення земельних ділянок сторін не існує, але фактично на місцевості під час проведення робіт, необхідних для виготовлення технічної документації, на земельній ділянці ОСОБА_4 виявлено перешкоду у вигляді паркану. Окрім того, згідно наданих Управлінням Держземагентсва у Лубенському районі Полтавської області викопіювань з нанесенням земельних ділянок на території Засульської сільської ради за кадастровими номерами: НОМЕР_2, НОМЕР_3, належних сторонам у справі, вбачається що дані земельні ділянки не лише не мають накладення, - між ними існує відстань /що узгоджується з доводами позивача про наявність між земельними ділянками проїзду/. Більше того, в одній із чотирьох поворотних точок на земельній ділянці позивача - візуалізуються зелені насадження /дерева/, які на час виникнення спірних відносин - виявилися разом із частиною земельної ділянки позивача за спорудженим відповідачем капітальним парканом, що, зокрема, також свідчить про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 /а. с. 28,30-33,139,142,143/.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків місцевого суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат. Так, оскільки позовні вимоги ОСОБА_4, з якими він звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_5 - задоволено, - з неї правомірно, у відповідності до норм ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнуто на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати /а. с. 237, 238/.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування - відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: