АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/370/15 Гол. 1 інст. -Пілюгіна О.М.
Справа: №635/3101/14-ц Доповідач - Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі :

Головуючої судді - Міненкової Н.О.,

Суддів - Кругової С.С., Зазулинської Т.П.

За участю секретарів - Красношапка К.С., Галушко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет, треті особи ОСОБА_4,державна реєстраційна служба України,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року до суду звернувся представник позивача з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність предмету іпотеки. Посилався на те, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги за кредитами у тому числі за кредитним договором №-0, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» 10.06.2008 року і ОСОБА_4. Заборгованість склала 152100,75 дол. США, а за курсом НБУ - 1344266,43 грн. Сума складається з заборгованості за кредитом в сумі 87688,42 дол. США або 744990,25 грн., заборгованості за процентами в сумі 64412,33 грн. або 569272,17 грн.

В забезпечення кредитного договору між банком та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку житловий будинок розташований в Харківській області Харківському районі АДРЕСА_1 та земельну ділянку що знаходиться в Харківській області Харківському районі АДРЕСА_1 пл. 0,1500 га.Просили на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити вимоги шляхом набуття права власності іпотекодержателя на нерухоме майно за вартістю, визначеною на момент набуття права власності.

Справа розглянута у заочному провадженні.Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2014 року позовні задоволені.Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2014 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Не погодилася з рішенням ОСОБА_2 й у апеляційній скарзі просить його скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25.03.2011 року за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до відповідачів про стягнення суми заборгованості за кредитним договором було стягнуто 740108 грн. На момент переходу прав вимоги сума боргу була стягнута за рішенням суду.Не було враховано також те, що 28.04.12 ОСОБА_4 сплатив в погашення боргу 93481,83 грн., що було еквівалентно 11700 дол. США. Після цього він неодноразово звертався до АТ «Дельта Банк», у зв'язку із сплатою більше 10% боргу з заявою щодо конвертації решти кредиту( публічна оферта).

Вважає, що в порушення п.4 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачі не отримували повідомлення від акціонерного товариства «Укрсиббанк» про передачу своїх прав за договором АТ «Дельта Банк». Крім того, просили застосувати Закон «Про мораторій на звернення стягнення на майно громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та розглядаючи справу у заочному провадженні суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 152100,75 дол. США, що є підставою для задоволення позовних вимог.На адресу відповідачів були направлені вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а також про добровільне звільнення будинку боржником, іпотекодавцем та членами їх сім'ї.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив суттєву неповному судового слідства та постановив рішення по неповно з'ясованим обставинам справи, а тому допустив порушення ст. 213 ЦПК України.

Позовні вимоги були пред'явлені 15 квітня 2014 ПАТ «Дельта Банк», яке придбало права вимоги у ПАТ «Укрсиббанк» за договором купівлі -продажу від 08 грудня 2011 року.( а.с.69-71). За договором доручення №-002 від 01 червня 2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ПРО КОНСАЛТИНГ», останній прийняв на себе зобов'язання за винагороду здійснювати від імені Довірителя юридичні та фактичні дії( а.с 74), у зв'язку з чим була видана довіреність, якою уповноважено ТОВ «ПРО КОНСАЛТИНГ» представляти інтереси та вести справи від імені довірителя - ПАТ «Дельта Банк ( а.с. 95). Строк дії довіреності закінчився в червні 2014 року.( а.с. 96, 126).

Справа була розглянута за відсутності сторін. Про розгляд справи 26 травня 2014 року не була повідомлена належним чином ОСОБА_2.( а.с.122).

У зв'язку з тим, що справа була розглянута без сторін відповідачі звернулися із заявою про перегляд заочного рішення та додали до заяви свої заперечення та додаткові докази. У зв'язку з тим, що заява судом задоволена не була, суд оцінює докази при розгляді апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2011 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова були задоволенні позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» до боржників та поручителів про стягнення суми заборгованості за кредитним договором( а.с. 143).

Позивач направив на адресу ОСОБА_4 лист, в якому був зазначений загальний борг по тілу кредиту - 87688,42 доларів США та 28084,02 доларів США заборгованість по процентам та запропонував боржнику, незалежно від кредитної історії яка склалася з АТ «Укрсиббанк», здійснити одноразовий платіж з подальшим здійсненням конвертації решти кредиту по курсу, який був зазначений в таблиці.( а.с. 167)

На таку пропозицію відповідач ОСОБА_4 дав згоду, сплативши на погашення кредиту 28 квітня 2014 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором платіж в сумі 11700 доларів США, або 93 481,83 грн. на виконання домовленості між ним та ПАТ «Дельта Банк», яка була узгодження шляхом листування.( а.с.166-168). Між тим, судом ці обставини не враховані, перерахунок заборгованості не проведений.

У зв'язку з тим, що представник позивача в судові засідання неодноразово не з'являвся на клопотання представника відповідачів ухвалою суду його було зобов'язано надати пояснення щодо здійснених виплат за договором, а також надати докази. Представник позивача у суд апеляційної інстанції не з'явився п,ять разів( а.с. 176,187,196,199,251), пояснення щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі не надав. У зв'язку з чим 24 березня 2015 року була винесена ухвала про задоволення клопотання представника апелянта щодо зобов'язання надати пояснення та докази. Ухвала була отримана ПАТ «Дельта Банк» 31 березня 2015 року, але представник в черговий раз в судове засідання не з'явився, письмові пояснення не надав.( а.с.267).

Згідно з Постановою Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року №-6-73цс13 наявність судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що право вимоги до боржника ПАТ «Дельта Банк» перейшло в грудні 2011 року. На цей час існувало рішення суду, яке набрало законної сили про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором. Позивачем не були надані докази щодо переходу за договором купівлі - продажу прав вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, так як продавець за договором купівлі - продажу прав вимоги ПАТ «Укрсиббанк» скористався своїм правом звернення до суду з вимогою про стягнення з боржника та поручителів заборгованості за кредитним договором і за результатом розгляду його позову було постановлено рішення суду.

Відповідно до положення ч.3 ст. 39 Закону №-898-ІУ суд має право відмовити в задоволенні позову про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю й не змінює обсяг його прав.

Відповідачі в апеляційній скарзі саме зазначали, що вони не заперечують проти належного виконання договору, на підтвердження чого вони погодились на пропозицію позивача про сплату не менше 10 відсотків від суми кредиту, з подальшим вирішенням питання щодо здійснення конвертації решти кредиту по курсу, який був зазначений в таблиці. Але позивач від подальшої реалізації запропонованого варіанту щодо погашення заборгованості відмовився.

Як вже було зазначено вище ОСОБА_4, отримавши лист ПАТ «ДельтаБанк»,16 січня 2013 року направив лист - відповідь про погодження з умовами Банку, зазначеними в листі( а.с.167). Ним було сплачено на рахунок Банку в погашення заборгованості за кредитним договором 11700 дол. США, що становило більше 10% від загальної суми заборгованості. Просив надіслати умови додаткової угоди на обслуговування по кредиту в гривневому еквіваленті з конвертацією решти кредиту та зазначенням суми заборгованості, розподілом грошових коштів, що надходять при сплаті, дисконтування залишків та розмір і вид сум, що підлягають списанню з залишку, і просив скласти графік погашення заборгованості.( а.с. 168). Але відповідь на свій лист боржник від Банку не отримав та в вересні 2014 року дізнався про винесення заочного рішення.

Суд першої інстанції постановляючи рішення за відсутності боржника та іпотекодавця не перевірив наявність рішення суду про стягнення заборгованості з боржника та з поручителів та постановив рішення про стягнення на предмет іпотеки, не врахувавши положення ч.1 ст.11 Закону №-898-ІУ.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що заочне рішення постановлено з порушенням вимог ст. 213,214 ЦПК України на неперевірених доказах, по неповно з'ясованим обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

В суді апеляційної інстанції представником апелянта було заявлено клопотання про застосування по даній справі дії мораторію, передбаченого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, судова колегія вважає порушення норм матеріального права та процесуального закону судом першої інстанції, неповне з'ясування обставин справи, які могли б вплинути на вирішення справи, відсутність оцінки доказів, що були надані позивачем, а тому при таких обставинах є можливість застосування Закону України №1304-УІІ від 3 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", який набрав законної сили 7 червня 2014 року (далі - Закон України №1304-VII від 3 червня 2014 року).

Відповідно до п.1 ч.І ст.1 Закону України №1304-УІІ від 3 червня 2014 року протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що споживчий кредит був наданий кредитною установою - резидентом України громадянину України - ОСОБА_4.( а.с. 35), в іноземній валюті - доларах США.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 передала в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область Харківський район, АДРЕСА_1, житловою площею 82,90 кв.м., загальною площею 156,00 кв.м., який належить їй на підставі рішення Харківського районного народного суду від 06.11.1992 року та земельну ділянку( а.с. 30).

У вказаному будинку мешкають ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9Іншого житла у власності ОСОБА_2 не має, що підтверджується оглянутим судом апеляційної інстанції оригіналом витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 лютого 2015 року, копія якого приєднана до матеріалів справи (а.с.).

Відповідачка ОСОБА_2 є суб'єктом, а спірний будинок - об'єктом, які підпадають під дію п.1 ч.І ст.1 Закону України №1304-VII від 3 червня 2014 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне застосувати дію п.1 ч.І ст.1 Закону України №1304-VII від 3 червня 2014 року і ПАТ «ДельтаБанк" у позові про звернення стягнення на будинок, який є предметом іпотеки і який виступає як забезпечення зобов'язань ОСОБА_2. за споживчим кредитом, наданим їй резидентом України у іноземній валюті, відмовити у зв'язку із встановленою цим законом забороною на його примусове стягнення.

При цьому судова колегія вважає, що можливо застосувати мораторій до даних правовідносин, навіть якщо на час постановляння рішення вищевказаний Закон не набрав чинності, так як судовою колегією було встановлено, що рішення суду постановлено без додержання вимог Закону, про його існування відповідачці стало відомо тільки в вересні 2014 року, коли норма Закону повинна була застосовуватися судом.

У зв'язку з тим, що рішення скасовується також у зв'язку із недоведеність позовних вимог, питання щодо звернення стягнення на земельну ділянку за іпотечним договором також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303,304.307,309,313,317,319 ЦПК України судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 травня 2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ПАТ «ДельтаБанк» відмовити.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -