АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/477/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43 Позарецька С. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріПосипайко А.І., Журавель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_7 про визначення порядку користування спільним майном ,-

в с т а н о в и л а :

06 жовтня 2014 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_7 про визначення порядку користування спільним майном, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_9 - його колишня дружина. На підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2003 року, зміненого ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2004 року ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності належить 45 % трикімнатної квартири АДРЕСА_1, тоді як відповідачу ОСОБА_9 належить 55 % даної квартири.

Позивач зазначає у позові, що відповідач ОСОБА_9 постійно проживає в АДРЕСА_3 у власному будинку, а в спірній квартирі лише зареєстрована. Крім них у даній квартирі зареєстровані ще дві особи: їх повнолітня дочка - ОСОБА_7 та її малолітня дочка - ОСОБА_10, які також даною квартирою не користуються.

Позивач ОСОБА_9 вказує, що він постійно проживає у цій квартирі, яка є його єдиним житлом та користується ізольованою кімнатою 17,2 кв. м з лоджією площею 3,9 кв. м. Відповідач ОСОБА_9 з дочкою ОСОБА_7 без його відому та згоди здають інші дві ізольовані кімнати в оренду. Останнім часом вони вимагають від нього, щоб позивач перейшов проживати в меншу кімнату, мотивуючи тим, що їх зареєстровано в квартирі більше.

Позивач вважає, що він як співвласник, має право користування, володіння та розпорядження своєю часткою квартири - 45/100 частин. Згідно даних технічного паспорту квартира складається з трьох ізольованих кімнат площею 11,5 кв. м, 17,2 кв. м та 9,7 кв. м. Загальна площа квартири становить 66,7 кв. м, житлова - 38,4 кв. м. Доля житлової площі позивача складає 17,28 кв. м, а тому житлова кімната площею 17,2 кв. м з лоджією відповідає його долі у власності квартири. Тому ОСОБА_8 звернувся до суду із даним позовом та просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Черкаси, виділивши йому в окреме користування ізольовану кімнату площею 17,2 кв. м з лоджією площею 3,9 кв. м; ОСОБА_9 - ізольовану жилу кімнату площею 11,5 кв. м з лоджією площею 3,9 кв. м та жилу кімнату площею 9,7 кв. м, разом 21,2 кв. м жилої площі; коридори, кухню, ванну, туалет та інші підсобні приміщення залишити у спільному користуванні.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Черкаси між співвласниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, виділивши: ОСОБА_8 в окреме користування жилу кімнату № 6, площею 17,2 кв. м з лоджією, площею 3,9 кв. м;

ОСОБА_9 в окреме користування жилу кімнату № 3 площею 11,5 кв. м з лоджією, площею 3,9 кв. м та жилу кімнату № 7, площею 9,7 кв. м, разом 21,2 кв. м жилої площі.

Коридори № 1 та № 2, кухню № 8, ванну кімнату № 5, туалет № 4 та інші підсобні приміщення залишити у спільному користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення винесено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог, посилаючись, що позивачеві належить 45 % частини квартири, а тому йому може бути виділено у користування ізольовану кімнату жилою площею 17,2 кв. м, а відповідачу, якій належить 55 % частини цієї ж квартири, відповідно кімнати жилою площею 11,5 кв. м та 9,7 кв. м, що загалом складає 21,2 кв. м жилої площі квартири. Такий порядок користування квартирою не порушуватиме прав сторін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що висновки суду першої інстанції є такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2003 року розподілено спільне майно подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яке змінено ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 14 квітня 2004 року та визнано за ОСОБА_8 право власності на 45 % квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_9 визнано право власності на 55 % даної квартири.

Згідно даних технічного паспорту спірна квартира знаходиться на 8-у поверсі 10-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 38,4 кв. м (1- кімнати 11,5 кв. м, 2- кімнати 17,2 кв. м та 3- кімнати 9,7 кв. м), кухні 9,6 кв. м, вбиральні 0,9 кв. м, ванної кімнати 2,6 кв. м, коридору 7,4;3,9 кв. м.

Згідно даних довідок ЖБК № 117 від 30 вересня 2014 року № 71 та 15 жовтня 2014 року № № 73, 75 в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 Особові рахунки по квартирній платі та платі за комунальні послуги між позивачем та відповідачем поділено відповідно до часток у праві власності на квартиру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною часткової власністю.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Керуючись цими положеннями, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно роз'яснення п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира не підлягає поділу в натурі, якщо не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, у такому випадку може бути встановлено лише порядок користування приміщеннями квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Судом першої інстанції встановлено, що між співвласниками спірної квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відсутня згода щодо користування вказаним нерухомим майном.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_8, звертаючись до суду із даним позовом посилався на те, що на підставі рішень судів йому на праві спільної часткової власності належить 45 % трикімнатної квартири АДРЕСА_1, тоді як відповідачу належить 55 % даної квартири. Посилався на те, що він постійно проживає у спірній квартирі та користується ізольованою кімнатою 17,2 кв. м з лоджією площею 3,9 кв. м., тоді як відповідач ОСОБА_9 з дочкою без його відому та згоди здають інші дві ізольовані кімнати в оренду та вимагають від нього, щоб позивач перейшов проживати в меншу кімнату. Тому просив визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 в м. Черкаси, виділивши йому в окреме користування ізольовану кімнату площею 17,2 кв. м з лоджією площею 3,9 кв.м; ОСОБА_9 - ізольовану жилу кімнату площею 11,5 кв. м з лоджією площею 3,9 кв. м. та жилу кімнату площею 9,7 кв. м., разом 21,2 кв. м. жилої площі; коридори, кухню, ванну, туалет та інші підсобні приміщення залишити у спільному користуванні.

Колегія суддів повністю погоджується із таким висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача та встановлення саме такого порядку користування квартирою, оскільки як було встановлено судом та підтверджено належними доказами, позивачеві належить 45 % частини спірної квартири № 72, а тому йому може бути виділено у користування кімнату, жилою площею 17,2 кв. м, а відповідачу, якій належить 55 % частини цієї ж квартири кімнати, жилою площею 11,5 кв. м та 9,7 кв. м, що загалом складає 21,2 кв. м жилої площі квартири.

Доводи апелянта про те, що відмова суду першої інстанції про проведення експертизи призвела до винесення неправильного рішення, без урахуванням переваг кожної із ізольованих житлових кімнат, оскільки третьою особою за власний кошт декілька років тому зроблено якісний ремонт житлової кімнати № 6 площею 17,2 кв. м, лоджією площею 3,9 кв. м, що значно поліпшило її якість і вплинуло на рівнозначність житлових кімнат, збільшивши привабливість даної житлової кімнати, що могло б бути підтверджено результатом експертизи, не підлягають до задоволення.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції , апеляційна скарга не містить.

На клопотання апелянта колегією суддів було призначено судово - будівельну експертизу, з врахуванням, що судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення експертизи. Однак, апелянт не здійснила оплату за проведення експертизи, тому вона не була проведена та матеріали справи повернуті апеляційному суду.

Суд першої інстанції, визначаючи порядок користування квартирою, не змінив частки сторін у спільній частковій власності, а, виходячи з жилої площі, визначив найбільш раціональний та максимально відповідаючий інтересам сторін порядок користування квартирою.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа: ОСОБА_7 про визначення порядку користування спільним майном - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :