Справа № 442/8173/14 Головуючий у 1 інстанції: Коваль Р.Г.
Провадження № 22-ц/783/2204/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Н.О. Шеремети

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" про стягнення з відповідача 15386,90 грн., що включає в себе суму заборгованості у зв"язку із затримкою виплати відповідачем заробітної плати, суми компенсації втрати частини зарплати у зв"язку із порушенням термінів її виплати, індексації грошових доходів (заробітної плати).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5101 гривень 20 копійок, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 1081 гривні 66 копійок. В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає безпідставним покликання суду в оскаржуваному рішенні на відсутність підстав для стягнення індексації заробітної плати з тих підстав, що рівень інфляції за період з жовтня 2012 року до лютого 2014 року не перевищував 101 і більше відсотки. Зазначає про те, що суд першої інстанції у зв»язку з невірним застосуванням п.8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМ України №100 від 08.02.1995 року неправильно визначив його розмір середньомісячної заробітної плати, згідно з яким такий розрахунок повинен проводитися виходячи із загальної кількості робочих днів згідно із затвердженим графіком. Неправильно визначивши розмір середньомісячної заробітної плати, суд на думку апелянта, помилився у розмірі стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який згідно з розрахунком апелянта становить 13263.12 грн.(13 263,12 грн. : 1 657,89 грн.х 8 місяців). З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 14.07.2006 року до 19.02.2014 року працював у ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів», звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України.

Судом також встановлено, що заробітна плата позивачу не виплачувалась з жовтня 2012 року, у зв»язку з чим судовим наказом Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21.05.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто 9916.02 грн., які позивач отримав лише 04.09.2014 року, що свідчить про те, що при звільненні позивача ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» не провело з ним повного розрахунку, і належні до виплати кошти були виплачені лише 04.09.2014 року, що стверджується платіжним дорученням № 3338 від 04.09.2014 року.

Представник ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» не заперечував того, що у підприємства перед позивачем існувала заборгованість із виплати заробітної плати на день його звільнення.

Відтак судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 не отримано розрахунку при звільненні, що є підставою для відповідальності відповідача, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто, виплати йому середнього заробітку за весь час затримки розрахунку подень фактичного розрахунку.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути йому виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 117 КЗпП України встановлено обов»язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові уразі затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 роз»яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов»язаний виплатити працівникові при звільнення всі суми, що належать йому відл підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у ст. 116 Кодексу, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непрведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності , передбаченої ст. 117 КЗпП , тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до п. 8 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд першої інстанції погодився з розрахунком середнього заробітку, наданим позивачем, який розрахував середній заробіток виходячи із нарахованої йому заробітної плати за жовтень та листопад 2013 року, в період яких позивач працював, а тому обчислення середнього заробітку повинно проводитись виходячи із нарахованої зарплати за ці 2 місяці.

З огляду на це середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає: 358,7 грн. (нарахування за 3 роб. дні у жовтні 2013 року) + 916,67 грн. (нарахування за 7 роб. днів у листопаді 2013 року) / 10 роб. днів (відпрацьовані за 2 місяці) = 127,53 грн. Сторонами такий розрахунок середньоденної заробітної плати не заперечувався.

Наказами директора №124 від 27.09.2013 р. та №136 від 31.10.2013 р. встановлено графік роботи підприємства, згідно з якими у жовтні 2013 року встановлено графік роботи підприємства - 13 робочих днів, у листопаді - 13 робочих днів.

Судом встановлено і вбачається з розрахункових листів ОСОБА_2 за жовтень та листопад 2013 року, він у жовтні відпрацював 3 робочі дні, а в листопаді - 7 робочих днів, кількість днів згідно із затвердженим графіком позивачем не була відпрацьована з вини підприємства у зв»язку з простоєм, і за простій у жовтні 2013 року йому виплачено 876.81 грн., а у листопаді 2013 року - 873.02 грн..

Суд першої інстанції визначаючи середньомісячне число робочих днів виходив з того, що позивач працював 3 дні у жовтні та 7 днів у листопаді, а відтак прийшов до висновку, що середньомісячне число робочих днів становить 5 робочих днів (10 робочих днів : на 2 місяці).

Колегія суддів не погоджується з таким визначенням середньомісячного числа робочих днів, оскільки суд першої інстанції не врахував положення абз. 3 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, згідно з яким середньомісячне число робочих днів повинно розраховуватися діленням на два сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

А відтак з врахуванням положень абз. 3 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати середньомісячне число робочих днів становить 13 робочих дні (13 робочих дні згідно з графіком + 13 робочих дні згідно з графіком підприємства ==26 робочих дні згідно з графіком : 2 місяці).

За вищенаведеного колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що середньомісячна зарплата позивача становить: 127,53 грн. х 13 = 1657.89 грн.

Оскільки сторонами визнавався і не заперечувався той факт, що період затримки розрахунку з дня звільнення по дату звернення до суду складає рівно 8 місяців, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 1657.89 грн. х 8 міс. = 13263.12 грн.

А відтак оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід змінити, збільшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 5101.20 коп. до 13263.12 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову про нарахування індексації та стягнення грошових коштів з врахуванням їх індексації.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про Порядок індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України №1078 від 17.07.2003 року.

Так, згідно ст. 4 вказаного Закону та п.1-1 Порядку індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Таким чином підставою для індексації грошових доходів (зарплати) є встановлення індексу інфляції на рівні 101 і більше відсотка у відповідному місяці.

Виходячи із офіційно опублікованих індексів інфляції за період жовтня 2012 року по лютий 2014 року випливає, що величина індексу споживчих цін з жовтня 2012 року по лютий 2014 року не перевищила встановлений поріг індексації, а тому вірним є висновок суду про відсутність правових підстав для індексації заробітної плати позивача та про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи неповне з»ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід змінити, збільшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 5101.20 коп. до 13263.12 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року в частині стягнення з ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, збільшивши розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 5101.20 коп. до 13263.12 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.