Справа № 266/1103/15-ц
Провадження № 2-о/266/31/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2015 року м. Маріуполь

Суддя Приморського районного суду м. Маріуполя Дзюба М.В., вивчивши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Донецькій області, про встановлення факту постійного проживання,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Приморського районного суду м. Маріуполя надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

За змістом заяви ОСОБА_1 просить встановити факт його постійного проживання у двоюрідної сестри ОСОБА_2 в будинку №122 по вул. Свердлова в м. Маріуполі, на підтвердження факту постійного проживання в Україні в органах міграційної служби з метою отримання посвідчення особи без громадянства.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За правової позиції, викладеній у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року із аналізу судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення займає і Верховний Суд України від 01.01.2012р. слідує, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1.Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

2. Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право.

3.Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

4.Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перевіривши заяву та вивчивши додані в обґрунтування документи, суд приходить до рішення про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

В поданій заяві заявник просить суд встановити факт його постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Відповідно до ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація місця проживання та місця перебування громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, здійснюється органом реєстрації із зазначенням адреси житла та підтверджується відповідною довідкою, яка видається цим органом особі за її вимогою.

Відомості щодо осіб, які фактично проживають у житловому приміщенні, у тому числі без реєстрації, можуть бути встановлені та підтверджені довідками житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання.

Отже, чинним законодавством передбачено позасудовий порядок реєстрації та встановлення адреси постійного місця проживання особи на території України, який віднесено до повноважень інших органів.

Заявником доказів на підтвердження того, що до пред'явлення заяви він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови, суду не надано.

Крім того, за змістом заявлених вимог, встановлення факту постійного проживання за конкретною адресою у період з 2004 року за юридичними наслідками є встановленням факту постійного проживання на території України певний період часу, що породжує право особи на набуття громадянства України.

Однак, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності ЗУ Про громадянство України (13 листопада 1991 р.).

Позасудовий порядок встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім ЗУ Про громадянство України, також Указом Президента України від 27 березня 2001 р. "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, та віднесений до компетенції відповідних державних органів.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України з 2004 року по теперішній час юридичного значення та правових наслідків для заявника не має, а позасудовий порядок, як отримання документів на підтвердження постійного місця проживання, так і вирішення набуття чи прийняття до громадянства України, ним не дотриманий, в звязку з чим в судовому порядку розгляду не підлягають.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведені вимоги законодавства, суд відповідно до ч. 2 ст. 122 ЦПК України, відмовляє у відкритті провадження у справі, оскільки подана заява не підлягає судовому розгляду та містить звернення про встановлення факту, що не має юридичного значення.

Керуючись ч.2 ст. 122, ст. 235, ст.256 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И Л А:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання - відмовити.

Ухвалу разом із заявою та всіма доданими до неї документами надіслати заявнику.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Дзюба М. В.