Справа № 297/2528/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Фейіра О. О., при секретарі Гоцинець О.Ю., перекладачі ОСОБА_1, з участю відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, представника відповідача за первісним позовом та представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Берегово цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 вересня 1990 року у виконавчому комітеті Бадалівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, актовий запис №15.

Позовні вимоги позивачем мотивовано тим, що спільне життя у нього з дружиною не склалося, оскільки в них виявились різні погляди на життя, у зв"язку з чим вони так і не змогли створити міцної сім"ї, та із 2010 року вони проживають окремо, кожен має іншу сім"ю, ніяких відносин вони не підтримують, і їх сім"я існує тільки формально. Примиритися з дружиною не бажає. Просить шлюб укладений з ОСОБА_2 розірвати (а.с. 2-3).

До початку розгляду справи по суті, відповідач ОСОБА_2 пред"явила зустрічний позов до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-31).

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 20 листопада 2014 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та об"єднано їх в одне провадження (а.с. 34).

Зустрічний позов позивачем за зустрічним позовом мотивовано тим, що незважаючи на тривале подружнє життя, вони з чоловіком так і не змогли створити міцної сім'ї. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що чоловік систематично зловживав алкогольними напоями та будучи в нетверезому стані влаштовував безпричинні сварки, в ході яких постійно ображав та принижував її, були навіть випадки коли останій застосовував до неї фізичне насильство. Чоловік постійно нею нехтував, ніколи не приділяв їй належної уваги, не цікавився її потребами. У 2010 році останній покинув її, і із того часу вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, і їх шлюб існує тільки формально. Подальше сумісне життя з чоловіком і збереження сім'ї вважає неможливим та недоцільним, оскільки таке суперечить її інтересам. Примиритися з чоловіком не бажає, а тому просить шлюб укладений з ОСОБА_4 розірвати. Крім того, за час їхнього спільного сімейного життя, у 1995 році вони з чоловіком на місці житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який останній успадкував у своїх батьків, однак такий був зруйнований внаслідок паводку, за спільні кошти побудували новий житловий будинк з господарськими будівлями та спорудами, а тому вважає, що такий є об'єктом права спільної сумісної власності, у зв"язку з чим просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, в ході судового розгляду справи, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та їх уточнення, та просить суд шлюб укладений з ОСОБА_4 розірвати, визнати незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за вищевказною адресою та виділити їй в натурі 1/2 частину незавершеного будівництвом вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (а.с. 96-98).

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з"явився, подав до суду заяву, згідно якої, просить справу за його позовом про розірвання шлюбу розглянути у його відсутності (а.с. 12). Крім того, подав письмове заперечення проти зустрічного позову, згідно якого, просить в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, відмовити (а.с. 61-62).

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 первісний позов про розірвання шлюбу визнала та пояснила, що дійсно, спільне сімейне життя у них з чоловіком не склалося так як між ними постійно виникали сварки. Ствердила, що більше шести років вони проживають окремо. Проти розірвання шлюбу не заперечила. Також просила залишити їй прізвище, обране нею при укладенні шлюбу "ОСОБА_2". Крім того, зустрічний збільшений та уточнений позов підтримала та пояснила, що будинок АДРЕСА_1, вони з чоловіком будували за спільні кошти за час їхнього спільного сімейного життя. Ствердила, що будинок ними побудований на місці житлового будинку, який її чоловік успадкував у своїх батьків, однак такий був зруйнований внаслідок паводку. Вважає, що оскільки вищевказаний будинок вони з чоловіком будували за спільні кошти за час їхнього спільного сімейного життя, то такий належить їм з чоловіком на праві спільної сумісної власності. Просила зустрічний збільшений та уточнений позов задоволити.

Заслухавши пояснення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, її представника, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 24 СК України, - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили сімейне життя, їх шлюб існує формально, поновлювати сімейні відносини та примиритися вони не бажають і подальше спільне життя для них є неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України,- суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

За таких обставин, суд вважає шлюб між сторонами розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Крім того, згідно ст. 113 СК України, - особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбе прізвище.

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до ст. 113 СК України, відповідач за первісним позовом має право після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем, обраним при укладенні шлюбу, суд вважає залишити за відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 прізвище, обране нею при укладенні шлюбу "ОСОБА_2".

Крім того, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить суд визнати незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за вищевказною адресою та виділити їй в натурі 1/2 частину незавершеного будівництвом вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Як ствердила в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, за час їхнього спільного сімейного життя, вони з чоловіком ОСОБА_4 на місці житлового будинку, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1, за спільні кошти побудували новий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України,- ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року, "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",- поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статтею 372 ЦК.

У пунктах 23-24 вищевказаної постанови роз"яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Так, згідно довідки Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району №02-25/1150 від 29 грудня, 2014 року, житловий будинок АДРЕСА_1, згідно погосподарської книги №3 рахується за ОСОБА_4, який останній отримав як спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 63).

Як ствердила в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, на місці житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який був успадкований її чоловіком, однак був зруйнований внаслідок паводку, у 1995 році вони з чоловіком за спільні кошти побудували новий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, однак не зареєстрували такий у встановленому законом порядку.

Однак, на спростування таких тверджень позивача за зустрічним позовом, відповідачем за зустрічим позовом, жодних доказів не надано.

Разом з тим суд враховує, що згідно довідки Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району №02-25/216 від 23 лютого 2015 року, житловий будинок АДРЕСА_1, згідно погосподарської книги №3 був побудований у 1996 році, тобто вже після смерті матері відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 91).

Виходячи з положень ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року в справі № 6-37цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Отже, враховуючи, що вищевказаний житловий будинок побудований ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за час їх шлюбу, як ствердила в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, такий побудований за спільні кошти, суд приходить до висновку, що незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а тому, суд вважає, що відповідно до ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України частки кожного з них є рівними.

Разом з тим, заперечення відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 в тій частині, що будинок вони спільного не будували, суд до уваги не приймає, оскільки жодних доказів на ствердження такого, останнім не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України,- дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи, що відповідно до норм ч. 1 ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд вважає визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівнитвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить виділити їй в натурі 1/2 частину незавершеного будівництвом вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Так, згідно ч. 1 с. 70 СК України, - майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відмовляючи позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині позову про виділення їй в натурі 1/2 частини незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, суд виходить з того, що останньою в ході судового розгляду справи, жодних клопотань про призначення експертизи для надання висновку щодо технічної можливості виділення в натурі 1/2 частини незавершеного будівництвом вищевказаного житлового будинку не заявлялося.

Керуючись ст.ст. 24, 60, 61, 69, 70, 71, 105 ч. 3, 112, 113 СК України, ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 15, 57-60, 208, 292, 294 ЦПК України,-

рішив:

первісний позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 15 вересня 1990 року у виконавчому комітеті Бадалівської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, актовий запис №15 - розірвати.

Залишити за ОСОБА_2 прізвище, обране нею при укладенні шлюбу - "ОСОБА_2".

Зустрічний збільшений та уточнений позов задоволити частково.

Визнати незавершений будівництвом житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину незавершеного будівнитвом житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися 07 квітня 2015 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення- протягом десяти днів з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Суддя Фейір О. О.