У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс», закритого акціонерного товариства «Київгума» про визнання права власності та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» до ОСОБА_6, третя особа − закрите акціонерне товариство «Київгума», про стягнення коштів та розірвання договорів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на громадський (виробничий) будинок (приміщення) літ. «1Ю» НЖ корпус № 2 загальною площею 652,3 кв. м, основною площею 317,6 кв. м., допоміжною площею 334,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, посилаючись на те, що 7 квітня 2010 року між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» (далі - ТОВ «Укрінформсервіс») було укладено інвестиційний договір НОМЕР_2 щодо фінансування нею як інвестором об'єкту нерухомості - корпусу типу «А» за № 02 загальною розрахунковою площею згідно із проектною документацією 594,68 кв. м. в оздоровчому комплексі сімейного типу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Вона виконала умови інвестиційного договору, однак відповідач у порушення умов цього договору не виконав свої зобов'язання щодо введення проінвестованого нею об'єкту в експлуатацію, оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна та передачу об'єкта їй у власність.

У липні 2013 року ТОВ «Укрінформсервіс» звернулося до суду із зустрічним позовом, в якому посилаючись на невиконання ОСОБА_6 умов інвестиційного договору 7 квітня 2010 року просило про стягнення з неї 1 154 440 грн 34 коп. штрафних санкцій та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а також розірвання договору від 8 квітня 2010 року № Б 8-1.008/10 купівлі-продажу облігацій, укладений між ОСОБА_6, від імені якої діяв повірений - ЗАТ «Фондова компанія «Український фінансовий альянс» та ТОВ «Укрінформсервіс», та інвестиційний договір від 7 квітня 2010 року, укладений між ОСОБА_6 та ТОВ «Укрінформсервіс».

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за нею право власності на громадський (виробничий) будинок (приміщення) літ. «1Ю» НЖ корпус № 2 загальною площею 652,3 кв. м, основною площею 317,6 кв. м., допоміжною площею 334,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Укрінформсервіс» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Укрінформсервіс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ТОВ «Укрінформсервіс» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Київської міської ради від 29 травня 2003 року № 487/647 «Про оформлення права користування земельними ділянками» ЗАТ «Київгума» була передана в оренду земельна ділянка площею 9,42 га для експлуатації та обслуговування дитячого оздоровчого табору по АДРЕСА_1. На підставі зазначеного рішення було укладено договір оренди земельної ділянки від 20 серпня 2003 року НОМЕР_3.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 8 липня 2002 року № 1330 ЗАТ «Київгума» було дозволено здійснити проектування та реконструкцію дитячого оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу по АДРЕСА_1.

Відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт від 30 листопада 2004 року № 1260-Гл/Т та від 4 грудня 2008 року № 0973-Гл-Т ЗАТ «Київгума» виступило замовником реконструкції дитячого оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу на АДРЕСА_1.

17 грудня 2004 року між ЗАТ «Київгума» та ТОВ «Укрінформсервіс» було укладено договір № 17-12/04 про пайову участь у реконструкції, відповідно до якого ТОВ «Укрінформсервіс» проводило фінансування реконструкції всього комплексу з подальшим розподілом між сторонами об'єктів нерухомості, що входять до об'єкту реконструкції. За цим договором ТОВ «Укрінформсервіс» здійснювало залучення коштів від інших осіб на проведення реконструкції комплексу, укладаючи при цьому інвестиційні договори з інвесторами. Зокрема, 7 квітня 2010 року між ТОВ «Укрінформсервіс» та ОСОБА_6 було укладено інвестиційний договір НОМЕР_2 щодо фінансування об'єкту нерухомості - корпусу типу «А» за № 02 загальною розрахунковою площею згідно із проектною документацією 594,68 кв. м. в оздоровчому комплексі сімейного типу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до умов цього інвестиційного договору, інвестор забезпечує фінансування реконструкції об'єкта нерухомості шляхом придбання у власність облігацій, випущених емітентом та має право отримати у власність об'єкт нерухомості, розрахувавшись за нього з використанням облігацій, а емітент зобов'язаний здійснити достроковий викуп облігацій для оплати інвестором об'єкта нерухомості на умовах, визначених даним договором. Для реалізації права на придбання об'єкта нерухомості інвестор зобов'язується у визначений цим договором строк придбати у власність всю кількість облігацій, необхідних для розрахунку за об'єкт нерухомості, передати облігації емітенту для дострокового викупу, а емітент, на умовах визначених даним договором, зобов'язувався передати інвестору об'єкт нерухомості та надати інвестору документ/документи, які є підставою для оформлення права власності інвестора на об'єкт нерухомості. Розрахункова кількість облігацій, які інвестор мав придбати для оплати за об'єкт нерухомості та пред'явити емітенту для дострокового викупу складає 9 515 000 облігацій, які інвестор був зобов'язаний придбати дванадцятьма рівними частинами по 793 000 облігацій в строк до 10 березня 2011 року.

Позивачем було надано суду підтвердження викупу облігацій на суму 289 445 грн. Такий факт розрахунку не заперечувався ТОВ «Укрінформсервіс».

Разом з цим між ЗАТ «Київгума» та ОСОБА_6 укладено угоду щодо врегулювання наявних грошових вимог від 24 березня 2014 року, відповідно до якої сторони, враховуючи наявність у ЗАТ «Київгума» прав замовника реконструкції дитячого оздоровчого табору під дитячий оздоровчий комплекс сімейного типу на АДРЕСА_1; наявність у ЗАТ «Київгума» прав і обов'язків учасника спільної інвестиційної діяльності за договором № 17-12/04 про пайову участь у реконструкції, укладеному 17 грудня 2004 року між ЗАТ «Київгума» та ТОВ «Укрінформсервіс», відповідно, в силу ст. 1138 ЦК України солідарної відповідальності перед особами, які залучалися ТОВ «Укрінформсервіс» до фінансування реконструкції; наявність кримінального провадження № КП 0000006 щодо шахрайських дій колишнього директора ЗАТ «Київгума» ОСОБА_7 по заволодінню коштами, сплаченими ОСОБА_6 на виконання умов інвестиційного договору НОМЕР_2 від 7 квітня 2010 року; неналежне виконання ТОВ «Укрінформсервіс» своїх зобов'язань за відповідним інвестиційним договором, домовилися про те що з моменту підписання цієї угоди позивач набуває майнові права на будинок літ. «1Ю» НЖ корпус № 2 загальною площею 652,3 кв. м, основною площею 317,6 кв. м., допоміжною площею 334,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, який є об'єктом фінансування за інвестиційним договором НОМЕР_2 від 7 квітня 2010 року.

Визначаючи правову природу договору № 17-12/04 від 17 грудня 2004 року, укладеного між ЗАТ «Київгума» та ТОВ «Укрінформсервіс», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку, що цей договір є договором простого товариства, зазначені особи фактично здійснювали спільну інвестиційну діяльність з будівництва (реконструкції) дитячого оздоровчого комплексу сімейного типу та спільно діяли для досягнення мети цього договору в межах підприємницької діяльності, тому відповідно до ч. 2 ст. 1138 ЦК України вони мають солідарно відповідати за всіма спільними зобов'язаннями незалежно від підстав їх виникнення. Зокрема, враховуючи наведене, ЗАТ «Київгума» як учасник спільної інвестиційної діяльності, має відповідати за інвестиційними договорами, на підставі яких залучалися кошти на будівництво, в тому числі й таким учасником спільної діяльності, як ТОВ «Укрінформсервіс».

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Зважаючи на те, що ЗАТ «Київгума», як учасник спільної інвестиційної діяльності з будівництва комплексу здійснило передачу майнових прав на інвестований ОСОБА_6 об'єкт і визнало позовні вимоги останньої, суди дійшли висновку, що її вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При цьому, суди посилаючись на положення ст. 331 ЦК України дійшли висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно - громадський (виробничий) будинок (приміщення) літ. «1Ю» НЖ корпус № 2 загальною площею 652,3 кв. м, основною площею 317,6 кв. м., допоміжною площею 334,7 кв. м, розташований по АДРЕСА_1.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Встановивши, що спірне нерухоме майно не прийняте до експлуатації, суди разом з цим на підставі долученого до матеріалів справи висновку будівельно-технічного експертного дослідження № ЕД-1-1-141/13 від 1 квітня 2013 року, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України», дійшли до помилкового висновку про наявність підстав відповідно до ст. ст. 331, 392 ЦК України для визнання за ОСОБА_6 права власності на вказане вище нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (ст. 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (ст. 190 ЦК України).

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (ст. 317 ЦК України)

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст. 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

За змістом статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

З урахуванням зазначених вище норм матеріального права, особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як об'єкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно. В іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди не звернули увагу на положення ч. 2 ст. 331 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 5 листопада 2014 року, у справі № 6-135цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, та визнали за позивачем право власності на нерухоме майно, яке не прийняте до експлуатації, що свідчить про невідповідність ухвалених рішень вимогам Закону.

Крім того, встановивши, що 17 грудня 2004 року між ЗАТ «Київгума» та ТОВ «Укрінформсервіс» було укладено договір № 17-12/04 про пайову участь у реконструкції, суди у порушення ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України не перевірили і не надали оцінку запереченням ТОВ «Укрінформсервіс» про те, що відповідно до додатку № 2 до цього договору «Відомість розподілу між сторонами об'єктів нерухомості, що входять в об'єкт реконструкції» (а. с. 126, т. 3), до ТОВ «Укрінформсервіс» були передані всі житлові корпуси в об'єкті реконструкції за адресою: АДРЕСА_1, а тому роблячи висновок про те, що відповідно до угоди щодо врегулювання наявних грошових вимог від 24 березня 2014 року ЗАТ «Київгума» передала ОСОБА_6 майнові права на спірне нерухоме майно, суди належним чином не перевірили чи є ЗАТ «Київгума» власником майнових прав на спірне нерухоме майно.

Без з'ясування вказаних вище обставин не можна встановити і характер спірних договорів.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур Т.О. Писана

Г.В. Юровська