Провадження № 22-ц/779/835/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника -

ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4 та його

представника - ОСОБА_5; представника

Служби у справах дітей Тисменицької районної

державної адміністрації - Микитин І.Я.;

прокурора - Фільварок Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької райдержадміністрації Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2015 року -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_4, третя особа - Комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької райдержадміністрації Івано-Франківської області позов про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що відповідач грубо та систематично порушує та не виконує покладені на нього права та обов'язки по вихованню їх спільної дитини, зокрема не цікавиться здоров'ям та розвитком сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, його успіхами та життям в цілому, а також не надавав жодної матеріальної допомоги на його утримання, в результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 3500 грн. Посилаючись на вищенаведене, просила позов задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вказує, що суд не прийняв до уваги того, що протягом останніх трьох років відповідач не навідував сина, не телефонував до нього та не вітав його з днем народження, хоча нею не чинилися жодні перешкоди у спілкуванні з сином, а тому посилання відповідача на те, що він не мав змоги на таке спілкування, вважає голослівними та недоведеними жодними доказами. Крім того, судом, на думку ОСОБА_2, не враховано ряд обставин, що свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, зокрема інформації ЗШ №18 про психологічний стан дитини та тісний емоційний зв'язок із вітчимом, висновок комісії з питань захисту прав дитини від 07.11.2014 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, позицію прокурора про задоволення позовних вимог, а також пояснення свідків по справі, які підтверджують ігнорування відповідачем своїх батьківських обов'язків. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній. ОСОБА_2 крім того пояснила, що між сином від першого шлюбу ОСОБА_5, її теперішнім чоловіком та дочкою від іншого шлюбу гарні взаємовідносини. Зазначила, що її чоловік висловлює бажання усиновити ОСОБА_5. І вона проти цього не заперечує, оскільки вважає, що її син не отримає від ОСОБА_4 належного батьківського піклування і виховання. Тому ОСОБА_2 та її представник просять оскаржене рішення як незаконне і необґрунтоване скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_4 та його представник доводи апеляційної скарги заперечили. Відповідач крім того зазначив, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 він мав зустрічі з сином і бажав приймати участь у його вихованні. Однак, вказав, що після утворення позивачкою нової сім'ї вона і бувша теща не бажали, щоб він зустрічався з дитиною, посилаючись на те, що це буде втручання в сімейні відносини бувшої дружини. З того часу він у добровільному порядку тільки привозив аліменти на утримання сина до будинку, де проживає бувша дружина. На даний час у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів по причині відсутності у нього роботи до листопада 2014 року. Однак, він зобов'язується цю заборгованість ліквідувати. ОСОБА_4 також пояснив, що хоч у нього від другого шлюбу є двоє дітей, але доля первістка - сина ОСОБА_7 для нього не байдужа, і він докладе необхідних зусиль для налагодження контактів з ним, і буде приймати участь не тільки в утриманні, а й у його вихованні. Рішення суду відповідач і його представник вважають законним, а тому просять залишити його в силі.

Представник органу опіки та піклування апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримав, зазначивши, що позивачем було доведено факт ухилення ОСОБА_4 від виконання батьківських обов'язків щодо виховання сина ОСОБА_7. Тому представник названого органу вважає, що в даному випадку є правові підстави для задоволення позову ОСОБА_2

За висновком прокурора суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, дав правильну оцінку зібраним доказам. На думку прокурора, суд першої інстанції правильно вважав, що в даному випадку немає потреби у застосуванні до ОСОБА_4 крайньої міри впливу - позбавлення його батьківських прав.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 164 СК України вбачається, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано 10 грудня 2008 року. Після розірвання шлюбу вони стали проживати в різних місцях. З пояснень відповідача слідує, що на перших порах до реєстрації ОСОБА_2 шлюбу з іншим чоловіком йому надавали можливість бачитись і зустрічатись з сином ОСОБА_7. Цієї обставини позивачка не заперечує. В подальшому новий шлюб уклав і ОСОБА_8, в іншому шлюбі народилось двоє дітей.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 спочатку в добровільному порядку, а потім згідно рішення суду сплачував аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_7. З довідки ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 27.10.2014 року вбачається, що заборгованість по сплаті відповідачем аліментів утворилась за останній 2014 рік у зв'язку із його не працевлаштованістю (довідка - а.с.15-16). Таким чином, немає підстав вважати, що ОСОБА_4 ухилявся від свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недостатність участі ОСОБА_4 у вихованні сина. Суд у своєму рішенні констатує встановлення об'єктивних і суб'єктивних причин цього. Однак, при цьому слід зауважити, що свідомого і грубого нехтування ОСОБА_4 батьківських обов'язків при розгляді даної справи не встановлено. На думку колегії суддів, в даному випадку відсутність участі відповідача в зустрічах з сином та у його вихованні протягом останніх років має місце внаслідок: припинення сімейних відносин з матір'ю дитини, погіршення відносин з нею, зміни сторонами місця проживання та утворення ними нових сімей.

Однак, враховуючи позицію та наміри ОСОБА_4, його позитивну характеристику (а.с.49) колегія суддів вважає, що відновлення позитивних відносин батька та сина, участі батька у вихованні і розвитку дитини є можливим і без застосування до відповідача крайнього заходу впливу - тобто без позбавлення його батьківських прав.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив в даній справі рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 308; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв