Справа № 761/7451/15-ц
Провадження №2/761/4190/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрконверс» про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних, пені та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Укрконверс» (надалі - відповідач), у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за прострочення строків виплати заробітної плати на загальну суму 338 156,42 грн., що складається з: інфляційних втрат на несвоєчасну виплату заробітної плати - 18 441,70 грн., 3 % річних - 1 742,31 грн., пені - 317 972,41 грн., а також моральну шкоду у розмірі 25 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 24 жовтня 2013 року працює в ДП «Укрконверс» на посаді заступника директора. У результаті несплати позивачеві заробітної плати за період з 24 жовтня 2013 року по 30 травня 2014 року у відповідача сформувалась заборгованість у розмірі 57 616,22 грн., що була стягнута з останнього на користь ОСОБА_1 судовим наказом, виданим Шевченківським районним судом м. Києва від 18 грудня 2014 року. Проте, згідно умов Контракту від 24 жовтня 2013 року та доповнення до контракту від 25 жовтня 2013 року, які були укладені між сторонами, роботодавець, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від суми простроченого боргу, а також пеню в розмірі 1,5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового та іншого зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, позивач зазначає, що своїми діями відповідач спричинив ОСОБА_1 В моральну шкоду, яку останній оцінює в 25 000 грн. На підставі викладеного позивач звернувся з позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві.

В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином, через канцелярію суду представником подано заперечення, згідно яких проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у зв'язку з тим, що у відповідача відсутні фінансові ресурси через повне відновлення господарської діяльності. Крім того, клопотанням просив судове засідання проводити без його участі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, наказом № 17/к від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до державного підприємства «Укрконверс» на посаду заступника директора з 24 жовтня 2013 року.

18 грудня 2014 року Шевченківським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким стягнуто з ДП «Укрконверс» на користь ОСОБА_1 заборгованість за нараховану, але невиплачену заробітну плату в розмірі 57 616,22 грн.

Так, 24 жовтня 2013 року між ДП «Укрконверс» та ОСОБА_1 укладено Контракт, на підставі якого виникають трудові відносини між працівником та підприємством, установою, організацією та громадянином, які з боку останнього реалізуються роботодавцем.

25 жовтня 2013 року між тими ж сторонами укладено Доповнення до Контракту, який був укладений 24 жовтня 2013 року між Державним підприємством «Укрконверс» в особі ТВО директора ОСОБА_2, та громадянином ОСОБА_1, у відповідності до якого роботодавець, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від суми простроченого боргу, а також пеню в розмірі 1,5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового та іншого зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат з врахуванням індексу інфляції за несвоєчасну виплату заробітної плати складає: 769,17 грн.(жовтень 2013 року) + 2 926,47 грн. (листопад 2013 року) + 2 871,73 грн. (грудень 2013 року) + 2 492,21 грн. (січень 2014 року) + 2 784,73 грн. ( лютий 2014 року) + 2 550,96 грн. (березень 2014 року) + 2 211,51 грн. (квітень 2014 року) + 1 834,93 грн. (травень 2014 року) = 18 441,70 грн.

Крім того, відповідач має сплатити позивачеві 3 % річних від суми простроченого боргу, тобто: за жовтень 2013 р.: 2106,49 грн. х 3% / 365 х 485 = 83,97 грн.; за листопад 2013 р.: 8074,88 грн. х 3% / 365 х 455 = 301,98 грн.; за грудень 2013 р.: 8074,88 грн. х 3% / 365 х 424 = 281,40 грн.; за січень 2014 р.: 7061,45 грн. х 3% / 365 х 393 = 228,09 грн.; за лютий 2014 р.: 8074,88 грн. х 3% / 365 х 365 = 242,25 грн.; за березень 2014 р.: 8074,88 грн. х 3% / 365 х 334 = 221,67 грн.; за квітень 2014 р.: 8074,88 грн. х 3% / 365 х 304 = 201,76 грн.; за травень 2014 р.: 8074,88 грн. х 3% / 365 х 273 = 181,19 грн.

Загальна сума 3% річних від суми простроченого боргу складає: 83,97+301,98+281,40+228,09+242,25+221,67+201,76+181,19 = 1 742,31 грн.

Разом з тим, позивач має право на пеню в розмірі 1,5 % за кожен день прострочення за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року, що становить: за жовтень 2013 р.: 2106,49 грн. х 1,5% х 485 = 15342,71 грн.; за листопад 2013 р.: 8074,88 грн. х 1,5% х 455 = 55111,05 грн.; за грудень 2013 р.: 8074,88 грн. х 1,5% х 424 = 51356,23 грн.; за січень 2014 р.: 7061,45 грн. х 1,5% х 393 = 41627,24 грн.; за лютий 2014 р.: 8074,88 грн. х 1,5% х 365 = 44209,96 грн.; за березень 2014 р.: 8074,88 грн. х 1,5% х 334 = 40455,14 грн.; за квітень 2014 р.: 8074,88 грн. х 1,5% х 304 = 36821,45 грн.; за травень 2014 р.: 8074,88 грн. х 1,5% х 273 = 33066,63 грн.

Загальна сума сплати пені в розмірі 1,5% за несвоєчасну виплату заробітної плати складає: 15342,71+55111,05+51356,23+41627,24+44 209,96+ 40455,14+36821,45+33066,63 = 317 972,41 грн.

Разом з цим, судом не беруться до уваги зауваження відповідача щодо неможливості сплати відповідних сум у зв'язку з відсутністю фінансових ресурсів, адже така причина не може бути підставою для звільнення від обов'язку сплати сум, належних працівникові.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач зазначає, що відповідач своїми діями завдав позивачеві моральної шкоди, яка полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків та вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, яку останній оцінює в 25 000 грн.

Проте, ОСОБА_1 не надано до суду доказів на обґрунтування зазначених тверджень, крім того, не мотивовано розмір моральної шкоди, що просить стягнути з відповідача на свою користь.

Відтак, суд приходить до висновку про недоведеність такої позовної вимоги, а тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 88, 159, 208, 209, 212, 213-215, 222, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укрконверс» про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних, пені та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Укрконверс» на користь ОСОБА_1 заборгованість за прострочення строків виплати заробітної плати на загальну суму 338 156,42 грн., що складається з: інфляційних втрат на несвоєчасну виплату заробітної плати - 18 441,70 грн., 3 % річних - 1 742,31 грн., пені - 317 972,41 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Укрконверс» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 441 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: