Справа № 204/603/14-ц
Провадження № 2/204/27/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю представника позивача Дігтярь В.В.

за участю відповідачки ОСОБА_2

за участю представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 21139 грн. 76 коп., яка складається з наступного: 16210 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом; 3254 грн.03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 430 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи: 250 грн. 00 коп. - фіксована частина та 994 грн. 75 коп. - процентна складова та судові витрати по справі. В обґрунтування позову вказали, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.06.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 16000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, проте відповідачка не надавала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами за умовами кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 31.12.2013 року має заборгованість у розмірі 21139 грн. 76 коп., яка складається з наступного: 16210 грн. 98 коп. - заборгованість за кредитом; 3254 грн.03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 430 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи: 250 грн. 00 коп. - фіксована частина та 994 грн. 75 коп. - процентна складова. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідачка у судовому засідання позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Суду пояснила, що 18.06.2008 року вона звернулася до позивача з заявою про отримання кредитної картки, внаслідок чого отримала кредитну картку Голд клуба «ПриватБанк» № НОМЕР_1. З 27.10.2012 року вона проживає у м. Москва і постійно користувалася даною карткою. Під час здійснення чергової покупки 28.04.2013 року з використанням кредитної картки касир магазину її повідомив про недостатність коштів на її рахунку. Одразу ж після цього вона подзвонила на гарячу лінію та попросила повідомити про причину неможливості скористатися своєю карткою. Працівник гарячої лінії повідомила її про списання коштів з її картки у сумі 57000 російських рублів в м. Іваново, яке відбулося 12.04.2013 року, але вона ніколи не була у м. Іваново та не знімала зазначені кошти. Вона попросила заблокувати дану картку. Наступного дня 29.04.2013 року вона звернулася з заявою про надання інформації щодо незаконного зняття коштів з її картрахунку. 30.04.2013 року вона звернулася до позивача у м. Дніпропетровську в електронному вигляді із запитом про зникнення з її кредитної картки грошових коштів. 17.05.2013 року вона отримала відповідь, де зазначено, що зловживань та порушень зі сторони співробітників банку не виявлено та рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. Вона цілий рік зверталася до ПриватБанку та служби безпеки банку і повідомляла про викрадення даних коштів з карткового рахунку та просила надати інформацію з камер нагляду, які вмонтовані в банкомат по пр. Будівників, 68 в м. Іваново Російської Федерації, проте до теперішнього часу відповідь на це питання так і не отримала. Вона 16.05.2013 року звернулася до відділу МВС Росії по району Тропарево-Нікуліно м. Москви із заявою про злочин, де її повідомили, що було проведено перевірку за результатами якої прийнято рішення про направлення матеріалів перевірки в ОП № 1 УМВС Росії по м. Іваново за територіальністю. У подальшому вона отримала лист, де було зазначено, що в процесі перевірки було встановлено відсутність документального підтвердження зняття грошових коштів. Позивач жодним чином не сприяв їй у тому, щоб розібратися в ситуації. Вона стверджує, що данні кошти не знімала, її кредитна карта була завжди з нею і свій пін-код вона нікому не розголошувала.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суду пояснила, що усі банкомати КБ «ПриватБанк» обладнані відеокамерами, а тому позивач мав змогу направити запит про надання відеозапису з камери банкомату, з якої було здійснено трансакції. Також позивач зобов'язаний був провести внутрішнє розслідування щодо ситуації, яка склалася навколо кредитної картки, зокрема перевірити чи з оригінальної картки були зняті кошти чи з її сліпу, а також перевірити можливість технічного збою у роботі самого банкомату. Жодні дії зі сторони позивача зроблено не було. Крім того, позивач продовжував нараховувати штрафні санкції на суму, яка зникла 12.04.2013 року об 00 год. 00 хвл. 00 сек. Тим більш, перебіг позовної давності починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Вважає, що відповідачка не порушувала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а тому згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України порушення умов договору сталося внаслідок випадку, у зв'язку з чим, відповідач повинна бути звільнена від відповідальності.

Спеціаліст ОСОБА_4 суду пояснив, що через банкомат неможливо здійснити шість транзакцій, які здійснені в період часу 00.00.00. Банкомат працює таким чином: одна транзакція - один підпис. Неможливо в одну секунду здійснити шість транзакцій. Тим більш, при видачі готівки витрачається якийсь час, а потім банкомат запитує чи продовжити роботу, якщо так то слід підтвердити і ввести заново пін-код, а на це потрібен час. Тому вважає, що за секунду технічно неможливо з банкомату здійснити шість транзакцій. Така транзакція можливо бути реалізована одним єдиним способом, це використання сліпа, це коли здійснюється транзакція карточки шляхом її копіювання, або прокатки на зчитувачу без електронного підпису власника або особою, яка умисно зробила з неї копію. Таку транзакцію можливо здійснити тільки з допомогою спеціального устрою, який підключений до банківської мережі. Особа, яка не має такого устрою і яка володіє оригіналом даної платіжної картки через банкомат не могла здійснити такі транзакції.

Вислухавши сторони, спеціаліста, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 18.06.2008 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до ПриватБанк про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у сумі 10 000 грн. 0 0коп. з базовою процентною ставкою по кредиту 2,5% в місяць на залишок заборгованості (а.с. 10).

Підписана заява разом з Умови надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між ОСОБА_2 та ПриватБанк договір (а.с.11-14).

На виконання вказаного договору відповідач отримала кредитну картку Голд клуба «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та отримала ПІН-код до неї і здійснював розрахунково-касове обслуговування платіжних операцій із використанням платіжної картки.

Відповідач ОСОБА_2 з листопада 2012 року проживає у Російській Федерацій, АДРЕСА_1 та працює бухгалтером ТОВ «Агбар Інжиніріні», що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг поданою ОСОБА_2 до ЗАО МКБ «Москомприватбанк» 11.06.2013 року (а.с. 47).

12.04.2013 року о 00 год. 00 хвл. 00 сек. з банкомату, розташованого за адресою: пр. Будівників, 68 А в м. Іваново Російської Федерації були здійснені шість транзакцій про здійснення операцій з отримання готівкових коштів з платіжної картки на загальну суму 57 000 рублів. 27.04.2013 року об 18 год. 34 хвл. 22 сек. було здійснено транзакцію на суму 1250 російських рублів, що підтверджується випискою (а.с. 49).

Як встановлено у судовому засіданні після отримання інформації про транзакцію 12.04.2013 року відповідачка ОСОБА_2 28.04.2013 року заблокувала картку, а 29.04.2013 року ОСОБА_5 звернулася з заявою про надання інформації щодо незаконного зняття коштів з її картрахунку. 30.04.2013 року вона звернулася до позивача у м. Дніпропетровську в електронному вигляді із запитом про зникнення з її кредитної картки грошових коштів. 17.05.2013 року вона отримала відповідь, де зазначено, що зловживань та порушень зі сторони співробітників банку не виявлено та рекомендовано звернутися до правоохоронних органів. 16.05.2013 року звернулася до відділу МВС Росії по району Тропарево-Нікуліно м. Москви із заявою про злочин, що підтверджується талоном-повідомленням № 06/011-1043 (а.с. 55). 22.05.2013 року ОСОБА_2 отримала від відділу МВС Росії по району Тропарево-Нікуліно м. Москви повідомлення про прийняте рішення про направлення матеріалів перевірки до ОП № 1 УМВД Росії по м. Іваново за територіальністю для прийняття рішення у відповідності до діючого законодавства. 27.05.2013 року ОСОБА_2 звернулася з заявою до КБ «ПриватБанк» про недозволене використання карточного рахунку (а.с. 54). Також матеріали справи містять аналогічні заяви ОСОБА_2 до КБ «ПриватБанк» (а.с. 61, 63, 65), на що отримувала відповіді про заборону передавати картки, ПІН-коди третім особам, не використовувати картки, стікер, або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором, або що суперечить чинному законодавству, а також було рекомендовано звернутися до правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень. Докази надаються сторонами. Доведенню підлягають обставини, що мають значення для постанови рішення по справі і відносно яких у сторін виникає спір.

Згідно положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін , та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, пояснень свідків, письмових доказів та інше.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження інших вимог та заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими, відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

З аналізу наведених норм, суд прийшов до висновку про не встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також позивачем не спростовано та не доведено належними та допустимими доказами ствердження допитаного у судовому засіданні спеціаліста ОСОБА_4 про те, що за секунду технічно неможливо з банкомату здійснити шість транзакцій. Така транзакція можливо бути реалізована одним єдиним способом, це використання сліпа, це коли здійснюється транзакція карточки шляхом її копіювання, або прокатки на зчитувачу без електронного підпису власника або особою, яка умисно зробила з неї копію. Таку транзакцію можливо здійснити тільки з допомогою спеціального устрою, який підключений до банківської мережі. Особа, яка не має такого устрою і яка володіє оригіналом даної платіжної картки через банкомат не могла здійснити такі транзакції.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність вини ОСОБА_2 для настання цивільно-правової відповідальності, а тому не має підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, то суд вважає що не має підстав для стягнення з відповідача судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1073 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська