АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом (в процесі розгляду справи уточненим) до ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_4, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (ПрАТ «УПСК») про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 грудня 2010 року вона разом з іншими пасажирами рухалася в маршрутному автобусі № 225, державний номер НОМЕР_1, який орендував ФОП ОСОБА_3, за напрямком руху від вул. Ново-Дарницька до станції Київського метрополітену «Дарниця» в м. Києві. Внаслідок зміни водієм на свій розсуд маршруту руху, біля будинку № 13 по вул. Пожарського в м. Києві останній не впорався з керуванням, автобус занесло і він здійснив наїзд на дерево.

ОСОБА_2, яка сиділа на пасажирському сидінні за водієм та трималася за поручень, від зіткнення автобуса з деревом отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що були виявлені та зафіксовані під час надання їй невідкладної медичної допомоги. У зв'язку з отриманими ушкодженнями позивач з 17 грудня 2010 року по 27 грудня 2010 року перебувала на лікуванні у лікарні швидкої медичної допомоги, а після цього додатково проходила лікування та реабілітацію за місцем проживання у лікарні «Червоний хутір». У зв'язку з тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано шкоду, враховуючи часткове відшкодування матеріальної шкоди відповідачами ФОП ОСОБА_3 та ПрАТ «УПСК», просила стягнути з

ФОП ОСОБА_3 90% від загальної суми шкоди, що становить 167 503,31 грн. в якості матеріальної та 90 000,00 грн. в якості моральної, а з ОСОБА_4 - 10% від загальної суми, що становить 18 699,25 грн. в якості матеріальної та 10 000,00 грн. в

________________________________________________________

Справа № 755/7276/14-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/5351/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

якості моральної. З відповідача ПрАТ «УПСК» просила стягнути моральну шкоду у розмірі 2 550,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. та витрати на правову допомогу - 2 000,00 грн.; в доход держави - судовий збір у розмірі 107,18 грн. Також стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача моральну шкоду у розмірі

2 550,00 грн.; в доход держави - судовий збір у розмірі 136,42 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення змінити в частині розміру стягнення на її користь коштів з відповідачів, стягнувши матеріальну та моральну шкоду з ФОП ОСОБА_3 у розмірі 163 540,00 грн., та з ОСОБА_4 - у розмірі 16 027,25 грн.

Апелянт, зокрема, посилається на те, що, незважаючи на наявність доказів, які підтверджують завдання їй матеріальної та моральної шкоди діями відповідачів ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_9 у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

ОСОБА_4 та представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», належним чиномповідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлені наступні обставини.

Положеннями частин 3 та 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2014 року у кримінальній справі відносно ОСОБА_4, яка набрала законної сили, встановлено, що 17 грудня 2010 року біля будинку № 13 по вул. Пожарського в м. Києві останній, керуючи автобусом «Богдан», державний номер НОМЕР_1, не врахував дорожні умови та, втративши контроль над керуванням автомобіля, здійснив наїзд на дерево. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_2 було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. Даною постановою встановлено вину водія ОСОБА_4 в порушенні ним вимог п.п. 2.3, 12.1 ПДР України та у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (том 1 а.с. 11-12).

Згідно з висновком експерта № 2211/Е від 6 січня 2011 року за наслідками дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості (том 1 а.с. 15-18).

Статтею 1166 ЦК України передбачено обов'язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем ФОП ОСОБА_3 та працював водієм автобуса, що підтверджується трудовим договором (том 1 а.с. 20-22).

У статті 1172 ЦК України закріплено обов'язок юридичної або фізичної особи відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, що зазначений автобус на підставі договору оренди, укладеного між ПП «ЧАРЗ-Авто» та ФОП ОСОБА_3, використовувався останнім для пасажирських перевезень (том 1 а.с. 23-25).

Водночас, між ПрАТ «УПСК» та ПП «ЧАРЗ-Авто» укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/5455051 від 29 липня 2010 року, предметом страхування за яким є майнові інтереси, пов'язані з відшкодуванням шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автобусу «Богдан», державний номер НОМЕР_1 (том 1 а.с. 26).

Згідно з положеннями статей 979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок, умови та вимоги нарахування страхового відшкодування.

Відповідно до п. 9.3 ст. 9 та п. 22.3 ст. 22 Закону обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51 000,00 грн. на одного потерпілого, а моральної шкоди - 5% від суми визначеного ліміту відповідальності, що становить 2 550,00 грн.

На підставі наданих документів та пояснень всіх сторін судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди відповідачем ФОП ОСОБА_3 було виплачено 2 000,00 грн., а ПрАТ «УПСК» - 1 245,31 грн.

Посилання позивача та її представника на обов'язок ФОП ОСОБА_3 відповідати за завдану його працівником шкоду є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах цивільного закону, оскільки відповідальність осіб, які керували автобусом «Богдан», державний номер НОМЕР_1, на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце, була застрахована ПрАТ «УПСК».

Враховуючи викладене, зокрема встановлену вину ОСОБА_4 у завданні шкоди позивачу, передбачений положеннями цивільного законодавства обов'язок відшкодувати завдану шкоду, ліміти відповідальності страховика за завдану страхувальником матеріальну та моральну шкоду, а також оцінивши надані на підтвердження такої шкоди позивачем докази, суд першої інстанції дійшов законних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 та ПрАТ «УПСК» моральної шкоди, а також про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди, та з ФОП ОСОБА_3 як матеріальної, так і моральної шкоди.

Також на підставі ст. 88 ЦПК України судом вірно вирішено питання про судові витраті пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_2

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що діями водія ОСОБА_4 позивачу завдано моральну шкоду, визначивши, що сума грошових коштів у розмірі 4 550,00 грн. є достатньою для компенсації її душевних страждань.

Колегія суддів не погоджується з таким розміром моральної шкоди, вважаючи його заниженим, з огляду на наступне.

Стаття 23 ЦК України гарантує право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З пояснень позивача та матеріалів справи вбачається, що внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, ОСОБА_2 зазнала значного фізичного болю і душевних страждань у зв'язку з пошкодженням її майна, тривалий час була вимушена проходити лікування та позбавлена можливості реалізувати своє право на працю.

З огляду на викладене, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також з урахуванням рівня доведеності перед судом обставин заподіяння моральної шкоди позивачу, суд апеляційної інстанції вважає достатньою для компенсації моральних страждань ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 7 550,00 грн.

Таким чином, враховуючи вірне визначення судом першої інстанції у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суми у розмірі 2 550,00 грн., що підлягає відшкодуванню страховиком ПрАТ «УПСК», з

ОСОБА_4, як з особи, винної у завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_2, на користь останньої підлягає стягненню 5 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги з приводу необхідності відшкодування позивачу упущеної вигоди у вигляді втраченої заробітної плати не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки в обґрунтування позовних вимог в цій частині позивачем ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що остання працювала та отримувала заробітну плату.

Посилання апелянта на обов'язок відповідачів відшкодувати їй вартість пошкодженого одягу та мобільного телефону також не підтверджуються відповідними доказами, оскільки нею не було надано суду доказів на підтвердження зазначеної вартості цих речей, а також доказів їх пошкодження саме внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Інші доводи апелянта з приводу невідповідності рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді.

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, збільшивши її до 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, збільшивши розмір стягнення з суми 2 000,00 грн. до суми 5 000,00 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко