Справа № 666/7287/13-ц
Провадження № 2/666/49/15
РІШЕННЯ

Іменем України

14.04.2015 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді - Стамбули М.І.

при секретарі - Григораш О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визнання договорів недійсними та припинення обтяження нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на той факт, що 14.08.2008р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яку відповідач ОСОБА_3 14.08.2008р. передав в іпотеку відповідачу ПАТ «УкрСиббанк» за договором іпотеки від 14.08.2008р. Позивач вважає, що зазначені договори суперечать цивільному законодавству України, Закону України «Про іпотеку», порушують житлові права неповнолітньої доньки позивача - ОСОБА_2, договір купівлі-продажу є фіктивним, а зареєстровані на підставі договору іпотеки від 14.08.2008р. обтяження вказаної квартири забороною відчуження та іпотекою підлягають припиненню. У зв'язку з чим просив позов задовольнити, визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири від 14.08.2008р. та договір іпотеки від 14.08.2008р., припинити обтяження квартири, зареєстрованими у відповідних реєстрах забороною відчуження та іпотекою.

В ході судового розгляду справи судом було залучено до участі у справі ОСОБА_4 у якості співвідповідача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, а саме, через оголошення у пресі в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України.

Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у його задоволенні, при цьому пояснив, про передбачення в договорі купівлі-продажу умов про його реальність та усвідомлення його сторонами наслідків своїх дій при його вчиненні, відсутність доказів про реєстрацію в квартирі станом на 14.08.2008р. неповнолітніх та інших осіб, окрім продавця ОСОБА_4, просив суд застосувати до позовних вимог ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, загальну позовну давність, а при задоволенні позовної заяви накласти арешт на спірну квартиру на підставі ст. 1057-1 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та просила задовольнити їх з підстав порушення житлових прав неповнолітньої ОСОБА_2

Представник третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитаного в якості свідка позивача - ОСОБА_1, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 14.08.2008р. між відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. і зареєстрований в реєстрі за №2597.

Згідно п.п.1.1, 2.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.5, 3.3.1, 3.3.2 вказаного договору, відповідач ОСОБА_4 зобов'язалася передати квартиру у власність відповідачу ОСОБА_3, попередивши його про права третіх осіб на квартиру та знявши зареєстрованих у квартирі осіб з реєстрації, а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти її у власність і сплатити за неї 536 200,00 гривень.

Згідно п. 3.4.1 договору, відповідач ОСОБА_3 має право вимагати від відповідача ОСОБА_4 передачі квартири та виконання інших обов'язків за договором.

Згідно п.4.3 договору, право власності на квартиру у відповідача ОСОБА_3 виникає з моменту його державної реєстрації згідно ч.4 ст. 334 ЦК України.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2, її батьком є ОСОБА_1, а матір'ю - ОСОБА_4

З дослідженої у судовому засіданні довідки КП «Дніпровський» виконавчого комітету Херсонської міської ради №3269 від 31.10.2013р. вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 з 15.03.2002р. зареєстрована ОСОБА_4 1970р.н., з 22.06.2007р. - ОСОБА_6 1989р.н., з 22.06.2007р. - ОСОБА_2, 1997р.н., з 12.10.2012р. - малолітній ОСОБА_7, 2007р.н.

З дослідженої в ході судового розгляду справи, нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 14.08.2008р., вбачається, що при його укладенні сторони надали довідку від 13.08.2008р. про склад осіб у вказаній квартирі, де зазначено, що за її адресою відсутні зареєстровані особи.

Також з нотаріальної справи вбачається, що ОСОБА_4 не отримувала дозволу органу опіки та піклування на продаж квартири і не надавала його нотаріусу при посвідченні договору.

Таким чином, при укладенні 14.08.2008р. договору купівлі-продажу вищевказаної квартири сторони порушили право неповнолітньої особи ОСОБА_2 на жиле приміщення, що суперечить приписам п.п.1, 3 ч.1 ст.71, ч.ч.1, 6 ст.203 ЦК України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Відповідно до п.п.1, 3 ч.1 ст.71 ЦК України, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування відмовитися від майнових прав підопічного та укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», визначено, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_1 показав, що за національністю є молдаванин, юридично не освічений, українською мовою не володіє, які вимоги до договору купівлі-продажу не знає. Із заявою від 14.08.2014р. ОСОБА_1 не ознайомлювався, а підписав її на прохання ОСОБА_4 і ОСОБА_3, зі слів яких знав, що договір купівлі-продажу укладався «про людське око» з метою отримання кредиту відповідачем ОСОБА_3 Про те, що спірна квартира, в якій проживала його донька - ОСОБА_2 буде передана в іпотеку йому відомо не було.

В ході розгляду справи представником відповідача ОСОБА_4 пояснено, що з моменту укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 14.08.2008р. до цього часу ОСОБА_4 проживала разом зі своєю сім'єю у відчуженій квартирі та утримувала її, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою КП «Дніпровський» виконавчого комітету Херсонської міської ради №3269 від 31.10.2013р. про склад сім'ї та комунальними книжками і квитанціями про оплату комунальних послуг, дослідженими у судовому засіданні. Оспорюваний договір було укладено без правових наслідків, передбачених для таких договорів, а саме для отримання кредиту відповідачем ОСОБА_3

Крім того, з наданих представником позивача: відповіді головного лікаря КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського» ОСОБА_8 №01-5/2221 від 19.11.2014р. вбачається, що за даними облікової документації лікарні ОСОБА_2 у період з 01.08.2008р. і по теперішній час обслуговувалась у сімейного лікаря за місцем проживання: АДРЕСА_1; з довідки КП «Дніпровський» виконавчого комітету Херсонської міської ради №3066 від 19.11.2014р. вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 22.06.2007р. по теперішній час.

Таким чином, не знайшов свого підтвердження факт того, що сторони або хоча б одна сторона цього договору намагалася досягти правового результату, передбаченого договором.

В ході розгляду справи представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» зазначав, що неповнолітня - ОСОБА_2, на момент укладення договору купівлі-продажу, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України могла проживати та мала право користування житловим будинком АДРЕСА_2 який належить позивачу, а також у будинку АДРЕСА_3.

Суд вважає вищевказані доводи представника відповідача безпідставними, оскільки як вбачається з акту про непридатність житлового будинку для проживання від 31.10.2013р., житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 є ветхою будівлею, без зовнішнього, внутрішнього оздоблення, у будинку відсутнє опалення, побутові комунікації, меблі. Внутрішні приміщення потребують капітального ремонту. У будинку тривалий час (приблизно з 2010р.) ніхто не проживає. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_2 - не придатний для проживання.

З довідки голови квартального комітету №19 Дніпровського району м. Херсона Гащенко Л.І. №402 від 20.11.2014р., вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20.11.2014р. ніхто не проживає. На сьогоднішній день ОСОБА_10 будує за цією адресою фундамент під будинок. З його слів ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 за даною адресою не проживали та не були зареєстровані. Домової книжки немає. На ділянці крім дерев'яного сараю нічого немає.

Власником житлового будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_11, неповнолітня ОСОБА_2 в житловому будинку за зазначеною адресою ніколи не проживала.

Можливість проживання в іншому житловому будинку не впливає на обґрунтованість підстав позову, оскільки є доведеним факт проживання і реєстрації неповнолітньої ОСОБА_2 за адресою: . АДРЕСА_1.

Суд критично ставиться до наданої представником позивача довідки Херсонської загальноосвітньої школи I-III ступенів №35 Херсонської міської ради №389/01-28 від 20.11.2014р., оскільки вона не підтверджує та не спростовує позиції позивача.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.224 ЦК України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Як роз'яснив Верховний Суд України в узагальнені судової практики розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. При розгляді справ судді мають враховувати, що ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише про людське око, а інша - намагалася досягти правового результату, то такий правочин не визнається фіктивним.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

За таких обставин договір купівлі-продажу від 14.08.2008р. є нікчемним в силу положень ч.1 ст.215, ч. 1 ст.224 ЦК України, як вчинений без дозволу органу опіки та піклування, та недійсним (оспорюваний правочин) в силу положень ст.234 ЦК України, як вчинений без наміру настання правових наслідків, що обумовлені ним (фіктивний правочин).

Згідно п.1.1, 1.2 договору іпотеки від 14.08.2008р., який було укладено між відповідачем ОСОБА_3, який виступив іпотекодавцем, та відповідачем ПАТ «УкрСиббанк», який виступив іпотекодержателем, ОСОБА_3 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 у якості забезпечення виконання своїх грошових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 14.08.2008р. про надання кредиту в сумі 94000,00 доларів США; квартира належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2008р.

З дослідженої у судовому засіданні нотаріальної справи щодо посвідчення договору іпотеки від 14.08.2008р., вбачається, що на момент укладення договору іпотеки право власності ОСОБА_3 на квартиру не було зареєстровано в порядку ч.4 ст.334 ЦК України.

В силу ч.1 ст. 336 ЦК України, згідно якої нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, договір купівлі-продажу від 14.08.2008р. є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно ч. 4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Оскільки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку» лише власник може передати майно в іпотеку, а відповідач ОСОБА_3 не був власником спірного майна, тому не міг передати його в іпотеку.

Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку.

Таким чином, при передачі квартири АДРЕСА_1 в іпотеку ПАТ «УкрСиббанк» було порушено не лише вимоги ст.5, а й ст.6 ЗУ «Про іпотеку», з огляду на встановлені ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» обмеження правомочності розпорядження квартирою необхідністю отримати дозвіл органу опіки та піклування, що є підставою для визнання договору іпотеки від 14.08.2008р. недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.593 ЦК України, у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться у тому числі й на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 22 червня 2011 р. N 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.10).

Таким чином, вимоги позивача про припинення обтяження квартири АДРЕСА_1, право користування якою належить його неповнолітній доньці, забороною відчуження та іпотекою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заява представника ПАТ «УкрСиббанк» про застосування позовної давності є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в силу приписів ст.ст.256, 261 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а ОСОБА_1 не має самостійного інтересу до квартири та діє виключно в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

Окрім цього, виходячи з принципу верховенства права, положень ст. ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи та судовий захист цивільних прав та інтересів, у тому числі шляхом оскарження правочинів та дій, що порушують право. Пріоритетність права, про захист якого заявлено ОСОБА_12, також визначається особливим статусом його володільця - ОСОБА_2, яка є дитиною; в свою чергу преамбулою Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що охорона дитинства в Україні - є стратегічний загальнонаціональний пріоритет, яким визначається на державному рівні мета забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток.

Норма ст. 1057-1 ЦК України, про застування якої просить представник відповідача, стосується забезпечення виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, а ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як власник квартири, не є ані позичальниками, ані кредитодавцями за вказаним вище кредитним договором, укладеним між банком та ОСОБА_3, який, окрім іншого, ніколи не був власником цієї квартири. Отже, у задоволенні заяви про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 в порядку ст. 1057-1 ЦК України слід відмовити.

Враховуючи вищевказане, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5-11, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 216, 294 ЦПК України, ст.ст.71, 203, 215, 216, 224, 234, 593 ЦК України, ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.ст.5, 6 ЗУ «Про іпотеку», ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визнання договорів недійсними та припинення обтяження нерухомого майна-задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 14.08.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В., зареєстрований в реєстрі за №2597.

Визнати недійсним договір іпотеки від 14.08.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В., зареєстрований в реєстрі за №2601.

Припинити обтяження квартири АДРЕСА_1, забороною відчуження, зареєстрованою 14.08.2008р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В.

Припинити обтяження квартири АДРЕСА_1 іпотекою, зареєстрованою 14.08.2008р. приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Херсона шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Апеляційного суду Херсонської області.

Суддя Стамбула М.І.