Провадження № 22-ц/783/1839/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради за участю третіх осіб Львівської міської ради, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області та ЛКП "Вулецьке" про визнання права власності ,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1, що складається з трьох житлових кімнат житловою площею 42,0 кв. м., кухні площею 20,30 кв. м., ванної кімнати площею 4,20 кв. м., коридору площею 4,60 кв. м. тамбору площею 6,10 кв.м. та комірки площею 1,5 кв. м.

Загальна площа квартири становить 78,70 кв. м.

Судові витрати у справі покладено на відповідача.

Рішення суду оскаржила Франківська районна адміністрація Львівської міської ради в особі представника Винницького В.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивачами проведена реконструкція квартири АДРЕСА_1 на існуючій терасі на підставі розробленого проекту погодженого розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №196 від 29.02.2000 "Про самовільне будівництво на АДРЕСА_1". Однак, прийнявши оскаржуване рішення про визнання права власності, суд вирішив питання про права та обов"язки Львівської міської ради, оскільки земельна ділянка на якій проведена реконструкція перебуває у комунальній власності. Стверджує, що позивачами не дотримана адміністративна процедура узаконення реконструйованої квартири, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Справа слухалася у апеляційному суді Львівської області у відсутності сторін, тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_2 разом із сім"єю проживає у квартирі АДРЕСА_1 Квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З метою покращення своїх житлових умов у 1999 році позивачами проведена реконструкція квартири АДРЕСА_1 на існуючій терасі, внаслідок чого площа помешкання змінилася з 46,80 кв.м до 78,70 кв.м.

Підставою для перепланування квартири було розпорядження Франківської РА №196 від 29.02.2000 року "Про самовільне будівництво на АДРЕСА_1".

З проекту реконструкції квартири АДРЕСА_1, складеного Приватним акціонерним товариством проектно-вишукувальний НДІ конструкторсько-технологічний "УКРЗАХІДЕНЕРГОПРОЕКТ" встановлено, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 виконана відповідно до діючих вимог будівельних норм та правил і підлягає подальшій експлуатації, оскільки не погіршує несучої здатності основних конструктивних елементів житлового будинку. (а.с.9-19).

Стан будівельних конструкцій задовільний, а реконструкція квартири №6 виконана відповідно до діючих вимог ДБН та підлягає подальшій експлуатації.

Проведення реконструкції квартири АДРЕСА_1 було погоджено Головним управлінням архітектури і містобудування листом від 12.12.2000р. № 1610/131, Державним пожежним наглядом (СДПЧ-8) Франківського району листом від 19.08.1999р. №8/321; отримано технічні умови з ПАТ "Львівгаз" №33/471, технічне заключення з ЛМКП "Львівводоканал" від 04.11.1999р. № 10-4884, отримано згоду мешканців будинку станом на 2000 рік, а також протоколом зустрічі мешканців квартири №6 та №4 будинку на АДРЕСА_1 від 08.10.2014 року мешканець квартири №4 будинку попередньо погодився із проведенням реконструкції та не мав претензій під час виконання робіт по реконструкції. ( а.с.23-33).

У 2000 році позивач не оформив право власності на квартиру у зв"язку з відсутністю згоди усіх співвласників квартири №6.

Відповідно до ст.376 ч.1 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 376 ч.5 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із матеріалів справи встановлено, що реконструкція квартири проведена із її розширенням на земельній ділянці комунальної власності.

Відповідно до п.34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 12, 116 Земельного кодексу України міська Рада вирішує відповідно до законодавства питання регулювання земельних відносин. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування.

Статтею 375 ЦК України зазначається, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних,будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Матеріалами справи встановлено, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 проведена на прибудинковій території без виділення земельної ділянки для цих цілей, однак земельна ділянка постійно перебувала у користуванні позивачів.

Проведенню зазначеної реконструкції передувала прибудова на рівні другого поверху до квартири №5. Реконструкція квартири АДРЕСА_1 узаконена рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13.01.2011 року по справі №2-1022/11. Рішення набрало законної сили.

У випадку знесення добудови до реконструйованої квартири №6 на АДРЕСА_1 , мешканці якої виготовили право власності та належно його зареєстрували.

Аналогічно проводилася реконструкція квартири АДРЕСА_2 яка також узаконена рішенням Франківського районного суду м. Львова від 05.12.2011 року по справі №2-343/11, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.04.2014 року та ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.09.2014 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до вимог ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого,-за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Визнаючи право спільної сумісної власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 78,70 кв. м., суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам справи та з врахуванням того, що реконструкція квартири не порушує ДБН та Правил, судом прийнято законне рішення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин