Справа № 310/7171/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2015 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді - Крамаренко А.І.

при секретарі - Корнієнко Н.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив припинити право користування (сервітуту) ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1 та позбавити ОСОБА_2 права користування вказаним житловим будинком.

В судовому засіданні представник позивача за договором про надання юридичних послуг адвокат Межуєв С.М. підтримав позовні вимоги та пояснив, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.05.2007 року ОСОБА_4 була власником домоволодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та 04.12.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до домової книги на вказаний вище житловий будинок в ньому зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Проте, останній фактично в житловому будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує.

Посилаючись на те, що право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього, відповідач не є членом сім'ї позивача, не набув права користування житловим будинком та не користується будинком понад рік, просив позов задовольнити.

ОСОБА_2, повідомлений за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 пояснив, що в житловому будинку АДРЕСА_1 фактично проживає він та його дружина. ОСОБА_2 з 1999 року не проживає в цьому будинку та у 2000 році останній раз відвідував померлу ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 ОСОБА_2 проживав в будинку до досягнення повноліття, оскільки його мати працювала за кордоном. По закінченню медичного коледжу, ОСОБА_2 поступив до університету в м. Києві та виїхав туди.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, знайомий з позивачем з листопада 2012 року та буває у позивача вдома. ОСОБА_2 є племінником позивача, проте він його ніколи в будинку не бачив.

Суд розглядає справу заочно, у відсутність відповідача,відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2014 року ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.

В даному будинку з 18.07.1996 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ» №5 від 07.02.2014 року під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Пунктом 39 вказаної Постанови роз'яснено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК ). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

За змістом ст.ст. 316, 317, 319, 383 ЦК України право користування житловим будинком є похідним від права власності на нього.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 з 18.07.1996 року набув право користування житловим будинком АДРЕСА_1, як член сім'ї власника (ОСОБА_4).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.12.2014 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №30443378 від 04.12.2014 року.

ОСОБА_2 не є членом сім'ї позивача та з 1999 року не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою вуличного комітету №19 м. Бердянська від 24.12.2014 року та поясненнями свідків.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57 - 61, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право користування (сервітуту) ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1.

Позбавити ОСОБА_2 права користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.І. Крамаренко