Справа № 405/7263/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

при секретарі Іванову А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді скаргу ОСОБА_1, третя особа: Головне Управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області на дії державного виконавця та бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся в Ленінський районний суд м. Кіровограда зі скаргою на дії державного виконавця та бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції зазначивши, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції знаходився виконавчий документ № 405/7263/14-ц, виданий 30.12.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з Олександрівської центральної районної лікарні на його користь заборгованості по заробітній платі в сумі 23 464,08 грн. та судових витрат в сумі 3000,00 грн. В частині стягнення з вказаного боржника заборгованості по заробітній платі, передбачено негайне виконання рішення суду.

06.01.2015 року, за вказаним виконавчим документом, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № ВП 45973035, проте 09.02.2015 року стягувачем у виконавчому провадженні заявником у даній справі отримано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Вважаючи не правомірними та не законними дії державного виконавця щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, а також неправомірною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції щодо нездійснення контролю за діями державного виконавця, заявник звернувся з даною скаргою до суду.

Представники заявника у судове засідання з`явилися, скаргу підтримали та посилаючись на викладені в ній обставини просили скаргу задовольнити.

Державний виконавець Максименко С.В. та начальник відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_3 у судове засідання з`явилися, обставини викладені в скарзі не визнали, в задоволенні скарги просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.01.2015 року, на підставі виконавчого листа № 405/7263/14-ц, виданого 30.12.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з Олександрівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 23 464,08 грн. та судових витрат в сумі 3000,00 грн., державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № ВП 45973035. Згідно з постановою про відкриття вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем боржникові було зазначено про негайне виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та вжито відповідних заходів примусового виконання.

06.02.2015 року, в результаті перевірки начальником відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_3 виконавчого провадження № ВП 45973035, винесено постанову про скасування постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження № ВП 45973035 про стягнення з Олександрівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 23 464,08 грн. та судових витрат в сумі 3000,00 грн. Підставою для винесення начальником відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_3 постанови про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 06.01.2015 року, стало недотримання державним виконавцем Максименко С.В. положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Одночасно, згідно з цією ж постановою, начальником відділу державної виконавчої служби, державного виконавця було зобовязано винести постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

09.02.2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа).

Проте суд вважає дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_2 неправомірними з наступних підстав.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Разом з тим, згідно зі статтею 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Таким чином, державним виконавцем Максименко С.В., не повідомивши в порушення вимог ст.ст. 11 та 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторін виконавчого провадження про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, протиправно винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), скільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, як орган примусового виконання судових рішень повинен був вжити всіх вичерпних заходів з метою повного та своєчасного виконання рішення суду, після яких, при наявності підстав вирішити питання щодо подальшого виконання рішення суду у відповідності до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Крім того, оскільки державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_2 після скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.01.2015 року, інше виконавче провадження не відкривалося, а винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за вказівкою начальника відділу державної виконавчої служби, який помилково дійшов висновку про необхідність скасування постанови про відкриття виконавчого провадження , суд не вбачає підстав для визнання протиправною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_3 в частині нездійснення ним контролю за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування,їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом (ст. 13 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну виконавчу службу» правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України та Закон України «Про державну виконавчу службу», інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та

громадянами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом (ст. 5 «Про виконавче провадження»).

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; зокрема, надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня

надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про

відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання

цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що

виноситься відповідна постанова ( ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» ).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати

державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. ( ст. 387 ЦПК України).

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 383 - 387, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця та бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції, задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_2 при винесенні постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 45973035 від 09.02.2015 року неправомірними та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 45973035 від 09.02.2015 року.

Зобов`язати державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Олександрівського районного управління юстиції ОСОБА_2 вжити заходів передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 405/7263/14-ц, виданого 30.12.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з Олександрівської центральної районної лікарні на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в сумі 23 464,08 грн. та судових витрат в сумі 3000,00 грн.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко