Справа № 226/1986/12 Провадження № 22-ц/772/794/2015Головуючий в суді першої інстанції Робак С. О.
Категорія 59Доповідач Медяний В. М.
У Х В А Л А

Апеляційного суду Вінницької області

від "09" квітня 2015 р.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів: Пащенко Л.В., Чуприни В.О.,

При секретарі: Агеєвій Г.В.,

За участю сторін у справі: представника відповідача Михайлівської сільської ради Олійника С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, Комунального підприємства «Тульчинське МБТІ», Тульчинської державної нотаріальної контори, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Відділу Держкомзему у Тульчинському районі, ОСОБА_8, Державної реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції, про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання недійсним заповіту, державних актів на земельні ділянки, договору дарування, свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, про визнання протиправними та скасування рішень Михайлівської сільської ради,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2015 року, -

встановила:

У серпні 2008 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, Комунального підприємства «Тульчинське МБТІ», Тульчинської державної нотаріальної контори, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Відділу Держкомзему у Тульчинському районі, ОСОБА_8, Державної реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції, про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання недійсним заповіту, державних актів на земельні ділянки, договору дарування, свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину, про визнання протиправними та скасування рішень Михайлівської сільської ради (т.1 а.с.3).

У жовтні 2010 року ОСОБА_5 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним (т.1 а.с.297).

Останнім рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 березня 2010 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2010 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено (т.1 а.с.297-300, 345-348).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2012 року рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 22 березня 2010 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 21 травня 2010 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.398-402).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду (т.3 а.с.2159).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4 залишено без розгляду (т.3.а.с.158).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу суду першої інстанції від 13 січня 2015 року про залишення її позовної заяви без розгляду скасувати і постановити нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду до скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа призначалась до слухання неодноразово. Позивач у справі ОСОБА_4 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, але за участю її представника ОСОБА_9 Представник позивача ОСОБА_9 двічі, 19 грудня 2014 року та 13 січня 2015 року в судові засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення і не повідомила суд про причину своєї неявки.

Таким чином, суд першої інстанції, враховуючи вимоги п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, прийшов до висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_4 без розгляду в зв'язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями суду першої інстанції, оскільки даний висновок суду є недостатньо обґрунтованим та передчасним.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, згідно п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Статтею 169 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв'язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК України, особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Таким чином, за змістом вимог ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише в разі повторної неявки позивача, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка без поважних причин, і якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Дійсно, як вбачається з наявних в матеріалах справи заяв, позивач у справі ОСОБА_4 висловивши свою думку щодо заявленого свого та зустрічного позовів, просила суд провести розгляд справи за її відсутності, так як вона проживає у м. Донецьк - за 850 км. від м. Тульчин, а також за віком та станом здоров'я можливості з'являтися в судові засідання у неї немає. А тому, подавши до суду відповідні заяви, просила розглядати справу за участю її представника ОСОБА_9.(т.2 а.с.234, т.3 а.с.77, 131).

Також з наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що ОСОБА_9, яка згідно довіреності діє в інтересах позивача у справі ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про судові засідання призначені як на 19.12.2014 року, так і на 13.01.2015 року (т.3 а.с.143, 155).

Про те, як вбачається, ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області провадження у вказаній цивільній справі відкрито іще 02.09.2008 року, що свідчить про те, що справа в провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області знаходиться на розгляді уже протягом семи років, а спір між сторонами так і до кінця не вирішений.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VІ).

Зі змісту ст.11 ЦПК України вбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства).

За таких підстав, колегія суддів прийшла до висновку про те, що позовна заява ОСОБА_4 залишена без розгляду судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду першої інстанції залишатись в силі не може та підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 4, 303, 307, 311, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 13 січня 2015 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:підпис. В.М. Медяний

Судді:підписи. Л.В. Пащенко

В.О. Чуприна

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний