провадження № 2/760/6075/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

30.07.2015 позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на підставі свідоцтва про право власності Відділу приватизації державного житла та оформлення Залізничної районної державної адміністрації м. Києва (Київської міської ради народних депутатів) від 13.04.1998, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивача - ОСОБА_4, помер. Після його смерті позивач та її чоловік ОСОБА_3, як батьки померлого, успадкували по 1/15 частини вищезазначеної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача - ОСОБА_3, помер. Донька ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відмовилася від спадщини після смерті батька, а тому єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина - ОСОБА_1, яка прийняла спадщину.

Державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочкова Н. Г. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/15 частину вищезазначеної квартири, оскільки правовстановлюючий документ на цю квартиру не зареєстрований в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна.

Позивач вважає, що відсутність державної реєстрації права власності на квартиру не позбавляє її права успадкувати її після смерті чоловіка, а тому у зв'язку з перешкодами в оформленні права на спадщину, позивач звернулася до суду і просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1

У судовому засіданні позивач та третя особа ОСОБА_2 позов підтримали і просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та третя особа Головне управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явилися, однак надіслали до суду пояснення, у яких просили вирішити справу відповідно до вимог чинного законодавства та розглянути її без участі їх представників (а.с. 27-29, 54-56).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 28.05.1970 року у Палаці одружень, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 3210. Цей факт встановлений на підставі свідоцтва про одруження, НОМЕР_2, виданого у Відділом запису актів громадянського стану Палацу одружень Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів 28.05.1970 (а.с. 7).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 13.04.1998, виданого Відділом приватизації державного житла та оформлення Залізничної районної державної адміністрації м. Києва (Київської міської ради народних депутатів), квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної власності в рівних частинах (а.с. 9).

Згідно з технічним паспортом від 10.01.2012 зазначена квартира складається з трьох кімнат жилою площею 42,3 кв. м, загальною площею 70,8 кв.м. (а.с. 11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 син позивача - ОСОБА_4, помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори м. Києва 29.03.2012, за позивачем та ОСОБА_3 було визначено право власності на 2/15 частини квартири, тобто за кожним по 1/15 частини квартири (а.с. 10 зворот).

10.05.2012 ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №3-451, яким все належне йому майно він заповів своїй доньці - ОСОБА_2 (а.с. 48).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 26.09.2012 (а.с. 8).

17.06.2015 ОСОБА_2 написала заяву про відмову у прийнятті спадщини, а ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка (а.с.43, 44).

Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3, що встановлено на підставі спадкової справи № 461/2015, відкритої Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою (а.с. 43-52).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочкової Н. Г. від 17.06.2015 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 оскільки правовстановлюючий документ на квартиру не зареєстрований в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (а.с. 13).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Суд встановив, що ОСОБА_3 набув право власності на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н. Г. 29.03.2012 (а.с.10 зворот).

Відповідно до частини першої статті 182 ЦК «право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації».

За життя ОСОБА_3 право власності на 1/15 частину зазначеної квартири відповідно до Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зареєстрував.

Таким чином, нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності державної реєстрації правовстановлюючого документу на спадкову квартиру відповідно до вимог статті 49 Закону «Про нотаріат», підпункту 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.

Відповідно до статті 1218 ЦК «до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті».

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначив, що якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з частиною першою статті 1233 ЦК «заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті».

Відповідно до заповіту від 10.05.2012 ОСОБА_3 все своє майно заповів своїй доньці ОСОБА_2

Частина перша статті 1273 ЦК передбачає, що «спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини».

З копії спадкової справи, яка надійшла на запит суду, випливає, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_2, 17.06.2015 подала заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом на користь ОСОБА_1

Частина друга статті 1223 ЦК передбачає, що «у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу».

Згідно з частиною першою статті 1261 ЦК «у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки».

Спадкоємцем ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 Факт перебування у шлюбі позивача та її чоловіка встановлений судом на підставі свідоцтва про одруження НОМЕР_2, виданого Відділом запису актів громадянського стану Палацу одружень Виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів 28.05.1970.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини, до ОСОБА_1, яка є спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_3 і в установленому законом порядку прийняла спадщину, переходить право власності, яке мав спадкодавець на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 392 ЦК «власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності».

З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтями 16, 182, 319, 321, 392, 1218, 1223, 1233, 1273 ЦК, Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) право власності на 1/15 частини квартири АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко