Справа № 520/7817/14-ц
Провадження № 2/520/50/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Луняченка В.О.

при секретарі Лазнікові І.В.,Нефедової Г.В. Кириленко Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за проведений ремонт

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду 27.06.2014 року звернулась ОСОБА_1 яка просила суд стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за проведений ремонт у квартирі АДРЕСА_1, вартість проведеної досудового будівельно-технічного дослідження в сумі 3400 грн., та судових витрат. Згідно остаточних вимог від 03.03.2015 року (а/с 147) розмір заборгованості позивачем встановлений у 284490 грн.

Підставами стягнення вказаних сум у позові та судовому засіданні позивач, та її представник ОСОБА_3, зазначали той факт, що позивач купила вказану квартиру, та зробила у період з липня по вересень 2013 року у квартирі ремонт, тому відповідач, яка витребувала вказане майно по рішенню суду, зараз користується зробленим ремонтом, а тому повинна сплатити повну його вартість. На думку позивача, та її представника, ремонтні роботи є власністю, та заволодіння вказаною власністю спричинило матеріальну шкоду у розмірі витрачених на ремонт грошів, відповідно до вимог ст. 316,1166 ЦК України.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала у повному обсязі, наполягаючи у своїх запереченнях ( а/с 138) на тому, що сторони не знаходяться у договірних відношеннях стосовно проведеного ремонту. Рішенням суду від 20.12.2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.06.2014 року, договір купівлі-продажу квартири був визнаний недійсним з моменту його укладення, тому будь яких правових підстав для вимог по начебто зробленому ремонту саме з відповідача у позивачки немає. На думку представника відповідача у судовому засіданні взагалі не доведено термін проведення ремонтних робіт та факт, що ремонт був зроблений саме позивачкою.

Суд, проаналізувавши надані сторонами пояснення та приєднані до матеріалів справи докази, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

Як встановлено у судовому засіданні заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2013 року по справі № 520/6237/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_1 ( а/с 58) було визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.04.2013 року щодо майна ОСОБА_6, померлого у липні 2012 року на ім'я ОСОБА_5; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 08.07.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1; зобов'язано ОСОБА_1 повернути квартиру ОСОБА_2, за якою визнане право власності на вказану квартиру у порядку спадкування , та яка вселена у зазначену квартиру. Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.06.2014 року ( а/с7). У вищенаведеному рішенні суду було встановлено що свідоцтво про право власності у порядку спадкування видавалось на неіснуючу особу - ОСОБА_5, а свідоцтво про народження яке надавалось нотаріусу було сфальсифіковане, тому договір купівлі-продажу вказаної квартири було визнане недійсним, та встановлено що ОСОБА_1 проживає у квартирі без належних правових підстав, тому підлягає виселенню. В ухвалі апеляційного суду Одеської області також зазначено ( а/с 12) що суд вірно витребував майно на користь ОСОБА_2 у ОСОБА_1 згідно вимог ст. 387 ЦК України - із чужого незаконного володіння.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На думку суду правовідносини, які виникли у учасників процесу врегульовані главою 29 Цивільного Кодексу України про захист прав власності, та помилково, визначені позивачем, та її представником як такі, що врегульовані вимогами про відшкодування шкоди ( ст. 1166 ЦК України). А ні у позові а ні у судовому засіданні сторона позивачки не зазначало якими саме винними діями відповідача та яка саме шкода була завдана. Між сторонами не існують і договорі відносини стосовно проведеного ремонту, тому незрозумілим є вимоги про повернення заборгованості за проведені ремонтні роботи.

Спірна квартира була витребувана ОСОБА_2 згідно рішення суду у ОСОБА_1 як у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( вказана обставина доведена рішенням суду та ухвалою апеляційного суду), тому всі розрахунки при витребуванні майна із чужого незаконного володіння врегульовані ст. 390 ЦК України.

Згідно ч.3 зазначеної статті добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

В даному випадку з боку позивача не надано доказів понесених витрат на утримання або збереження майна, здійснених після 16.06.2014 року ( коли рішення про поновлення прав ОСОБА_2 набрало законної сили).

У частині четвертої статті 390 ЦК України, зазначено, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Однак у даному випадку з боку ОСОБА_1, не заявлялось позовних вимог стосовно визнання її добросовісним набувачем та не ставилось питання про застосування вимог ч.4 ст. 390 ЦК України.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за проведений ремонт у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у сумі 284940 грн., вартості досудового будівельно-технічного дослідження у розмірі 3400 та судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Луняченко В. О.