Номер провадження 22-ц/788/711/15 Суддя-доповідач - Лузан Л. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе"

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе"

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 26 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" на користь ОСОБА_3 6000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні іншої частини позову у зв'язку з його необгрунтованістю.

Стягнуто з ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах із відповідачем з 15 вересня 1976 року по 05 березня 1992 року та з 14 березня 2002 року по 30 квітня 2014 року та працював значну частину трудової діяльності електрозварником.

30 квітня 2014 року ОСОБА_3 було звільнено у зв'язку з виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, який перешкоджає продовженню роботи, п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с.7-8).

Стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу шкідливих факторів складає 28 роки, його умови праці відповідали ІІІ класу 1 ступеню шкідливих та небезпечних умов праці.

Відповідно до довідки МСЕК від 26 листопада 2014 року ОСОБА_3 встановлено 40 відсотків втрати професійної працездатності. Рекомендовано медикаментозне лікування, лікування у реабілітаційній установі, слуховий апарат (а.с.9).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач втратив працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів під час виконання ним трудових обов'язків внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних умов праці, в зв'язку з чим позивачу була заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої враховуючи характер, обсяг та тривалість страждань, вимушених змін у життєвих стосунках позивача та їх негативні наслідки судом визначена грошова сума в розмірі 6 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони ґрунтуються на повному і всебічному з'ясуванні всіх обставини справи та зроблені з дотриманням норм матеріального і процесуального права. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що під час знаходження на обстеженні в Харківському науково-дослідному інституті гігієни праці і профзахворювань у ОСОБА_3 були виявлені професійні захворювання, повідомлення про які надійшли до закладу державної санітарно-епідеміологічної служби 02.09.2014 р.

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 97 від 15 вересня 2014 року вбачається, що під час обстеження ОСОБА_3 були встановлені:

Основний діагноз:

хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії токсикоз-пилової етіології, фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень першого ступеню. Легенева недостатність першого ступеню. Захворювання професійне, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ (ППЛЕК 20 січня 2014 року) :

хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху (четверта ступень) - за класифікацією ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Захворювання професійне від тривалої дії виробничого шуму, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ (ППЛЕК 20 січня 2014 року).

Супутній діагноз:

гіпертонічна хвороба другої стадії, 2 ст., ризик 3. Цукровий діабет II тип, легкої форми. Посттравматичний артроз правого гомілковостопного суглоба з больовим синдромом та порушенням функцій ходи. Хронічний фарингіт.

Колегія суддів вважає, що наявними у справі письмовими доказами спростовуються доводи апеляційної скарги про відсутність вини роботодавця (відповідача) у отриманні позивачем професійного захворювання та заподіянні йому моральної шкоди. Зокрема.

З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 97 від 15 вересня 2014 року вбачається, що професійне захворювання у позивача виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалою роботою в шкідливих умовах праці. Причиною професійного захворювання стало проведення робіт в умовах підвищених рівня виробничого шуму та загазованості.

Таким чином, з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 97 від 15 вересня 2014 року вбачається, що позивач працював в умовах, коли показники шуму, запиленості, локальної вібрації, показники важкості праці перевищували, а у деяких випадках значно перевищували гранично допустимі рівні ( ас. 8 зворот).

Сама по собі та обставина, що комісією не були встановлені конкретні посадові особи, які допустили порушення у створенні позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, на що посилається відповідач у апеляційній скарзі, - не звільняє відповідача від передбаченої законом відповідальності за заподіяння позивачу шкоди. Адже ж названим Актом № 97 від 15 вересня 2014 року безспірно встановлено, що причиною професійного захворювання позивача стала та обставина, що з вини роботодавця - відповідача у справі позивач працював в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, локальної вібрації та показників важкості праці.

Таким чином зібраними у справі доказами підтверджуються висновки суду про те, що ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого позивач тримав професійне захворювання.

У той же час відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Обґрунтовуючи свій позов про стягнення суми в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, позивач посилався на те, отримані ним професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань.

Зокрема. У зв'язку з профзахворюванням протягом тривалого часу він страждає через постійні сердечні та легеневі болі, що заподіює йому значні моральні страждання, переживання; він не може тривалий час знаходитися в погано провітрюваних приміщеннях, у зв'язку з чим він обмежений у можливості користуватись міським транспортом і т.і. ;

вищевказані причини не дозволяють йому відвідувати місця великого скупчення людей через постійний страх знепритомніти. У зв'язку з профзахворюванням він постійно зазнає фізичного болю у зв'язку із нападами утрудненого дихання 2-3 рази на добу, постійною задишкою, відчуває важкість та хрипи у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, підвищену втому, зниження слуху, шум у вухах та голові, крім того, у нього періодично трапляються приступи задухи.

Позивач посилається на те, що у зв'язку з наявністю професійних захворювань змушений постійно приймати знеболюючі, заспокійливі та інші ліки, змушений користуватися слуховим апаратом. Він фізично відчуває, що у нього спостерігається значне погіршення здоров'я, погіршення сну, якість його життя суттєво змінилась.

Зниження можливості до сприйняття звуків зробило його, як він вважає, неповноцінною людиною - він втратив можливість нормально спілкуватися з іншими людьми, навчатися, працювати за професією. Через дратівливість, що з'явилася у зв'язку з профзахворюваннями, погіршилися його взаємовідносини з рідними, сусідами, він змушений вести замкнутий спосіб життя, що не властиво його характеру і сильно його пригнічує. Посилається на порушення його звичайного способу життя, так як, окрім вищенаведеного, він ще й змушений витрачати багато часу на лікування.

Таким чином, ураховуючи характер і обсяг моральних страждань, які зазнає позивач як наслідок вищеназваних професійних захворювань, а також виходячи з роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", засад розумності, виваженості та справедливості, у суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 6 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе" відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -