Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого: Івашкович І.І.,

при секретарі судового засідання Гайданка Г.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи першої Ужгородської державної нотаріальної контори про одержання права на спадкування, внесення змін до свідоцтва про спадщину, визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, згідно з яким просить надати їй, як особі яка відповідно до ч.2 ст. 1259 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги, право на спадкування після смерті ОСОБА_3, на ? частину належного йому будинку АДРЕСА_1 - разом із спадкоємцем другої черги - ОСОБА_2; внести зміни у видане на ім"я відповідачки ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину, відповідно до яких розмір часток спадкоємців по закону: 2-ї черги ОСОБА_2 та 4-ї черги ОСОБА_1 зазначити в розмірах по 1/2 на належну на момент смерті спадкодавцеві ? будинку АДРЕСА_1; позбавити відповідача права власності на ? частку будинку АДРЕСА_1, отриману ним згідно свідоцтва про спадщину в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на цю ? частку.

Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вважаючи себе дружиною померлого ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1) і єдиною законною його спадкоємицею першої черги по закону, вона протягом встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак виявилось, що на майно померлого претендує його сестра - ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину по закону, як спадкоємиця ІІ черги. Заповіту з розпорядженням на своє майно спадкодавець не залишив.

Позивачка стверджує, що вона відповідно до ст. 1264 ЦК України відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини. Посилається на підтвердження факту проживання із спадкодавцем однією сім"єю протягом не менш п"яти років до часу відкриття спадщини згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду по цивільній справі №2п-1876/08, яким встановлено факт її перебування із спадкодавцем у фактичних шлюбних стосунках.

Вважає, що відповідно до ч.2 ст. 1259, ст. 1267 ЦК України вона, як спадкоємець за законом наступних черг (4-ї черги), може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, у рівних частках. Наведене дає підстави для внесення відповідно до ст.ст. 1300, 1301 ЦК України змін у видане на ім"я відповідачки ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину із встановленням розміру часток спадкоємців по закону: ОСОБА_2 -2-ї черги, ОСОБА_1 4-ї черги - в розмірах по ? на належну на момент смерті спадкодавцеві ? будинку по АДРЕСА_1.

Позивачка зазначає, що проживала разом з ОСОБА_3 із 1989 року, а з 1991 року зареєстрована за вказаною адресою. Шлюб із ним не було зареєстровано, хоча проживали як подружжя, вели спільне господарство. За весь період хвороби ОСОБА_3 весь час ним опікувалась, забезпечувала разом із своєю донькою постійний догляд. Однак, його родичі, в т.ч. сестра ОСОБА_2, ніякої допомоги не надавали.

Зазначає і про те, що на адвокатський запит від відділу РАЦС Голо- пристанського райуправління юстиції ГУЮ в Херсонській області було отримано відповідь від 19.03.2014р. №04.1-07/232 про те, що її колишній чоловік (шлюб з яким розірвано рішенням суду в 1991році) гр. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, а отже на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 вона не перебувала в шлюбі з іншою особою.

Відповідачка позовні вимоги заперечила, посилаючись на ті мотиви, що зазначені у позовній заяві юридичні факти вже були предметом розгляду в суді (рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.11.2013р. по справі №2-7129/11, ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2014р., рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08.04.2011р. справа №2п-713/10). Вважає, що позивачка ОСОБА_1 умисно вводить суд в оману. Про наявність свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім"я ОСОБА_2, позивачка дізналася в 2009-2010рр, що підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.04.2011р. справа №2п-713/10. Просить у позові відмовити.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Для одержання права на спадшину 4-ї черги зазначеними у ст. 1264 ЦК України особами необхідним є доведення юридичного факту проживання із спадкоємцем однією сім"єю протягом не менше п"яти років до часу відкриття спадщини.

Юридичний факт проживання однією сім"єю чоловіка і жінки без шлюбу, а в даному випадку- проживання із спадкоємцем однією сім"єю протягом не менше п"яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений рішенням суду за результатами судового розгляду в порядку норм гл.6 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України.

Юридичний факт перебування ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 встановлено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2008р., про що констатовано у рішенні Ужгородського міськрайонного суду від11.11.2013р. справа №2-7129/11.

Ч.2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Застосування наведеної норми вимагає доведення позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 „Про судову практику у справах про спадкування" зазначається, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами існування наведених вище фактів, за наявності яких особа має право на спадкування з підстав, визначених ч.2 ст. 1259 ЦК України.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09.04.2014р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа перша Ужгородська державна нотаріальна контора, про зміну черговості одержання права на спадкування, зміну частково свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину спадкового майна, встановлено обставини, які мають преюдиційне значення при розгляді даної справи (ч.3 ст. 61 ЦПК України).

Зокрема, встановлено, що реальним доходом позивачки є пенсія, доказів інших видів доходів позивачка не надала. В той же час, спадкоємець окрім отримання пенсії, займався реалізацією автозапчастин на ринку та за ним зареєстровані два транспортні засоби. Отже, ОСОБА_1 не довела під- ставність тверджень стосовно матеріального забезпечення спадкодавця.

Встановлено також про недоведеність перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, викликаного тяжкою хворобою. Виписками з історії лікування Закарпатського обласного кардіологічного диспансеру підтверджено, що ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 02.03. по 12.03.2004р., та з 05.02.по 13.02.2007р. через хворобу серця. В обох випадках виписаний із покращенням під „Д" нагляд кардіолога за місцем проживання. Рекомендовано уникати значних фізичних і психоемоційних навантажень вжити заходи з модифікації способу життя. Зазначені виписки не містять даних, що хвороби є тяжкими, така особа є інвалідом чи потребує сторонньої допомоги в зв"язку з перебуванням в безпорадному стані. При цьому покази свідків не можуть вважатися належними та допустими доказами існування тяжкого захворювання ОСОБА_3, яке встановлюється у відповідний спосіб.

З мотивів вищевикладеного, позовні вимоги в повному обсязі слід визнати необґрунтованими згідно з законом. В позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,11,64,214,215 ЦПК України, ч.2 ст. 1259, ст.ст.1264,1267,1300,1301 ЦК України,-

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про одержання права на спадкування, внесення змін до свідоцтва про спадщину, визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Івашкович І.І.