Справа № 296/3019/15-ц
УХВАЛА

"09" квітня 2015 р. м. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О. Й., розглянувши позовну заяву Житомирського державного університету імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за навчання (освітню послугу), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача 2125,00 грн. заборгованості по оплаті за навчання.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно довідки наданої з адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обґрунтовуючи підсудність справи Корольовському районному суду м.Житомира позивач послався на положення ч. 8 ст. 110 ЦПК України згідно якої позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Оскільки, позов виник з договору про надання освітніх послуг, який мав виконуватися через його особливість тільки в певному місці, позивач звернувся до суду за місцезнаходженням Житомирського державного університету імені ОСОБА_1.

Проте, такий висновок позивача щодо підсудності справи Корольовському районному суду м.Житомира не можна вважати обґрунтованим.

В пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" визначено, що правила визначення місця виконання зобов'язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов'язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Так, пунктом 4 частини 1 статті 532 ЦК України, визначається місце виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути суму боргу за надані послуги, при цьому будь-яких інших вимог пов'язаних з договором не ставить.

Таким чином, виходячи з правової позиції Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, виконання грошових зобов'язань не пов'язане з певними особливостями виконання умов договору, а тому слід дійти висновку, що в даному випадку при визначенні підсудності спору необхідно виходити з загальних правил підсудності, тобто позов слід пред'являти в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача.

Оскільки, відповідач не проживає на території Корольовського району м.Житомира, справа не підсудна Корольовьскому районному суду м.Житомира.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 121 ЦПК України позовна заява повертається у разі якщо справа не підсудна цьому суду.

Керуючись ст.ст.109,110,121,210,293 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Житомирського державного університету імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за навчання (освітню послугу) повернути позивачу для подання до належного суду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. Й. Адамович