АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2315/15 Справа № 204/606/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було відмовлено.(а.с.101-103)

З таким рішенням не погодився позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. (а.с.106-111)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону .

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2006 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у формі заяви позичальника №DNH4KР99030137, за умовами якого відповідачеві було надано споживчий кредит на суму 2208,69 грн. зі сплатою 25,08% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим термінам повернення 22 листопада 2007 року включно.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка")(Стандарт) складає між ним та банком кредитний договір, про що свідчить його підпис. (а.с.64-73)

Умовами кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язався вносити щомісячні платежі на погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з умовами надання кредиту.

Однак, своїх зобов'язань за кредитним договором позичальник не виконує, а тому, станом на 13 січня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 33 367,70 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 2208,70 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 10912,45 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 20 246,55 грн.

Крім того, відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг банком були нараховані штрафи: 500 грн. (фіксована частина) та 1253,83 грн. (відсоткова складова).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 13 січня 2014 року у розмірі 25 076,64 грн., що дорівнює різниці між загальною сумою заборгованості - 33 367,70 грн. та стягнутою за судовим наказом, виданим Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська від 14 серпня 2009 року, заборгованістю - 8291,06 грн., а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1253,83 грн. (процентна складова). Таким чином загальна сума заборгованості становить 26 830,47 грн. (а.с.53-55)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки з цих правовідносин між сторонами є вже судове рішення.

Однак з таким висновком погодитись не можна, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки, у строк та у порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частинами першими статей 526, 527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор-прийняти виконання зобов'язання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, визначений ч.2 вказаної статті або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогами, суд першої інстанції, не з'ясував з чого складається стягнута зазначеним судовим наказом заборгованість за кредитним договором та станом на яку дату було проведено таке стягнення, не перевірив обсяг позовних вимог банку.

Як вбачається із заяви, витребуваної апеляційним судом, у червні 2009 року ЗАТ КБ "Приватбанк", зверталось до суду і просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором № DNH4KР99030137 від 22 листопада 2006 року, станом на 27 квітня 2009 року у розмірі 8291,06 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 2208,70 грн., відсоткам за користування кредитом - 3310,11 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1901,25 грн., а також штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 371, 00 грн. (процентна складова).

Таким чином, винесення судового наказу не тягне за собою припинення зобов'язань ОСОБА_2, які виникли на підставі кредитного договору. Зазначеним судовим наказом кредитний договір не є припиненим, отже його дія для сторін продовжується.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком на запит апеляційного суду, заборгованість за кредитним договором №DNH4KР99030137 від 22 листопада 2006 року становить 13 786,94 грн. й складається із: заборгованості за кредитом - 2208,70 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 4793,70 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5651,83 грн., штрафів 500 грн. (фіксована частина) та 632,71 00 грн. (процентна складова).(а.с.154-155)

Під час розгляду справи, в суді апеляційної інстанції, позивач просив прийняти до уваги уточнений розрахунок заборгованості.

Оскільки судовим наказом від 14 серпня 2009 року заборгованість за тілом кредиту та штрафи вже були стягнуті, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк", стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість станом на 13 січня 2014 року в сумі 10 445,53 грн., яка складається із заборгованості: по відсоткам за користування кредитом - 4 793,70 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5651,83 грн., а в решті позову - відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає сплата судового збору на користь позивача в розмірі 243,60 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню, на підставі п.п. 1, 4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк". А отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року - скасувати, ухвалити нове рішення. Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк " Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № DNH4KР99030137 від 22 листопада 2006 року станом на 13 січня 2014 року в сумі 10 445,53 грн., яка складається із заборгованості: по відсоткам за користування кредитом - 4 793,70 грн. та пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором -5 651,83 грн. В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір в сумі 243,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: