АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2896/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Волкова С.Я.
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВДП», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВДП», Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 16 березня 2007 року між ТОВ «ВДП» та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 24-11/47, за умовами якого банк надав ТОВ «ВДП» кредитні кошти окремими траншами, які боржник зобов'язувався повернути до 13 березня 2009 року із сплатою 18,5 % річних та комісії в межах ліміту заборгованості до 7 000 000 грн.

З метою забезпечення виконання ТОВ «ВДП» зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ТОВ «ВДП» зобов'язань за кредитним договором.

З моменту настання строку виконання основного зобов'язання - 13 березня 2009 року у шестимісячний строк банк не пред'явив до ОСОБА_1, як до поручителя вимоги.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2012 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2012 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

Постановою Верховного суду України від 16 жовтня 2013 року скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2012 року, справа направлена на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2012 року, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 жовтня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року скасовано ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 квітня 2014 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між ТОВ «ВДП» та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про відкриття невідновлювальної кредитної лінії 24-11/47, за умовами якого банк зобов'язувався надати ТОВ «ВДП» кредит окремими траншами, а ТОВ «ВДП» зобов'язувалось повернути кошти до 13 березня 2009 року із сплатою 18,8 % річних та комісії в межах максимального ліміту заборгованості до 7 000 000 грн.

16 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язувався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання боржником умов кредитного договору.

Оскільки кредит вчасно повернуто не було, то у квітні 2011 року банк звернувся до Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника та поручителя. Рішенням Третейського суду від 12 травня 2011 року стягнуто на користь банку солідарно з боржника та поручителя 12 220 671 грн. 14 коп. заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено судами, в укладеному між сторонами договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, у кредитному договорі строк виконання зобов'язання визначений - строк повного погашення кредиту 13 березня 2009 року.

За таких обставин, у ПАТ «Укрсоцбанк» право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання порушеного боржником зобов'язання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 14 березня 2009 року, протягом наступних шести місяців.

Вимогу до поручителя банк пред'явив лише у квітні 2011 року, звернувшись до третейського суду, тобто вже після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Наявність рішення третейського суду не позбавляє поручителя можливості звернутися до суду за захистом свого права з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2013 у цій справі, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. (а.с.118-120).

Правовий висновок Верховного Суду України про правильне застосування норм матеріального права щодо спірних правовідносин, викладений у його рішенні, є обов'язковим для судів при виборі правової норми, що підлягає застосуванню (ч. 2 ст. 214 ЦПК України).

За таких обставин судом помилково відмовлено позивачу в задоволенні позову.

З підстав наведеного, рішення суду підлягає скасуванню, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313-315,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати правовідносини за договором поруки № 014-03/14 від 16.03.2007 року, укладеного між ОСОБА_1, Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВДП» припиненими.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді