АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5600/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Москаленко К.О.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кабанченко О.А., Желепа О.В.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Печерськогорайонного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до держави України в особі Кабінету міністрів України, Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до держави України в особі Кабінету міністрів України, Генеральної прокуратури України про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та представник позивачів - ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник Генеральної прокуратури України проти апеляційної скарги заперечила.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

14.11.2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі посилаються на невиконання вимог закону судовою владою, створення штучної перепони в доступі до суду. Також послались на те, що вони несуть тяжкість вимушених змін у своєму житті, прикладають значні моральні та матеріальні зусилля для захисту в судах порушених прав і свобод людини, переносять значні моральні страждання від втрати майна, що сталося виключно від втручання судової влади, а Генеральна прокуратура України не виконала Указ Президента України від 19.03.2014 року №313/2012. Таким чином, позивачі вважають, що діями відповідачів їм завдана моральна шкода, яку вони оцінюють у розмірі 51000,00грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.02.2015 року провадження у справі в частині позовних вимог до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ закрито.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що позивачі неодноразово звертались до судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій. В позовній заяві позивачі посилаються на те, що жодна судова інстанція не дотрималась Конституції України, Цивільного кодексу України, внаслідок чого були прийняті неправосудні судові рішення, якими позивачам завдано моральної шкоди.

Посилаючись на зазначену обставину, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, позивачі просять стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України моральну шкоду в розмірі 51 000,00 грн. на користь кожного із позивачів.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди") відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4 роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачами у позовній заяві не наведено обставин в обґрунтування позову. Зокрема, не наведено в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачам, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі не надали доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України на підтвердження того, що відповідачами заподіяно шкоду та не довели наявність такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів та вину останніх в її заподіянні, тобто факт порушення прав позивачів діями відповідачів не знайшов підтвердження в суді.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на норми матеріального чи процесуального права, які на думку позивачів порушено судом першої інстанції, а містять лише критичні думки позивачів щодо діяльності судової системи та Генеральної прокуратури України, тому колегією суддів не приймаються до уваги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Печерськогорайонного суду м. Києва від 06 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді