Справа № 199/434/15-ц
07 квітня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.,
за участі секретаря Хлус Ю.А.,
за участі позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, де третя особа - Амур-Нижньодніпровський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, де третя особа - Амур-Нижньодніпровський районний відділ у м.Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 серпня 2014 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під №3-1429 позивачка є власником домоволодіння АДРЕСА_1.
Разом з нею в спірному домоволодінні зареєстровані відповідачі, які є колишньою дружиною та дітьми померлого чоловіка позивачки ОСОБА_7, однак в будинку не проживають, не користуються ним, не несуть витрат на його утримання. Тому позивач звернулася до суду та просила визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1; зобов'язати Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації відповідачів у домоволодінні АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягала.
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, до судового засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Третя особа Амур-Нижньодніпровський районний відділ у м.Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області до суду свого представника не направили, про слухання справи повідомлені належним чином, надали заяву з проханням слухати справу у їх відсутність та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
Суд, вислухавши позивача, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 серпня 2014 року, виданого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. та зареєстрованого в реєстрі під №3-1429, ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.7).
ОСОБА_2 є колишньою дружиною померлого чоловіка позивача ОСОБА_7, а відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є його дітьми, та залишаються зареєстрованими в домоволодінні АДРЕСА_1, однак в будинку не мешкають без поважних причин, особистих речей в ньому не мають, оплату комунальних послуг не здійснюють, що підтверджується наданими доказами та показами допитаних у судовому засіданні свідків.
Так, свідок ОСОБА_8 суду показала, що знає сім'ю ОСОБА_3 з 1979 року. Також знає, що у спірному домоволодінні тривалий час проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_7, а після смерті останнього в будинку проживає лише ОСОБА_1 Їй відомо, що відповідачі тривалий час не проживають в будинку, оскільки вона була помічником квартальної та складала списки по вулиці, а тому їй відомо хто проживав в будинках по вулиці Чернігівській, а хто був лише зареєстрований.
Свідок ОСОБА_9 показала, що проживає по сусідству з ОСОБА_7 з 1972 року. З 1988 року у будинку проживав лише ОСОБА_7, а потім і ОСОБА_1 Після смерті ОСОБА_7 в будинку проживає ОСОБА_1, вона утримує будинок і сплачує комунальні послуги. Свідку відомо це, оскільки не один раз позивач просила її сплатити комунальні послуги.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині усунення перешкод в користуванні власністю обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 втратили право користування спірним житлом.
Щодо позовних вимог про зобов'язання Амур-Нижньодніпровського районного відділу в м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області зняти відповідачів з реєстрації, суд зазначає наступне.
Амур-Нижньодніпровський районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області є у справі третьою особою. Такий процесуальний статус виключає можливість покладення на нього рішенням суду будь-яких обов'язків, а тому позовні вимоги в цій частині задоволення не підлягають.
Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку судові витрати з відповідачів не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.
Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 169, 214, 215, 218, 222, 224-226, 88 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, де третя особа - Амур-Нижньодніпровський районний відділ у м. Дніпропетровську Головного управління Державної Міграційної Служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, 1947 року народження, ОСОБА_3, 1981 року народження, ОСОБА_4, 1974 року народження, ОСОБА_5, 1992 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - домоволодінням №160 по вулиці Чернігівській в місті Дніпропетровську, що є підставою зняття з реєстрації ОСОБА_2, 1947 року народження, ОСОБА_3, 1981 року народження, ОСОБА_4, 1974 року народження, ОСОБА_5, 1992 року народження, з житлового приміщення - домоволодіння АДРЕСА_1
В іншій частині позову - відмовити.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець