Справа № 461/2848/15-ц
Провадження № 4-с/461/33/15
УХВАЛА

07.04.2015

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на постанову від 03 грудня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження державного виконавця Галицького Відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції,

в с т а н о в и в :

скаржник ПАТ «Львівгаз» звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ про винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03 грудня 2014 року неправомірними; скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03 грудня 2014 року; зобов'язати державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ відкрити виконавче провадження на підставі судового наказу № 461/4936/13-ц від 30 квітня 2013 року.

В обґрунтування внесеної скарги покликається на те, що 30 квітня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі № 461/4936/13-ц про стягнення заборгованості за спожитий природний газ солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на суму 2952,68 грн., який передано на виконання в Галицький відділ ДВС ЛМУЮ. 03 грудня 2014 року Галицьким ВДВС винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, яку Товариство отримало 02 березня 2015 року. Державним виконавцем Галицького ВДВС ЛМУЮ помилково встановлено те, що ПАТ «Львівгаз» повинно подавати окремі заяви про відкриття виконавчого провадження щодо конкретного боржника, оскільки в ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Вважає позицію державного виконавця такою, що суперечить вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України, адже у судовому наказі № 465/4828/13-ц зазначається, що стягнення з боржників є солідарним.

Представник скаржника до судового засідання подала заяву про розгляд скарги у її відсутності та про підтримання вимог скарги. Просить скаргу задоволити.

Решта учасників процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про дату і час розгляду скарги, а тому суд вважає за можливе розглянути таку за їх відсутності.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 30 квітня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова видано судовий наказ у справі № 461/4936/13-ц про стягнення заборгованості за спожитий природний газ солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на суму 2952,68 грн, який передано на виконання в Галицький відділ ДВС ЛМУЮ (а.с.5).

Постановою від 03 грудня 2014 року старшого державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_4 відмовлено у відкритті виконавчого провадження за вищевказаним судовим наказом, на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки встановлено, що згідно ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3.4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішення на кожний поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про відкриття виконавчого провадження. Ухвала від 06 червня 2014 року по справі №461/4320/14-ц про зобовязання відновити виконавче провадження не набрала законної сили (а.с.3). Вказана постанова надійшла на адресу скаржника 02 березня 2015 року, про що свідчить вхідна дата документу до ПАТ «Львівгаз» (а.с.4).

Суд вважає вищевказане твердження державного виконавця помилковим з огляду на наступне.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Згідно ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках . У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника . У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження. Під час пред'явлення виконавчого документа або його дубліката до виконання разом з ним подаються: у разі виконання рішення про конфіскацію майна засудженого за вироком суду - копія опису майна і копія вироку. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опис майна не проводився; у разі виконання рішення про конфіскацію майна за постановою суду - копія протоколу вилучення майна, що підлягає конфіскації, або довідка про відсутність такого майна; у судових справах, за якими застосовано заходи забезпечення позовних вимог, - копії документів, що підтверджують виконання ухвали суду про забезпечення позову, у разі якщо такі заходи застосовувалися судом.

Відповідно до п.3.4.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5, на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувачем подається окрема заява про відкриття виконавчого провадження.

Однак, як встановлено в судовому засіданні ПАТ «Львівгаз» подав до виконання Галицьким ВДВС ЛМУЮ один виконавчий документ судовий наказ №461/4936/13-ц, виданий 30 квітня 2013 року.

Відповідно до ч.2 ст.103 ЦПК України, судовий наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» та обовязково містити положення про дату видачі судового наказу стягувачу, дату набрання судовим наказом законної сили та строк предявлення судового наказу до виконання.

Пунктом 3 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчому документі зазначаються, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Частиною 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім цього, частиною 3 ст.98 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу підписується заявником або його представником і подається з її копіями та копіями доданих до неї документів відповідно до кількості боржників. Тобто законодавцем передбачено, що судовий наказ може стосуватися кількох боржників, до яких може бути застосоване як часткове так і солідарне стягнення.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Зі змісту вказаної норми Закону вбачається, що у разі ухвалення рішення проти кількох відповідачів, у виконавчому листі зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним, та не передбачено, що у такому випадку зазначається лише один боржник.

Позиція державного виконавця суперечить вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України, адже у судовому наказі № 465/4828/13-ц зазначається, що стягнення з боржників є солідарним.

Як видно матеріалів справи, судовий наказ №461/4936/13-ц, виданий 30 квітня 2013 року відповідає вимогам, передбаченим ст.103 ЦПК України та відповідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, судом встановлено, що державним виконавцем Галицького відділу ДВС ЛМУЮ, безпідставно та всупереч ст.25 Закону України «Про виконавче» відмовлено у відкритті виконавчого провадження, що є недопустимим з огляду на ч.5 ст.124 Конституції України.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державним виконавцем не було дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження», тобто дії державного виконавця щодо відмови у відкритті виконавчого провадження є неправомірними та оскаржувану постанову слід скасувати. Разом з тим, суд не уповноважений своєю ухвалою відновляти виконавче провадження, а тому скаргу слід задоволити частково та зобовязати державного виконавця вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

скаргу задоволити частково.

Визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ про винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03 грудня 2014 року неправомірними;

Скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03 грудня 2014 року;

Зобовязати державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ вчинити дії щодо відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу № 461/4936/13-ц від 30 квітня 2013 року, виданого Галицьким районний судом м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя Мисько Х.М.