_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-4855/11
Провадження № 4-с/520/42/15
УХВАЛА

10.04.2015 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В :

05.03.2015 року представник боржника звернувся до суду з скаргою, в якій просить суд постановити ухвалу, якою:

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо не надіслання громадянці України ОСОБА_3 копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 33116119 від 20.06.2012 року;

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, щордо початку примусового виконання рішення;

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо розшуку громадянки України ОСОБА_1;

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо проникнення до житла громадянки України ОСОБА_1, а також дій щодо складання акту опису та арешту майна від 25.03.2014 року;

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо неповідомлення громадянки України ОСОБА_1 про результати визначення вартості чи оцінки майна;

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо передачі житла громадянки України ОСОБА_1 на зберігання стягувачу;

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо звернення стягнення шляхом реалізації на прилюдних торгах нерухомого майна - квартири загальною площею 61,6 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул.. Генерала Петрова, 74 корп. № 2 кв. 43 та належить ОСОБА_1.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, представник скаржника ОСОБА_4 надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з зайнятістю.

Державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, надав суду письмові заперечення проти задоволення скарги.

Представник стягувача ПАТ «Марфін Банк» у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на її безпідставність.

Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, оглянувши матеріали справи вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-4855/2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства МАРФІН ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом та зустрічним позовом ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства Марфін Банк про визнання недійсним і розірвання договору поруки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року, позов Публічного акціонерного товариства МАРФІН БАНК - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, солідарно, а з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 в межах вартості наданого нею в іпотеку нерухомого майна, на користь Публічного акціонерного товариства Марфін Банк(68003 Одеська область м. Іллічівськ, вул. Леніна, 28 МФО 328168, кор. Рахунок №0 в Управління НБУ в Одеській області МФО 328027, ) заборгованість за кредитним договором №00927/RО в розмірі 63431 (шістдесят три тисячі чотириста тридцять один) долар 50 центів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день постановлення рішення складає 506817 (пятсот шість тисяч вісімсот сімнадцять) гривень 69 копійок та заборгованість за пенею та штрафом в розмірі 22097 (двадцять дві тисячі девяносто сім) тисяч 74 копійки, а разом 528915 (пятсот двадцять вісім тисяч девятсот п'ятнадцять) гривень 43 копійки, з яких:

заборгованість за кредитом - 59700,16 доларів США, що еквівалентно 477004 (чотириста сімдесят сім тисяч чотири) гривни 28 копійок;

-заборгованість за відсотками - 3731,34 долари США, що еквівалентно 29813 (двадцять девять тисяч вісімсот тринадцять) гривень 41 копійка;

-заборгованість за пенею - 19460 (девятнадцять тисяч чотириста шістдесят) гривень 03 копійки;

-заборгованість за штрафом - 2637 (дві тисячі шістсот тридцять сім) гривень 71 копійка.

Стягнуто з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у рівних частках судові витрати в сумі 1820,00 (одна тисяча вісімсот двадцять) гривень.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 визнання недійсним і розірвання договору поруки відмовлено.

Вищевказане рішення в законному порядку оскаржене не було, а від так набрало законної сили, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

24.02.2012 року Київський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист №2-4855/2011року про примусове виконання рішення суду

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», 20.06.2012 року державний виконавець Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_8 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за вищевказаним виконавчим листом. Копії зазначеної постанови із супровідним листом в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», направлено сторонам. Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду.

Боржником у строк, наданий для самостійного виконання рішення, вимоги виконані не були.

Згідно п. 2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність

боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Так 20.06.2012 року державний виконавець виніс поставу № 33116119 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі даної постанови було накладено арешт, у межах суми звернення на квартиру, загальною площею 61,6 кв.м., житловою 29,0 кв.м., що знаходиться за адресою м. Одеса, вул.. Генерала Петрова, № 74 кор. 2 кв. 43, що належить боржнику ОСОБА_1.

Вкаазна постанова була отримана заявником 02.07.2012 року (а.с.173).

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем на адресу ОСОБА_1 м. Одеса, вул. Генерала Петрова, № 74 кор. 2 кв. 43 було направлено виклик на прийом до державного виконавця, проте боржник до відділу не зявився, письмових пояснень щодо виконання рішення суду та документального підтвердження цього виконання у добровільний строк державному виконавцю не надав.

Що стосується посилань скаржника на те, що державний виконавець відділу у процесі здійснення виконавчого провадження не виніс постанову про примусовий привід боржника через органи внутрішніх справ, слід зазначити, що пп.11 п. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює право державного виконавця, а не обовязок, викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а у разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ.

Державним виконавцем було вжито наступні заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: перевірено майновий стан боржника, направлені запити до відділу АДР ГУ ДМС України в Одеській області, до ДПС України, УПФ України. УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

З вищевказаних довідок вбачається, що рухомого майна за боржником не зареєстровано, як отримувач пенсії на обліку не перебуває, записи про місце праці відсутні, рахункові рахунки в банках та інших фінансових установах за боржником відкритими не значиться.

Таким чином підстави для винесення постанови про накладення арешту на кошти боржника у державного виконавця були відсутні, а черговість звернення стягнення на майно та кошти не була порушена, у звязку з тим, що квартира № 43 в будинку 74 корп. 2 по вул.. Ген. Петрова у м. Одесі є єдиним майном боржника на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення боргу перед стягувачем.

Також у свої скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що державним виконавцем порушенні положення Конституції України щодо недоторканості житла під час складання опису та арешту майна.

Проте як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, підстав для звернення до суду з поданням про проникнення до житла не було у звязку з тим, що мешканці, які орендували квартиру № 43 в будинку 74 корп. 2 по вул. Ген. Петрова у м. Одесі самостійно впустили державного виконавця до цього приміщення, не чинили перешкод, що надало можливість державному виконавцю провести виконавчі дії відповідно до чинного законодавства.

25.03.2014 року державним виконавцем відділу було проведено опис та арешт майна боржника, під час якого було складено відповідний акт. З даного акту вбачається, що під час проведення виконавчих дій були присутні ОСОБА_9 старший дільничний інспектор міліції, який був залучений згідно постанови державного виконавця від 20.03.2015 року, ОСОБА_10 представник ПАТ «Марфін Банк», ОСОБА_11 та ОСОБА_12 мешканці, що орендували квартиру № 43 в будинку 74 корп. 2 по вул.. Ген. Петрова у м. Одесі, а також двоє понятих.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень акт опису та арешту майна підписується державним виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником, стягувачем, та їх представниками, а також може бути підписаний іншими особами які були присутні при проведенні опису майна.

Таким чином судом встановлено, що акт опису та арешту майна було складено у повній відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішення суду.

Згідно п. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до п. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Також відповідно до п. 4.4.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі відсутності боржника виконання рішення може бути проведено без його участі за участю стягувача та його представника та двох понятих.

08.05.2012 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Копія даної постанови, акт опису та арешту майна від 25.03.2014 року, копія висновку про оцінку майна було направлено боржнику для ознайомлення.

У своїй скарзі скаржник посилається на те, що державним виконавцем відділу було порушено ч. 8 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно із якою примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням ЗУ «Про іпотеку».

Проте, як було встановлено у судовому засіданні, на виконанні у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби ОМУЮ перебуває виконавче провадження про примусове виконання рішення Київського районного суду м. Одеси № 2-4855/11 від 24.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» грошової суми у розмірі 529815, 43 гривень, в рамках якого було проведене стягнення на нерухоме майно, для задоволення вимог стягувача, який крім того є Іпотекодержателем.

З огляду на вказане, суд вважає, що дії державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не суперечать чинному законодавству, а від так є правомірними.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та безпідставною, а від так задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м.Одеси.

Суддя Куриленко О. М.