Справа № 2-20/2011
Провадження № 22-ц/779/684/2015
Головуючий у 1 інстанції Тураш В.А.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про скасування державного акту НОМЕР_1 від 10.10.2005 року, договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 20 червня 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про скасування державного акту НОМЕР_1 від 10.10.2005 року, договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року.

В обгрунтування своїх вимог, вказував на те, що державний акт НОМЕР_1 від 10.10.2005 року був виданий на підставі рішення Долинської міської ради від 23.06.2005 року №1027-25/2007 року, згідно з яким йому було передано у власність 0,4712 га, з яких 0.10 га для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 та 0.3712 га для ведення особистого селянського підсобного господарства.

12.10.2005 року частину земельної ділянки площею 0.2217 ОСОБА_4 подарував відповідачу ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 12.10.2005 року , за реєстровим номером №Д-856.

Рішенням Долинського районного суду від 12.11.2007 року було задоволено позов Долинського міжрайонного прокурора і скасовано п.9.1. рішення Долинської міської ради від 23.06.2005 року №1027-25/2007 р., яким йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.4712 га.

Оскільки рішення Долинської міської ради від 23.06.2005 року в частині передачі в приватну власність земельної ділянки площею 0.4712 га. було скасовано, то і державний акт про право власності на земельну ділянку, який було видано на підставі вказаного рішення Долинської міської ради і в подальшому укладений договір дарування, на думку ОСОБА_4 не можуть залишатися в силі та підлягають до скасування.

Рішенням Долинського районного суду від 20 червня 2011 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про скасування державного акту НОМЕР_1 від 10.10.2005 року, договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року - задоволено.

Скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 10.10.2005 року, реєстровий №01.05.303.00849, виданий ОСОБА_4

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений 12.10.2005 року нотаріусом Долинської міської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №Д-856.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що виходячи з положень ст.204, 328 ЦК України, суд першої інстанції не мав правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Крім того, судом не враховано, що відповідно до рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року №7-рп2009 правові акти органів місцевого самоврядування вичерпують свою дію фактом виконання, а тому не можуть бути скасовані.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним державного акту та договору дарування відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_4 та його представник доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін. доводи представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що п. 9 рішення Долинської міської ради від 23.06.2005 року №1027-25/2005 р. припинено право користування земельною ділянкою площею 0.5873 га по АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_6 на основі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №Д-1075 від 30.07.2004 року у зв'язку з його смертю.

Згідно п.9.1. вказаного рішення, на основі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №Д-1075 від 30.07.2004 року позивачу ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0.4712 га., з яких: 0.10 га - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0.3712 га - для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

На підставі вищезазначеного рішення, ОСОБА_4 видано державний акт про право власності на земельну ділянку від 10.10.2005 року, згідно з яким позивач є власником земельної ділянко площею 0.3713 для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області.

12.10.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, згідно з яким позивач (ОСОБА_4.) безоплатно передав у власність відповідачу (ОСОБА_2.) право на земельну ділянку площею 0.2217 га для ведення особистого селянського господарства, без зміни цільового призначення, що розташована по АДРЕСА_1 а обдарований ОСОБА_2 прийняв в подарунок вищевказану земельну ділянку.

Судом першої інстанції, також вірно встановлено, що рішенням Долинського районного суду від 12.11.2007 року задоволено позов Долинського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_4, та визнано не чинним і скасовано п.9.1. рішення Долинської міської ради від 23.06.2005 року №1027-25/2005 р. «Про розгляд заяв громадян на основі цивільно-правових угод».

Зважаючи на те, що пункт 9.1. рішення Долинської міської ради від 23.06.2005 року, яке стало підставою для видачі ОСОБА_4 державного акту було скасовано в судовому порядку, то суд першої інстанції в даному випадку прийшов до обгрунтованого висновку про скасування державного акту НОМЕР_1 від 10.10.2005 року про право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_4

Одночасно з цим, суд першої інстанції, також прийшов до висновку про задоволення вимог ОСОБА_4 в частині визнання недійсним договору дарування, укладеного між ним та ОСОБА_2

Однак погодитись, з таким висновком суду першої інстанції, в цій частині колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області не може, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_4, позовних вимог про визнання недійсним договору дарування, що укладений між ним та ОСОБА_2, посвідчений 12.10.2005 року нотаріусом Долинської міської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №Д-856, ОСОБА_4 не заявляв, натомість, вимагав скасування цього договору.

Що ж стосується висновків суду першої інстанції про визнання договору недійсним, то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Аналогічні роз'яснення містяться і в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення між сторонами нотаріально-посвідченого договору дарування земельної ділянки, і державний акт про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 виданий на ім'я ОСОБА_4, і п.9.1. рішення Долинської міської ради від 23.06.2007 року № 1027-25/2005р. були чинними, то підстав для визнання договору дарування виходячи з вимог чинного цивільного законодавства суд першої інстанції не мав.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору дарування ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

По суті позовних вимог ОСОБА_4 про скасування договору дарування, що укладений між ним та ОСОБА_2, посвідчений 12.10.2005 року нотаріусом Долинської міської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за реєстровим номером №Д-856, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Оскільки діючим Цивільним Кодексом України такого способу захисту, як скасування договору не передбачено (можливе розірвання договорів), судом першої інстанції не уточнено позовних вимог ОСОБА_4, а в суді апеляційної інстанції сторона позивача наполягає саме на таких вимогах, то підстав для задоволення позову колегія суддів не знаходить.

На підставі вищенаведеного та ст. ст. 2303, 204, 215 ЦК України, ст.ст. 3, 11. 15, 16 ЦПК України, керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 20 червня 2011 року в частині визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року скасувати.

Ухвалити в цій нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про скасування договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року -відмовити.

В решті рішення Долинського районного суду від 20 червня 2011 року залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський