АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

у липні 2014 року ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом вселення ОСОБА_4 в квартиру за адресою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідач не впускає у квартиру, не надає ключі від вхідних дверей та вселив у квартиру квартирантів.

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив визнати останню такою, що втратила право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 посилаючись на те, що остання більше 6 місяців не проживає у квартирі без поважних причин.

Ухвалою суду від 02.12.2014 року позови об'єднані в одне провадження.

Справа № 758/9291/14 Апеляційне провадження № 22-ц-796/4175/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Зарицька Ю.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.01.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольнити його позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що ОСОБА_4 у спірній квартири не проживає більше 14 років. До 2014 року, тобто протягом 13 років позивач ОСОБА_4 як законний представник дитини до нього з вимогою щодо надання їй ключів не зверталася. Після досягнення ОСОБА_4 14-річного віку, тобто після 2011 року, остання не зверталася до нього з вимогою щодо надання їй ключів від спірної квартири. Вважає, що позивачем не надано доказів про поважність причини не проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі.

У судовому засіданні апелянт та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 складається з 1 кімнати житловою площею 14,8 кв.м. У цій квартирі зареєстровані ОСОБА_1, його дружина та 2 дітей та ОСОБА_4. (а.с. 61 т. 1).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 25.02.1995 року по 20.07.2000 року. Після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 разом з матірю ОСОБА_3 мешкали за місцем проживання останньої - АДРЕСА_2, що не оспорюється жодною зі сторін.

З листопада 2013 року ОСОБА_4 сплачує витрати, пов'язані з утриманням спірної квартири (а.с. 17-24 т.1), вказані платежі приймались КП «Лісове Подільського району м. Києва».

ОСОБА_1 у лютому-квітні 2014 року сплачував витрати з утримання спірної квартири за 4-х осіб (у тому числі і за ОСОБА_4.)

Ключів від спірної квартири у ОСОБА_4 немає та ОСОБА_1 їх донці не надавав.

З лютого 2014 ОСОБА_4 зверталась до різних органів з приводу перешкод в користуванні жилим приміщенням (а.с. 9-11 т. 1)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в інтересах доньки ОСОБА_4, суд першої інстанції, виходив з того, що у спірній квартирі після досягнення 16-річного віку ОСОБА_4 проживати не могла через відсутність ключів, хоча несла витрати по її утриманню, відповідач сплачуючи за спірну квартиру і за ОСОБА_4 визнавав за нею право користування спірною квартирою, а тому не проживання ОСОБА_4 у спірній квартирі більше 6 місяців викликано поважними причинами.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з поважних причин, оскільки не має доступу до цього приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутності з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору- судом.

Стаття 72 ЖК України визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно керувався вимогами зазначених норм та на підставі наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов вірних висновків про те, що не проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у спірній квартирі викликано поважними причинами, оскільки ОСОБА_1 не надає їй доступу до житла.

Крім того, при розгляді справи у апеляційному порядку апелянт визнав ту обставину, що при розлученні між ним та ОСОБА_3 існувала домовленість про те, що за їх донькою ОСОБА_4 зберігається право користування спірною кваритрою, він сплачує за неї комунальні витрати та у зв`язку з цим не сплачує на дитину аліменти.

За вказаних обставин ОСОБА_3 та неповнолітня донька сторін мали достатні сподівання на те, що донька зберігає право користування спірною квартирою. Крім того, що ні донька, ні її мати ОСОБА_3 не мали ключів від спірної квартири, у цій квартирі, яка є однокімнатною на час досягнення ОСОБА_4 14 річного віку проживали не лише ОСОБА_1, а і його друга дружина ОСОБА_7 та їх спільна донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також створювало перешкоди для ОСОБА_4 у користуванні спірною квартирою.

Оскільки судом першої інстанції визнано, що ОСОБА_4 зберігає право користування спірною квартирою висновки суду про її вселення у цю квартиру також є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з найму жилого приміщення.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді