У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Журавель В.І., Лесько А.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до фірми - товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» про стягнення суми пені за договором про надання споживчого кредиту за касаційною скаргою фірми - товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 2 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути на свою користь з відповідача пеню у розмірі 131 094 грн 87 коп.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 22 січня 2005 року між ОСОБА_5 та фірмою - товариством з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» (далі - фірма - ТОВ «Т.М.М.») було укладено інвестиційний договір будівництва житлового будинку, відповідно до якого відповідач зобов'язався після виконання всіх зобов'язань передати у власність інвестору чотирьохкімнатну квартиру загальною площею 169, 64 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Харків вул. Кузнечна, 22б відповідно до акту прийому-передачі не пізніше 30 квітня 2009 року. Вказувала, що ОСОБА_5 виконала взяті на себе зобов'язання, передбачені договором, та сплатила погоджену сторонами суму по внесенню інвестицій в будівництво квартири. Натомість відповідачем передача вищезазначеного приміщення у власність інвестору по акту прийому-передачі фактично не відбулась. Зазначала, що 27 грудня 2010 року між нею та ОСОБА_5 було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого вона набула всіх прав та обов'язків за вищевказаним інвестиційним договором. Вказувала, що у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за інвестиційним договором підприємство має сплатити інвестору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національно Банку України від суми фактично внесених інвестором грошових коштів за кожен день прострочення починаючи з 31-го дня ( п.п. 6.1, 7.4 договору).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 2 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з фірми - ТОВ «Т.М.М.» на користь ОСОБА_4 пеню у розмірі 99 298 грн 73 коп. та судові витрати у розмірі 992 грн 99 коп.

У поданій касаційній скарзі фірма - ТОВ «Т.М.М.», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та стягнути судові витрати.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі подвійної облікової ставки за кожний день прострочення від суми фактично внесених коштів, оскільки ним було порушено умови договору від 22 січня 2005 року та не виконані зобов'язання щодо передачі у власність позивача чотирьохкімнатної квартири.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фірми - товариства з обмеженою відповідальністю «Т.М.М.» відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 2 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І. Журавель

А.О. Лесько