06.04.2015 Справа № 363/4749/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Скарлат О.І.

при секретарі Данько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Банк Січ» про застосування наслідків недійсного нікчемного правочину та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з метою святкування урочистої події 26 квітня 2014 року уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір оренди будинку АДРЕСА_1 на одну добу з 02.07.2014 по 03.07.2014 року, вартість оренди будинку складає 5000 грн., завдаток - 2000 грн. Позивач 29.04.2014 року здійснив остаточний розрахунок згідно договору оренди в сумі 3000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача.

Позивач зазначає, що відповідач не мав права укладати з ним договір оренди, оскільки він не є власником даного будинку , вказаний будинок перебуває в іпотеці ПАТ «Банк Січ». Крім того, позивач звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договору у зв'язку з відмовою оренди будинку. У визначений в договорі час майно у фактичне користування позивачу не передавалося.

На підставі вищенаведеного , позивач просить застосувати наслідки недійсного нікчемного правочину - договору оренди від 26 квітня 2014 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_2 сплачені кошті за договором оренди в сумі 5 000 (п'ять тисяч) грн. та судові витрати в розмірі 243, 60 грн.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з викладених в позові підстав та просить їх задовольнити, оскільки відповідач відмовляється повернути вже сплачені кошти, що послугувало причиною звернення до суду для відновлення порушених прав позивача.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, надіслала суду лист про розгляд справи у відсутність їх представника.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути у відсутність відповідача та третьої особи на підставі наявних доказів у загальному порядку.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 26 квітня 2014 року укладено договір оренди будинку АДРЕСА_1 на одну добу з 02.07.2014 по 03.07.2014 року, вартість оренди будинку складає 5000 грн., завдаток - 2000 грн.

Позивач 29.04.2014 року здійснив остаточний розрахунок згідно договору оренди в сумі 3000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням від 29.04.2014 року № Р24/А17490 (а.с.9).

09 травня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору оренди будинку у зв'язку з відмовою оренди через відстрочення урочистої події, що підтверджується описом вкладення надісланого на адресу відповідача від 09.05.2014 року (а.с.23-24).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.06.2014 року будинок АДРЕСА_1 переданий в іпотеку Приватному акціонерному товариству «Банк Січ» на підставі договору іпотеки від 05.07.2013 року (а.с.7).

Згідно ст.811 ЦК України договір найма житла укладається у письмовій формі.

Згідно ст.793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Тобто, договір оренди будинку у відповідності до вимог цивільного законодавства на час укладення договору укладений у письмовій формі , нотаріально не посвідчений.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, встановлених ст. 203 ЦК України.

За ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, останній на виконання договору оренди сплатив відповідачу за оренду будинку в розмірі 5000 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору сторони зобов'язані попереджати іншу сторону про розірвання договору до строку вселення орендатора.

Як вбачається з матеріалів справи позивач завчасно повідомив відповідача про розірвання договору оренди, надіславши йому вимогу , у користування орендоване майно позивачу не передавалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в-цьому.

Пунктом 5 даної Постанови встановлено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з п.10 Постанови № 9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним..

За наведених обставин суд приходить до висновку, що укладений між сторонами 26 квітня 2014 року договір оренди будинку є нікчемний, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про іпотеку» та в силу приписів ст. 216 ЦК України суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, задовольнивши вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених за даним договором.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3,60, 212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «Банк Січ» про застосування наслідків недійсного нікчемного правочину та стягнення коштів - задовольнити.

Застосувати наслідки недійсного нікчемного правочину - договору оренди від 26 квітня 2014 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені кошті за договором оренди в сумі 5 000 (п'ять тисяч) грн. та судові витрати в розмірі 243, 60 грн.

На рішення суду може бути протягом десяти днів подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.І.Скарлат