АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4788 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Шереметьєва Л.А.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача РешитилоС.В.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 09.02.2015 року позов КС «Співдружність» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь КС «Співдружність» 4 150, 95 грн. заборгованості та 243, 60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що 20.02.2012 року був укладений Кредитний договір № 2-120204/с, за умовами якого їй було надано кредит у розмірі 5277,00 гр. під 13,5% річних, тобто 0,037 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 6 місяців.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.04.2013 року (Справа № 2609/28457/12) у зв'язку з невиконанням умов договору з неї було стягнуто 2050, 21 грн. заборгованості станом на 28.11.2012 року, з яких 1044,39 грн. становила заборгованість по тілу кредиту + відсотки за користування чужими грошима в сумі 791,22 грн., а також судовий збір в розмірі 214,60 грн. Вона виконала зазначене рішення суду повністю сплатила кредитній спілці заборгованість по договору, а тому стягнення з неї ще додаткових процентів за користування кредитом суперечить закону.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник позивача КС «Співдружність» Решитило С.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, її неявка не чинить перешкод суду апеляційної інстанції у розгляді справи. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.02.2012 року між сторонами був укладений Кредитний договір № 2-120204/с, за умовами якого позивачем відповідачці був наданий кредит у розмірі 5277,00 грн. під 13,5% річних, тобто 0,037 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом строком на 6 місяців.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.04.2013 року у зв'язку з невиконанням відповідачкою умов договору з неї було стягнуто 2050, 21 грн. боргу станом на 28.11.2012 року, який складався з 1044, 39 грн. по тілу кредиту та 791, 22 грн. процентів.

На виконання рішення суду позивачу був виданий виконавчий лист, який було пред'явлено до виконання.

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 19.07.2013 року в рахунок погашення заборгованості відповідачки перед позивачем було звернуто стягнення на її заробітну плату.

Відповідно до Звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Інтелекс», ОСОБА_4 здійснювала погашення кредитної заборгованості частками, останнє перерахування коштів було здійснено 03.04.2014 року і борг перед позивачем був погашений у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заявлених КС «Співдружність» позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах,встановлених договором,а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з п.п.2 п.2 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати /процентів/ за користування кредитом.

Пунктом 3.1 Кредитного договору встановлена відсоткова ставка в розміррі 13,5% річних, тобто 0, 037% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Але, відповідно до п.п.3.8, 3.9 Кредитного договору за будь-яких умов у разі несвоєчасного надходження /прострочення/ планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком.

Протягом строку, визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється в розмірі 365% річних (один відсоток на день). Оскільки відповідач мала заборгованість за кредитом, то відповідно до п.п. 3.8, 3.9 кредитного договору кредит став кредитом з підвищеним ризиком і відповідач зобов'язана сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 365% річних.

Відповідно до ст.ст.526 та 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з вищевикладеного та умов укладеного між сторонами договору, суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом до його повного погашення.

Рішенням суду від 10.04.2013 року стягнута заборгованість з відповідачки та проценти станом на 28.11.2012 року.

Судом встановлено, що остання сума в погашення заборгованості на виконання рішення суду за місцем роботи відповідачки була утримана 03.04.2014 року.

Представник позивача посилався на те, що дана сума надійшла на рахунок спілки 29.05.2014 року, а тому просив саме до цієї дати стягнути з відповідачки заборгованість по процентах.

Як вбачається з постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату боржника, утримані з заробітку відповідачки кошти мали перераховуватися на рахунок ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в ГУДК у м. Києві.

Згідно зі Звітами про здійснені відрахування та виплати, остання сума в рахунок боргу утримана з заробітку відповідачки 03.04.2014 року.

Виходячи з цього, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачки процентів за користування коштами станом на цю дату, розмір яких складає 4 150, 95 грн./ 3 998, 88 грн. (за період з 29.11.2012 року по 17.03.2014 року ) + 152,07 грн. (за період з 17.03.2014 року по 03.04.2014 року) (а.с. 54).

Позивачем був наданий суду апеляційної інстанції розрахунок суми процентів за період з 29.11.2012 року по 03.04.2014 року з врахуванням термінів і сум сплачених відповідачкою по виконанню рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10.04.2013 року. З урахуванням того, що перші платежі відповідачки були зараховані позивачем на сплату процентів у розмірі 791,22 грн., то тільки з жовтня 2013 року відповідач почала погашати тіло кредиту і погашала його до 03.04.2014 року включно.

За таких обставин, у зв'язку з тим, що кредит є кредитом з підвищеним ризиком і процентна ставка за ним встановлюється в розмірі 365% річних, та у відповідності до вимог п.3.7 Кредитного договору «прострочена сплата кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту визначеного п.2.1 цього договору, так й після закінчення його строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами.»

За таких обставин, суд законно та обґрунтовано стягнув з відповідача проценти за користування кредитом за період з 29.11.2012 року по 03.04.2014 року у визначеному розмірі, оскільки це повністю відповідає умовам кредитного договору та закону.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: