Справа № 159/1447/15-ц
Провадження № 2/159/523/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 08 квітня 2015 року

Ковельський міськрайсуд Волинської обл..

в складі: головуючого - судді Логвинюк І. М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов"язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що він є власником земельної ділянки пл. 0, 25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташованої по АДРЕСА_1, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданим за рішенням Колодяжненської сільради Ковельського району Волинської області від 27.02.09 р. № 27/2. На протязі останнього часу суміжний землевласник - відповідач у справі - систематично та цілеспрямовано вчиняє протиправні дії спрямовані на створення перешкод у здійсненні ним свого права власності. Так, відповідач, придбавши житловий будинок із земельною ділянкою під ним у попереднього власника - ОСОБА_6, паралельно межі між земельними ділянками сторін необґрунтовано встановив на території його земельної ділянки паркан (огорожу), самовільно зайнявши значну частину його земельної ділянки. На чисельні усні звернення, зауваження з його боку відповідач не реагує, навмисно провокує конфлікти. Зокрема, відповідачем було самовільно демонтовано і викинуто межові знаки, встановлені за його замовленням та за його рахунок ліцензійованою землевпорядною організацією. Відповідач незаконно займає частину належної йому земельної ділянки і не виконує його як власника земельної ділянки вимоги в частині звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки і демонтажу встановленої на зазначеній земельній ділянці огорожі. Відповідач допустив протиправну поведінку, створивши йому перешкоди у користуванні тією частиною земельної ділянки, що була останнім відгороджена шляхом встановлення паркану (огорожі). Завдав йому моральної шкоди. На його усні звернення та зауваження з приводу самовільного зайняття частини земельної ділянки, не реагує, навмисне провокує конфлікти, емоційні суперечки, вдається до образливого чіпляння, використовує словесні нападки, образи, погрози на його адресу. Понад 2 р. підряд навмисно систематично спричиняє емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Завдається шкода психічному здоров"ю, пригноблюється та руйнується його самооцінка, спричиняється відчуття безсилля. Завдану йому відповідачем моральну шкоду оцінює у 5 000 грн.. Просить позов задовольнити. Зобов"язати відповідача звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою; за власний рахунок привести у придатний для використання стан частину самовільно зайнятої земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою; стягнути з відповідача на його користь 5 000 грн. моральної шкоди та судові витрати у справі.

Позивач в судове засідання не з"явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами, суду додатково пояснила, що позивач є власником земельної ділянки пл. 0, 25 га. Зліва від його земельної ділянки розташована земельна ділянка, належна відповідачеві. Вона розташована по межі земельної ділянки позивача від літери А до літери Д плану меж земельної ділянки, зображеної на звороті Державного акта на ім"я позивача НОМЕР_1. Паркан (огорожу) на цій земельній ділянці відповідач не встановлював. Паркан було встановлено сином попередньої власниці земельної ділянки, що в даний час є у власності відповідача, за усною домовленістю з позивачем, з огляду на розташування наявних на земельній ділянці дерев. Відповідач придбав земельну ділянку у попередньої її власниці - ОСОБА_6 - разом з парканом, а тому вважає, що відповідач зобов"язаний знести паркан, звільнивши частину земельної ділянки позивача. Також відповідач на земельній ділянці позивача безпосередньо біля паркана, використовуючи незаконно частину земельної ділянки позивача, спорудив сарай, вивантажив дрова, використовує для засівання цю частину земельної ділянки позивача неправомірно. Домовленості з відповідачем з приводу вирішення конфлікту у позасудовому порядку, не дивлячись на намагання позивача, досягти не вдалось. Зокрема, відповідач повикидав кілочки, встановлені позивачем відповідно до встановлених ліцензійованою організацією за його замовленням межових знаків; сільрада не має достатніх важелів впливу на відповідача; Держінспекція сільського господарства вважає, що підстав для реагування немає; до правоохоронних органів позивач не звертався, хоча відповідач грубо відповідає на пропозиції врегулювання конфлікту, погрожує насильством у разі, якщо паркан буде знесено позивачем. Такі неправомірні дії відповідача завдають моральної шкоди позивачеві на протязі тривалого проміжку часу. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав.

Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнала, суду пояснила, що паркана відповідач, дійсно, не встановлював. Між земельними ділянками, належними сторонам, є деякий розрив та вони не є суміжними. Відповідач звертався до позивача пропозицією почекати, допоки він віднайде кошти на спорудження паркана по межі придбаної ним земельної ділянки, що дасть змогу знести існуючий паркан, загородивши, таким чином, межу. Однак, позивач не погоджується. Просить у задоволенні позову відмовити.

На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності сторін.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення.

Як показав суду свідок ОСОБА_7, він є сином попередньої власниці земельної ділянки, належної нині відповідачеві, - ОСОБА_6. Після приватизації, але до відчудження ОСОБА_6 свої земельної ділянки відповідачеві, він на її прохання, за її вказівками, спорудив нині існуючий паркан між земельними ділянками сторін. Йому відомо, що таке розташування паркана було погоджено ОСОБА_6 з позивачем. Після спорудження паркана він з"ясовував у дружини позивача - представника у справі - чи немає та чи не буде у майбутньому, претензій з приводу встановленого паркана, на що остання відповіла, що ні.

Відповідно до копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 25.07.12 р. згідно з рішенням Колодяжненської сільради Ковельського району Волинської області від 27.02.09 р. №27/2, позивач є власником земельної ділянки площею 0, 2 500 га (кадастровий НОМЕР_2) з цільовим признанням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за вищезазначеною адресою, у межах згідно з планом.

За вищезазначеною адресою розташований і належний позивачеві на праві приватної власності будинок, що стверджується копіями: витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 132 795 59, виданого КП "Волинське облбюро техінвентаризації" 19.01.07 р.; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.12.06 р. згідно з рішенням виконкому Колодяжненської сільради Ковельського району Волинської області від 21.08.66 р. № 7/3.

Відповідно до копії Державного акта на право приватної власності на землю, виданого на ім"я ОСОБА_6, остання мала у власності земельну ділянку площею 0, 60 га в межах згідно з планом по АДРЕСА_2, з цільовим признанням для обслуговування житлового будинку - в розмірі 0,25 га, та ведення особистого підсобного господарства - в розмірі 0, 35 га. По межі від літери Г до літери Д (справа) розташована земельна ділянка позивача.

Згідно копії договору купівлі - продажу земельної ділянки від 20.07.11 р., ОСОБА_6 було відчужено відповідачеві згідно положень ст. 81 ЗК України земельну ділянку, належну їй на праві приватної власності згідно з вищезазначеним Державним актом, розміром 0,60 га АДРЕСА_2. По межі від літери Г до літери Д розташована земельна ділянка позивача. Відомості про одночасний продаж відповідачеві ОСОБА_6 паркана, встановленого на земельній ділянці позивача, у договорі відсутні.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5285 234 від 25.06.13 р., виданого реєстраційною службою Ковельського МРУЮ Волинської області, відповідач має у власності земельну ділянку пл. 0, 25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_2.

Як слідує з креслення перенесення меж земельної ділянки в натуру, накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача немає; будь - яких перенесень меж не встановлено.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як зазначено у ч. ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як слідує із положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Воно реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 79, 79 - 1 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно - господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Кожній із сторін належить земельна ділянка у межа згідно з планами, зазначеними у вищевказаних Державних актах.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Однак, як було зазначено у ст. 100 ЗК України у її редакції, що була чинною до відчудження земельної ділянки ОСОБА_6 відповідачеві, так і у її редакції, чинній на даний час, сервітут встановлювався договором, що підлягав державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Позивачем та його представником не доведено, зокрема, і того, що між позивачем та попереднім власником земельної ділянки, належної відповідачеві, було укладено такий договір земельного сервітуту, предметом якого було б встановлення ОСОБА_6 паркана на частині земельної ділянки позивача, що був би обов"язковим для виконання на даний час для сторін у справі.

Стаття 212 ЗК України врегульовує повернення самовільно зайнятих земельних ділянок, згідно з якою такі підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Однак, судом встановлено, що існуючий паркан, що нині розташований на земельній ділянці, належній позивачеві, було встановлено не відповідачем та будь - яких дій по самовільному встановленню існуючого паркана відповідач не вчиняв. Відповідач придбав належну йому земельну ділянку у попередньої її власниці - ОСОБА_6 без паркана, що стверджується договором купівлі - продажу землі. Позивачем та його представником не доведено суду тієї обставини, що частина земельної ділянки позивача самовільно захоплена відповідачем та на частині земельної ділянки позивача, що відгороджена існуючим парканом від решти його земельної ділянки, відповідачем споруджено сарай, вивантажено дрова, проводиться посів чи посадка сільгоспкультур, що перешкоджало б позивачеві у використанні його земельної ділянки за призначенням. Оскільки відповідач не вчиняв вищезазначених дій по встановленню паркана та самовільному захопленню частини земельної ділянки позивача, то, відповідно, суд не має підстав покладати на відповідача обов"язок по знесенню (демонтажу) паркана чи перенесенню його на межу між придбаною ним у ОСОБА_6 земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача.

Безперечно, спори з приводу землі, викликають негативні емоції у позивача, однак, суд вважає що позивачеві відповідачем моральної шкоди не заподіяно. Крім того, як зазначалось вище, доказів вчинення відповідачем інших неправомірних дій на земельній ділянці позивача, як то розташування там своїх споруд, вивантажування дров тощо позивачем та його представником суду не надано.

Як слідує із положень ст. 90 ЗК України, позивач як власник земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, має право, серед іншого, самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. А відповідно, і має право знесення існуючого паркана, спорудженого за його згодою та усною домовленістю з попереднім власником сусідньої земельної ділянки, що розташований на його землі. Однак, позивач, на думку суду, безпідставно бажає, щоб на відповідача було поширено дію його вищезазначеної усної домовленості з попереднім власником сусідньої земельної ділянки щодо погодження місця розташування та знесення існуючого паркана при відсутності його згоди на його розташування на його земельній ділянці у подальшому.

Порушення прав позивача з боку відповідача та недотримання вимог ст. ст. 91, 103 ЗК України в цій частині та заподіяння позивачеві моральної шкоди будь - якими діями, що полягали б перешкоджанню позивачеві здійснювати його право власності щодо його земельної ділянки, судом не встановлено. А тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Підстав покладення на відповідача удових витрат немає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 22, 23 ЦК України, ст. ст. 2, 39, 78, 79, 79 - 1, 81, 90, 91, 92, 95, 98, 100, 101, 103, 211, 212 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської обл. через Ковельський міськрайсуд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк