БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1779/15-ц
Провадження № 2/497/588/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2015 року. Болградський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Калібової М.М.

За участю секретаря Войтової С.І.

Позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

Представника позивачів ОСОБА_3

Відповідача ОСОБА_4

Пердставника відповідача ОСОБА_5,

У відкритому судовому засіданні в м.Болград, розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треття особа приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в Болградський районний суд Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, укладеного 25 квітня 2015 року між ОСОБА_4 з одного боку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з другого боку, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрованого в реєстрі за № 1853, посилаючись на ті обставини, що договір позики та боргові розписки були безгрошовими. Сумму 297729 грн. 27 коп. вони від відповідача не отримували. Зазначена в договорі позики сума збігається з сумою фактичної недостачі в розмірі 297789 грн. 27 коп., виявленою після інвентарізації товаро-матеріальних цінностей в торгових точках фізичних особи-пїдприємця ОСОБА_7 та в складських приміщеннях відповідача ОСОБА_4, де вони працювали реалізаторами, а також сумою витрат на нотаріальне оформлення договору позики. Договір позики та боргові розписки були ними, позивачами, підписані внаслідок спонукання з боку відповідача.

ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечував, та пояснив суду, що між ним і позивачами у встановленому законом порядку був укладений договір позики, який 25 квітня 2015 року нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований в реєстрі за № 1853. Договір позики між ним і позивачами укладений у звязку з тим, що позивачі працювали у нього та його дружини ОСОБА_7, які є фізичними

особами підприємцями, реалізаторами. За чотири роки праці позивачів в результаті інвентарізації виявлена недостача товаро-матеріальних цінностей в сумі 297789 грн. 27 коп., яку ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнали і добровільно зобовязались цю суму йому, відповідачу, повернути протягом трьох років, про що написали відповідні боргові розписки, а потім, за його пропозицією, нотаріально оформили договір позики на вказану суму.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, розглянувши подані сторонами матеріали та документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2011 року по 31 березня 2015 року працював реалізатором у фізичної особи підприємця ОСОБА_7 Без оформлення на роботу у ФОП ОСОБА_4 і ОСОБА_7 разом з ОСОБА_1 працювала й ОСОБА_2, яка допомагала ОСОБА_8 та вела документацію в магазині. Викладене підтверджується поясненнями відповідача, позивача ОСОБА_2, свідка ОСОБА_7, копією трудового договору, укладеного між ФОП ОСОБА_7 і ОСОБА_1 (а.с.11), копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.12). ОСОБА_1 суду пояснив, що він трудовий договір укладав з фізичною особою підприємцем ОСОБА_4, а не з його дружиною ОСОБА_7

З договору про спільну діяльність, укладеного 30 серпня 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_7, вбачається, що вони домовилися про організацію спільної діяльності в сфері торгівлі будівельними матеріалами для отримання прибутку та розширення ринку збуту (а.с.75-77).

В марті 2015 року в магазинах, де працювали позивачі, була проведена інвентарізація товаро-матеріальних цінностей, в результаті якої виявлена недостача в сумі 297789 грн. 27 коп.

Сторони проти факту недостачі товарно-матеріальних цінностей в магазинах ФОП ОСОБА_7 і ОСОБА_4, розміщених за адресою: вул. Леніна, 105-а, с.Червоноармійське, Болградський район, Одеська область, де працювали позивачі, не заперечували. Позивачі лише не згодні з розміром недостачі: вони вважають, що розмір недостачі значно меньший, ніж вказує відповідач.

24 квітня 2015 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_9 написали і підписали боргові розписки про те, що вони отримали від ОСОБА_4 кожний по 150695 грн., які зобовязуються повернути ОСОБА_4 протягом трьох років (а.с.9-10), а 25 квітня 2015 року ОСОБА_4 з однієї сторони, а ОСОБА_1 та ОСОБА_9 - з другої сторони уклали договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрований в реєстрі за № 1853, згідно якому ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 301390 грн. в рівних сумах, а саме: по 150695 грн. кожному (а.с.8).

В судовому засіданні сторони не заперечували і той факт, що за договором позики від 25 квітня 2015 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошей не отримували. Однак вказаним договором, за їх думкою, визнаний факт недостачі.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меньший кількості, ніж встановлено договором.

Зібрані по справі докази безспірно підтверджують той факт, що між сторонами склалися правовідносини, що витікають не з договору позики, а з трудових правовідносин, які регулюються іншими нормами закону.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що договір позики від 25 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2, є безгрошовим, оскільки грошова сума не передавалась, і цей факт достовірно встановлений в судовому засіданні. Відповідач та його представник в судовому засіданні пояснили, що фактом отримання грошей є факт визнання позивачами суми нестачі.

Оговорена сума позики відповідає сумі недостачі товарно-матеріальних цінностей в торгових точках і складському приміщенні ФОП ОСОБА_7 і ОСОБА_4, де працювали позивачі, що підтверджується поясненнями сторін, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_10

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, нормами закону, що регулюють боргові зобов'язання за договором позики, не охоплюються.

27 листопада 2015 року ОСОБА_4 звертався із заявою в Болградський ВП Ізмаїльського ВП, де вказував на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 допустили розтрату належного йому майна на суму 297789 грн. 27 коп. В поясненнях позивачі дану обставину не заперечували. Вони лише не згодні з розміром недостачі. ОСОБА_2 ваважає, що фактична сума недостачі товаро-матеріальних цінностей має бути значно меншою (приблизно до 10000 грн.).

В судовому засіданні представник відповідача стверджував, що зобовязання про відшкодування недостачі товаро-матеріальних цінностей позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було замінено позиковим зобовязанням, тому вважав, що підстав для задоволення позову немає.

Проте погодитися із таким твердженням не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням.

Заміна боргу позиковим зобовязанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст. 604 ЦК України зобовязання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобовязання між тими самими сторонами (новація).

Зі змісту боргових розписок (а.с.10,11) і договору позики (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі по 150695 грн. кожному, а ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зобовязались повернути відповідачу таку ж суму грошових коштів.

Юридичною підставою для зобовязання, яке виникає при новації, є домовленість сторін про припинення первісного зобовязання.

Угода про заміну первісного зобовязання має договірну природу. Новація є консесуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпинювальну природу. Істотними умовами такого договору є: предмет, вказівка на колишне й нове зобовязання; те, що нове зобовязання виникає замість попереднього, яке припиняється. Про намір вчинити новацію сторони повинні зазначити в договорі.

Отже, основними умовами здійснення новації є: збереження субєктного складу зобовязання (у первісному і знову виниклому зобовязаннях виступають той самий кредитор і той самий боржник); новий правочин оформлюється укладенням сторонами так званого новаційного договору позики; дйсність первинного зобовязання.

Надані сторонами боргові розписки і договір позики не свідчать про те, що між сторонами до складання розписок і договору позики існували якісь договірні зобовязання, і була домовленість про новацію, так як в них (боргових розписках і договорі позики) не йде мова про будь-яке первинне зобовязання.

Судом встановлено, що укладення договору позики між сторонами було обумовлено фактом недостачі товарно-матеріальних цінностей за місцем роботи позивачів. У зв'язку з чим суд вважає, що волевиявлення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 при здійсненні оскаржуваної ними угоди не відповідало їх внутрішній волі, не було вільним, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання договору позики недійсним.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання договору грошової позики недійсним підлягають задоволенню.

Наявність даного рішення не перешкоджає пред'явленню ОСОБА_4 до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення суми недостачі товаро-матеріальних цінностей з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 131, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики, укладений 25 квітня 2015 року між ОСОБА_4 з одного боку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з другого боку, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу ОСОБА_6, та зареєстрований в реєстрі за № 1853.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. (а.с.1), та на користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. (а.с.2).

На рішення суду може бути подана апеляція в Апеляційний суд Одеської області протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя Калібова Марія Миколаївна