Справа № 226/832/15-ц
Справа № 2/226/594/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.1995 року, посвідченого Новогродівською державною нотаріальною конторою, їй належить двокімнатна квартира, загальною площею 43,2 кв.м, з них житловою - 25,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру зареєстровано на її ім'я Димитровським бюро технічної інвентаризації 23.10.1995 року. З 20.10.2008 року по теперішній час за її згодою за цією ж адресою зареєстрований відповідач, який є її племінником та який жодного дня не мешкав у вказаній квартирі та не з'являвся за місцем реєстрації. Будь-яких матеріальних витрат щодо утримання квартири відповідач не несе. Крім того, як їй стало відомо, відповідач у 2008 році виїхав до Російської Федерації та не має наміру повертатися. Вона є людиною похилого віку, їй важко підтримувати квартиру у належному стані, вона потребує допомоги сторонніх осіб. Також, для здійснення певних угод щодо квартири для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ній осіб. За таких обставин з 2008 року по сьогодення вона змушена сплачувати за відповідача житлово-комунальні послуги, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Реєстрація відповідача в житловому приміщенні не дозволяє їй розпоряджатися даною нерухомістю на свій розсуд і значно обмежує її законні права. Тому позивач, керуючись ст..405 ЦК України, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що реєстрація відповідача за адресою розташування належної їй квартири необхідна була останньому у зв'язку із оформленням пенсії, яку той оформив, у наступному перевів у Росію та уїхав туди.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмово сповістив суд про розгляд справи у його відсутність та про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 він визнає у повному обсязі.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.08.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Новогродівської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер 786. Право власності позивача на придбану квартиру зареєстровано у БТІ м.Димитров 23.10.1998 року у реєстровій книзі № 5 за реєстровим № 221, що підтверджується відповідним договором, розпорядженням органу приватизації №2-2137 від 04.04.1994 року, реєстраційним посвідченням Димитровського бюро технічної інвентаризації (а.с.8, 9, 10).

У даній квартирі зареєстровані: з 03.11.1995 року позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також з 29.10.2008 року племінник ОСОБА_1 - відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить довідка приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 17.03.2015 року (а.с.11).

Згідно копій паспортів, у тому числі закордонного, відповідач ОСОБА_2 є громадянином України, має дозвіл на тимчасове проживання до 18.10.2015 року у Російській Федерації. Відповідно довідок, виданих адміністрацією сільського поселення Дурасівської сільради муніципального району Чишминського району Республіки Башкортостан від 13.03.2013 року, від 20.08.2013 року, від 20.03.2014 року, від 16.09.2014 року ОСОБА_2 має дозвіл на тимчасове проживання з 18.10.2012 року по 18.10.2015 року та дійсно мешкає за адресою: Росія, АДРЕСА_2, по час надання довідок відповідно (а.с. 12-13, 16, 17, 18, 19).

Відповідно до інформації, наданої управлінням соціального захисту населення Димитровської міської ради від 20.03.2015 року позивач ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, перебуває на обліку в управлінні як отримувач житлової субсидії з 01.02.1999 року. За даною адресою позивач проживає одна, разом з нею зареєстрований, але не проживає з 2008 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

Відповідно до акту приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 17.03.2015 року, виготовленого комісією у складі спеціалістів підприємства за участю мешканців-сусідів, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2008 року по день складання акту за адресою: АДРЕСА_1, не проживав (а.с.14).

Дану обставину у удовому засіданні підтвердили допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканка квартири АДРЕСА_3, суду пояснила, що ОСОБА_1 вона знає як сусідку, яка живе у квартирі НОМЕР_1 над нею на третьому поверсі в одному под'їзді. Відносини між ними добросусідські. У будинку АДРЕСА_1 вона живе з 1979 року. ОСОБА_1 заселилася після неї, років 15 проживає в цьому домі. ОСОБА_1 з того часу, як заселилася, живе одна. В неї є дорослий син ОСОБА_4, який приїжджає та відвідує матір. Чоловіка ОСОБА_1 вона не бачила. Їй відомо, що в квартирі ОСОБА_1 зареєстрований племінник ОСОБА_3, але, щоб той мешкав в квартирі позивача, вона не бачила, один раз вона бачила відповідача з вікна більше року тому. У квартирі позивача чоловічих речей вона теж не бачила.

Свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканка квартири НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1, суду пояснила, що ОСОБА_1 вона знає як сусідку з третього поверху. Вона живе у квартирі на першому поверсі вже 12 років, ОСОБА_1 оселилася раніше за неї, живе одна. У позивача є дорослий син ОСОБА_6, який живе окремо та провідує матір. У ОСОБА_1 є племінник, який приїздив з Росії декілька років тому, можливо, і рік тому. Щоб він мешкав за вказаною адресою вона не бачила, він приїжджав у гості.

Позивач є інвалідом другої групи за зором, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 15.11.2012 року (а.с.7).

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою проживання позивача у якості повнолітнього члену її сім'ї та не є співвласником спірної житлової площі.

Також судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у житловому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з 2008 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад 6 років, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою НОМЕР_1 (дев'ять) у будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15.04.2015 року.

Суддя Ж.Є.Редько