Справа № 577/1433/15-ц
Провадження № 2/577/538/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

у складі головуючого судді Ярмак О.М.

за участі секретаря Сущенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та прохає суд розірвати шлюб нею та відповідачем, зареєстрований 6 жовтня 2007 року. Свої вимоги обгрунтовує тим, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, мають різні погляди на шлюб та сім»ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, у зв»язку з чим в сім»ї виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, відповідач, будучи в стані алкогольного сп»яніння, застосовує до неї фізичну силу. Постійні сварки між нею та відповідачем призвели до неможливості подальшого спільного проживання. З жовтня 2014 року шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинені, вони не ведуть спільне господарство та проживають окремо. Вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе. Після розірвання шлюбу її прізвище прохає залишити «ОСОБА_1». Прохає також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з»явилася, надала заяву, в якій прохає суд провести розгляд справи без її участі. У своїй заяві ОСОБА_1 зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а також зазначила, що з відповідачем вона проживає окремо, вони не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх стосунків з 5 листопада 2014 року. Строк на примирення їй не потрібен, так як вона не бажає в подальшому перебувати у шлюбі з відповідачем. Спір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, між нею та відповідачем не виник. За погодженням між ними малолітня дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею. Питання про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина вже вирішується в судовому порядку. Після розірвання шлюбу її прізвище прохає залишити «ОСОБА_1». Спір про майно між нею та ОСОБА_2 не виник. Прохає стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору, а також за надання юридичної консультації та складання позовної заяви, на що фахівцем в галузі права була витрачена одна година часу роботи (а.с. 23).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з»явився, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі. У своїй заяві відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає. З позивачкою він не веде спільне господарство та не підтримує подружніх стосунків з 5 листопада 2014 року. Майновий спір між ним та позивачкою відсутній. Не заперечує, щоб їх малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу проживав разом з позивачкою. Згоден сплатити витрати, які понесла позивачка в частині сплати нею судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., але заперечує про стягнення з нього витрат, пов»язних з наданням позивачці правової допомоги, в розмірі 350 грн. ( а.с. 27).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 6 жовтня 2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_3. В свідоцтві про народження дитини позивачка зазначена матір»ю, а відповідач - батьком (а.с. 6).

Як вбачається із заяв сторін, які вони надали до суду, малолітня дитина на даний час проживає разом з позивачкою, що підтверджується також довідкою з місця її проживання (а.с. 7). Спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, між сторонами не виник. Питання про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини сторони вирішують окремо.

У своїх заявах сторони також зазначили, що вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують подружніх стосунків з 5 листопада 2014 року (а.с. 23, 27).

Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливе та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а також інтересам їх малолітньої дитини, а тому шлюб між ними слід розірвати.

Спір про майно між сторонами не виник.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать і витрати на правову допомогу.

Позивачкою при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с. 1).

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивачки понесених судових витрат у вигляді сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., але заперечує проти стягнення з нього на користь ОСОБА_1 понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 350 грн. 00 коп. (а.с. 27).

Суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Як роз»яснено в п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013 ).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

В рішенні від 16.11.2000 року №13-рп/2000 Конституційний Суд України, зазначив, що аналіз чинного законодавства України з питання визначення певного кола суб»єктів надання правової допомоги та їх повноваження, дає підстави визначити, зокрема, такі види суб»єктів надання правової допомоги: державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо); адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (частина друга статті 59 Конституції України); суб»єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України; об»єднання громадян для здійснення і захисту своїх прав і свобод (частина перша статті 36 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Встановлено, що правову допомогу позивачці надавала ОСОБА_4, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, має право займатися діяльністю у галузі права (а.с. 10). Між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 19 січня 2015 року був укладений договір про надання юридичних послуг, а саме, надання консультації та складання позовної заяви про розірвання шлюбу. Вказаним договором визначено, що за надання вказаних послуг ОСОБА_1 має сплатити 350 грн. (а.с. 9). Кошти в розмірі 350 грн. 00 коп. були сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 19 січня 2015 року (а.с. 8).

З огляду на положення ст. 204 ЦК України, відсутні підстави ставити під сумнів договір про надання послуг від 19 січня 2015 року, він є чинним.

Як роз»яснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10 витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов»язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

ОСОБА_4 виконала взяті на себе зобов»язання за договором про надання юридичних послуг від 19 січня 2015 року, надавши ОСОБА_1 консультацію та склавши позовну заяву про розірвання шлюбу.

Із заяви позивачки ОСОБА_1 вбачається, що фахівцем в галузі права ОСОБА_4 на надання їй консультації та на складання позовної заяви була витрачена 1 година роботи (а.с. 23).

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальну заробітну плату з 1 січня встановлено в розмірі 1218 грн., у погодинному розмірі - 7 грн. 29 коп.

З вищенаведених норм законів вбачається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі не може перевищувати 487 грн. 20 коп. (1218 грн. х 40%) та бути нижчим 7 грн. 29 коп.

За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи, граничний (максимальний) та мінімальний розміри компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати на правову допомогу в розмірі 350 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 104, 105, 110 -112, 115 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 1 Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», п. п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, ст. ст. 10, 57-60, 88, 84, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 6 жовтня 2007 року у виконкомі Ленінської сільської ради Кролевецького району Сумської області, актовий запис № 7.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити «ОСОБА_1».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.), а також за надання правової допомоги в розмірі 350 грн. 00 коп. (триста п»ятдесят грн.00 коп.), всього 593 грн. 60 коп. (п»ятсот дев»яносто три грн. 60 коп).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ярмак О. М.