Справа № 162/2560/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Провадження № 22-ц/773/568/15 Категорія: 39 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Мудренко Л.І., Матвійчук Л.В.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області про стягнення належної спадкодавцеві суми пенсії,

за апеляційною скаргою відповідача управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області на рішення Любешівського районного суду від 09 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любешівського районного суду від 09.02.2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в Любешівському районі Волинської області на користь ОСОБА_1 належні на день смерті спадкодавцеві ОСОБА_2, але не одержані ним за життя 46460 грн. 59 коп. пенсійних виплат.

Понесені позивачем судові витрати в сумі 464 грн. 61 коп. компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі відповідач УПФУ в Любешівському районі Волинської області, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що спадкодавцеві ОСОБА_2 на підставі рішень суду УПФУ у Любешівському районі Волинської області було нараховано, але не виплачено 46460 грн. 59 коп. пенсійних виплат, які увійшли до складу спадщину, а тому позивач, як спадкоємець останнього, має право на отримання цих виплат.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановами Любешівського районного суду Волинської області від 05.08.2011 року та 26.01.2012 року в адміністративних справах за позовами ОСОБА_2 до УПФУ в Любешівському районі Волинської області зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити за період з 11 січня по 22 липня 2011 року державну та додаткову пенсії відповідно до статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ, з 17.12.2010 року по 22.07.2011 року, а саме підвищення до пенсії, яке передбачене статтею 39 цього Закону (а.с.11,12, 14).

На виконання судових рішень виконавчою службою ВДВС Любешівського РУЮ від 17.10.2011 року та від 04.05.2012 року були відкриті виконавчі провадження (а.с.13, 15).

Відповідно до довідок УПФУ в Любешівському районі Волинської області від 27.03.2013 року №№ 4483, 4487 ОСОБА_2 відповідно до зазначених судових рішень та постанов про відкриття виконавчих проваджень нараховано борг на загальну суму 46460 грн. 59 коп. (а.с.16,17).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 18.06.2012 року ОСОБА_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_1

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 05.08.2013 року державним нотаріусом Любешівського нотаріального округу Кухом В.І., позивач прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, у тому числі на невиплачену заборгованість по недоотриманій спадкодавцем пенсії на підставі рішень судів на суму 45444,49 грн. та 1016,10 грн., які були включені у зазначене свідоцтво (а.с.9)..

У відповідності до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч. ч. 1, 3, 5 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1296 ЦК передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 1227 ЦК визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до п. п. 1, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 141/2013 від 18 березня 2013 року, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Одним з його основних завдань є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством тощо.

Відповідно до чинного у даний час Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, яке затверджене постановою правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань серед іншого: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій тощо.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову, оскільки спадкодавцю до дня його смерті був нарахований борг по пенсійних виплатах в сумі 46460 грн. 59 коп., однак ці виплати не отримані ним за життя, а тому позивач у відповідності до ст. 1227 ЦК України успадкувала право на отримання цих виплат, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 05.08.2013 року.

Покликання відповідача в своїх доводах апеляційної скарги на постанову Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року, Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", є безпідставними, оскільки положення вказаних нормативно-правових актів регулюють порядок погашення заборгованості по рішеннях суду і не регулюють правовідносин пов'язаних із спадкуванням вже нарахованих, але не виплачених за життя спадкодавця пенсійних виплат. Дані правовідносини врегульовані ст. 1227 ЦК України, яка і підлягає в даному випадку до застосування. Положення названих нормативно-правових актів стосуються порядку виконання судових рішень, ухвалених на користь заявників, в тому числі і пенсіонерів, про стягнення на їх користь з державного органу сум пенсій чи інших соціальних виплат, і не можуть бути перешкодою для стягнення нарахованих, але не виплачених цим особам зазначених виплат в користь їхніх спадкоємців, як це мало місце в розглядуваному випадку.

Посилання відповідача на те, що він не є розпорядником кредитів, у зв'язку з чим з нього не можна стягувати згадані суми пенсій, є неспроможними, оскільки за наявними в цій справі довідками (а.с.16, 17) саме за вказаним місцевим органом пенсійного фонду обліковується заборгованість з невиплачених ОСОБА_2 сум пенсій у згаданому розмірі, через що цей борг підлягає стягненню з цього державного органу пенсійного забезпечення.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача управління Пенсійного фонду України в Любешівському районі Волинської області відхилити.

Рішення Любешівського районного суду від 09 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: