УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

при секретарі Іванову А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді подання державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, -

Встановив:

Державний виконавець Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_1, звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань. Вказав у поданні, що в Ленінському ВДВС Кіровоградського МУЮ знаходиться виконавче провадження відкрите за виконавчим листом № 2/405/2339/13 виданим 09.04.2014 р. Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 20.11.1995 р.н аліменти в рбзмірі 1/10 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18.12.2013 р. і до 30.06.2015 року.

Просить тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобовязань.

Державний виконавець Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, подання державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_1, про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань необхідно задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (п. 5).

Відповідно до ст. 8 Закону № 3857-XII вирішення спорів про відмову в оформленні паспорта чи продовження терміну його дії або тимчасове затримання паспорта чи його вилучення можуть бути оскаржені громадянином до суду за місцем його проживання. У разі відмови громадянину України у виїзді за кордон з підстав, передбачених пунктами 1, 2 і 6 ч. 1 ст. 6 цього Закону, він може оскаржити цю дію у судовому порядку за місцем свого проживання. Відмова у виїзді з України з підстав, передбачених пунктами 3 5 і 9 ч. 1 ст. 6 цього Закону, оскарженню не підлягає.

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення вїзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" (далі Закон № 606-XIV).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК) доповнено ст. 3771, якою врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Судом встановлено, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання рішення суду державним виконавцем 13.08.2014 та повторно 11.02.2015 року направлено запити до ВДАІ УМВС України, ООБТІ, ДПІ у м. Кіровограді, управління пенсійного фонду України в м. Кіровограді про наявність зареєстрованого за боржником на праві власності рухомого та нерухомого майна а також відкритих рахунків в кредитних, банківських установах та джерела доходів.

Боржнику неодноразово направлялися вимоги про явку до Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ, від 13.08.2014 року,23.12.2014 року, боржник на вимоги до відділу не з»явився.

22.08.2014року державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника до відділу, згідно матеріалів які надійшли від Кіровоградського МВ УМВС боржник тривалий час не проживає за даною адресою.

Згідно довідки ДПСУ боржник як фізична особа-підприємець на податковому обліку в кіровоградській ОДПІ не перебуває.

Згідно довідки боржник не має відкритих рахунків у банках, довідки УПФУ м.Кіровограда боржник на обліку як отримувач пенсії та в трудових відносинах з роботодавцями не перебуває.

Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме ОСОБА_2 не має зареєстрованого права власності на нерухоме майно в м. Кіровограді та Кіровоградському районі.

18.09.2014 року до відділу надійшла письмова заява боржника про перерахування заборгованості згідно виконавчого листа, що свідчить про те що боржник ознайомлений з виконавчим листом №2/405/2339/13, про те квитанцій про сплату по вищезазначеному

виконавчому документу не надав.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що факти викладені у поданні знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому є підстави щодо застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України стосовно ОСОБА_2.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.. 377-1 ЦПК України, -

У х в а л и в:

Подання державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, у праві виїзду за межі України задовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання ним зобовязань.

Виконання ухвали покласти на органи державної прикордонної служби.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко