Справа № 2-4460/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2015 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Куцоконя Ю.П.,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

представника ПрАТ «АІСЕ Україна» Онищенка О.А.,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Жуковської С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному справу за позовом приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Представник приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна») Онищенко О.А. в судовому засіданні позов підтримав і просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» 8866 грн 99 коп боргу за угодою № 73191 від 29 квітня 2004 року та 208 грн 67 коп судових витрат по справі, що складаються з судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29 квітня 2004 року між закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_3 було укладено угоду № 73191 та підписано додатки № 1 та № 2, які є невід'ємною частиною вказаної угоди, на придбання автомобіля на умовах передбачених угодою.

Відповідно до умов вказаної угоди ОСОБА_3 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84 щомісячних повних внесків у рахунок оплати вартості придбаного автомобіля.

Проте ОСОБА_3 своїх зобов'язань за вказаною угодою належним чином не виконав, оскільки починаючи з квітня 2010 року припинив сплачувати щомісячні внески, а тому в нього утворилась заборгованість у розмірі 8866 грн 99 коп, що складається із чистих внесків в сумі 6608 грн 35 коп та адміністративних внесків в сумі 2258 грн 64 коп.

На забезпечення виконання умов угоди № 73191 від 29 квітня 2004 року, 10 серпня 2007 року між закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого останні зобов'язалися солідарно відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання ОСОБА_3 зобов'язань, що виникають з угоди.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за угодою № 73191 від 29 квітня 2004 року, позивачем на адресу відповідачів направлялась вимога про одноразову сплату всієї суми заборгованості ОСОБА_3 не пізніше 15 листопада 2010 року. Проте станом на січень 2011 року вимога про повернення суми боргу виконана не була, а тому позивач вимушений звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Зустрічний позов ОСОБА_3 вважає безпідставним і в задоволенні зустрічного позову просить суд відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Жуковська С.А. в судовому засіданні позов ПрАТ «АІСЕ Україна» не визнала і в задоволенні позову просить суд відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 підтримала і просить суд визнати недійсною угоду від 29 квітня 2004 року № 73191 з додатками № 1 та № 2 до неї, визнати, що ПрАТ «АІСЕ Україна» набуло кошти, сплачені ОСОБА_3, в сумі 21300 грн 85 коп без достатньої правової підстави та стягнути з ПрАТ «АІСЕ Україна» на користь ОСОБА_3 на підставі статті 230 ЦК України подвійну суму завданих йому збитків у розмірі 42601 грн 70 коп та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

На заперечення позовних вимог ПрАТ «АІСЕ Україна» та в обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що предметом оспорюваної угоди фактично є придбання автомобіля через систему «Автоплан» за ціною 35955 грн. ОСОБА_3 сплатив вартість вказаного автомобіля в розмірі 76070 грн 85 коп, проте фактично придбав автомобіль марки «Чері Амулет А-5». Різниця вартості придбаного автомобіля з урахуванням обумовлених угодою адміністративних витрат і фактично сплачених внесків становить 21300 грн 85 коп, які, як вважає відповідач ОСОБА_3, позивачем набуті безпідставно.

Вказує на те, що оспорюваною угодою ПрАТ «АІСЕ Україна» здійснено формування та експлуатацію пірамідальної схеми, яка передбачає надання споживачам компенсації за сплачені кошти виключно за рахунок залучення інших споживачів, що прямо заборонено статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому правочин, вчинений з використанням такої схеми, є недійсним.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на неодноразові виклики в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких заперечень проти позову не подали.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «АІСЕ Україна» є обґрунтованими та доведеними, а тому позов ПрАТ «АІСЕ Україна» підлягає задоволенню повністю. Зустрічний позов ОСОБА_3 суд визнає недоведеним та безпідставним, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що 29 квітня 2004 року між ОСОБА_3 та закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПрАТ «АІСЕ Україна», було укладено угоду № 73191 (далі - угода), предметом якї є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до угоди через систему «Автоплан», організовану фірмою. Опис діяльності вказаної системи міститься у правилах діяльності «Автоплану» (додаток № 2 до угоди). Додатки № 1 та № 2 є невід'ємними складовими частинами угоди, що передбачен статтею 10 угоди.

Відповідно до умов додатку № 1 до угоди, предметом угоди є система послуг, спрямованих на придбання автомобіля «Дачія Соленза Пріма» за ціною 35955 грн, в ціну якого було закладено сумарний розмір повних внесків, які, в свою чергу, включали в себе чисті внески, адміністративні витрати та страхові внески. Фактично ціна автомобіля складає ціну угоди.

Згідно статті 4 угоди відповідач ОСОБА_3 зобов'язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 84-х щомісячних повних внесків.

Відповідно до термінології, визначеної у додатку № 2 до угоди, повний внесок - це платіж, що складається з суми чистого внеску, адміністративних витрат та страхового внеску, і підлягає сплаті учасником системи; чистий внесок - це частина повного внеску, розмір якої визначається шляхом ділення ціни автомобіля на кількість внесків, зазначених у графіку внесків; адміністративні витрати - це плата за послуги фірми з організації діяльності Автоплану.

Як встановлено пунктом 3.1. статті 3 додатку № 2 до угоди, ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, яка щомісячно встановлюється виробником та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця.

Як передбачено пунктом 10.1. статті 10 додатку № 2 до угоди, якщо протягом терміну дії угоди виробник та/або імпортер здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти модель автомобіля, зазначену у додатку № 1, фірма зобов'язується замінити її новою моделлю або іншим автомобілем. Ціна нової моделі або автомобіля буде дійсною для розрахунку повного внеску для сплати усіма учасниками групи.

Судом встановлено, що у серпні 2007 року відповідач ОСОБА_3, відповідно до угоди, отримав автомобіль «Чері Амулет А-5», який зареєстрував на своє ім'я в органах ДАІ (реєстраційний номер НОМЕР_1), про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВКС № 034268 від 28 серпня 2007 року.

Судом також встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 протягом травня 2004 року - березня 2010 року було сплачено 75 повних внесків з 84-х передбачених угодою, після чого сплату внесків відповідач припинив.

З наданого позивачем розрахунку слідує, що загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_3 за угодою становить 8866 грн 99 коп (9 повних внесків).

Оскільки розрахунок заборгованості проведений позивачем відповідно до умов угоди, він приймається судом до уваги.

Статтями 3,6,203,626,627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6,627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки судом встановлено, що автомобіль за угодою № 73191 від 29 квітня 2004 року відповідачем ОСОБА_3 отриманий, а оплата за угодою проведена ним не у повному обсязі, заборгованість за угодою у розмірі 8866 грн 99 коп, враховуючи вимоги статей 553,554 ЦК України, підлягає стягненню на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» солідарно з ОСОБА_3, як боржника, та ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як поручителів.

Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом щодо недійсності укладеної між сторонами угоди, суд враховує наступне.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 посилається на те, що оспорювана ним угода передбачає формування та експлуатацію пірамідальної схеми, яка передбачає надання споживачам компенсації за сплачені кошти, виключно за рахунок залучення інших споживачів, що заборонено вимогами статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому правочин, що вчинений з використанням такої схеми, є недійсним.

Аналіз умов угоди, додатків до неї та Правил діяльності «Автоплан», дає підстави вважати, що система придбання автомобіля «Автоплан», яка передбачена оспорюваним договором, полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, зокрема автомобіль, які стають учасниками такої системи. Тобто товариство надає учасникам послуги, що спрямовані на придбання автомобіля на основі системи «Автоплан», які полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні у групах асигнаційних актів, та інших послуг, передбачених угодою.

Таким чином, діяльність ПрАТ «АІСЕ Україна» щодо формування груп учасників, організації і проведення у групах асигнаційних актів та інших послуг, передбачених угодою, підпадає під поняття «фінансова послуга».

Відповідно до частини п'ятої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» слід розуміти операцію з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом 11, відповідно до положень якого до фінансованих послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до вказаного Закону Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на підставі розпорядження від 09 жовтня 2012 року № 1676 затверджено Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови).

Вказаними Ліцензійними умовами було закріплено визначення, сутність, правовий статус учасників (та вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах.

Відповідно до пункту 1.2 частини 1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що схемою придбання товарів у групах для кожного споживача відбувається, у тому числі і за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами - учасниками полягає тільки у часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому результаті товар одержать всі учасники, за умови виконання ними умов договору.

Таким чином, якщо умовами договору передбачено одержання споживачем необхідного йому товару, визначено умови, за яких товар може бути одержаний, то до такого правочину не може бути застосовано визначення «пірамідальної схеми», як того просить ОСОБА_3 за зустрічним позовом.

Приймаючи до уваги, що угода між сторонами була укладена 29 квітня 2004 року, а Ліцензійні умови Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, були затверджені розпорядження лише 09 жовтня 2012 року, відсутність у позивача на час укладення угоди відповідної ліцензії не може заперечувати правомірності надання товариством послуг з купівлі автомобілів у групах учасників відповідно до системи «Автоплан».

Оскільки судом не встановлено підстав для визнання угоди недійсною, на які посилається відповідач ОСОБА_3 у зустрічному позові, відсутні і підстави для стягнення з ПрАТ «АІСЕ Україна» на його користь збитків та моральної шкоди.

В судовому засіданні представник ПрАТ «АІСЕ Україна» Онищенко О.А., крім іншого, просить суд вирішити питання про поворот виконання, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2013 року з ПрАТ «АІСЕ Україна» на користь ОСОБА_3 було стягнуто 21300 грн 85 коп. Вказане рішення було виконане, але в подальшому було скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року.

Відповідно до вимог частини другої статті 380 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернено на новий розгляд, а при новому розгляді справи в позові відмовлено або позовні вимоги задоволено в меншому розмірі, або провадження у справі закрито чи заяву залишено без розгляду, суд, ухвалюючи рішення, повинен зобов'язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,214,215,218,223,292,294,380 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 з кожного окремо, солідарно з ОСОБА_3, на користь приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» 8866 (вісім тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 99 копійок боргу за угодою № 73191 від 29 квітня 2004 року та 208 (двісті вісім) гривень 67 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання угоди недійсною та стягнення збитків відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути приватному акціонерному товариству «АІСЕ Україна» безпідставно стягнені з нього 21300 (двадцять одну тисячу триста) гривень 85 копійок за скасованим рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 серпня 2013 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 20 квітня 2015 року.

Суддя: