Справа № 297/1625/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Берегово

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Драб В. І., при секретарі Гарані О. А., за участю позивача ОСОБА_1, його представника за договором адвоката ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, її представника за договором адвоката ОСОБА_4, представника третьої особи за довіреністю ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_7 міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення.

Позов мотивований тим, що 30 листопада 2000 року виконавчим комітетом ОСОБА_7 міської ради Закарпатської області було прийнято рішення № 583, на підставі якого 30 січня 2001 року позивачу було видано ордер на жиле приміщення № 219 квартиру № 1 в багатоквартирному будинку № 124, що знаходиться по вулиці Шевченка в місті Берегові Закарпатської області (далі Квартира).

На даний час він користується вказаною Квартирою на підставі типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, укладеного між виконавчим комітетом ОСОБА_7 міської ради Закарпатської області і ним 17 червня 2004 року.

У 2004 році познайомився з ОСОБА_3, з якою згодом у нього завязались стосунки.

Десь у тому ж році відповідачка ОСОБА_3 разом зі своєю матірю ОСОБА_6 переїхали жити в найману ним Квартиру. При цьому, відповідачка ОСОБА_3 має свою власну квартиру в м. Берегові по вул. Сечені, 7/13, в якій наразі проживає її син.

З кінця 2011 року відносини позивача з відповідачками почали стрімко погіршуватися. Останні своєю поведінкою систематично порушують загальноприйняті правила співжиття, створюють обстановку, за якою спільне проживання з ними стає неможливим.

Відповідачки не проявляють ніякої поваги до позивача, вони дозволяють собі нецензурні висловлювання на його адресу, поводяться з ним вкрай зневажливо, ображають та принижують. При цьому, ОСОБА_3 регулярно влаштовує безпричинні сварки та скандали.

Позивач зазнає значних незручностей через те, що в найманій ним Квартирі мешкають особи, з якими він вже тривалий час перебуває у неприязних відносинах.

Попри численні прохання позивача, відповідачки виселятися з Квартири не бажають, продовжують займати більшу її частину, чим вчиняють йому перешкоди у вільному користуванні своєю власністю.

Подальше проживання відповідачок у Квартирі порушуватиме права позивача, як наймача, на вільне користування найманим майном. Враховуючи, що ордер на жиле приміщення Квартиру був виданий на імя позивача, відповідачки в нього не включені, членами його сімї такі не є, то останні в розумінні закону вважаються тимчасовими мешканцями.

Таким чином, просив їх виселити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Пояснив, що квартиру він отримав як молодий спеціаліст від Совхоз-заводу «Берегівський». Раніше вони з відповідачкою ОСОБА_3 жили разом, у них були близькі стосунки, але наразі їх нічого не звязує. Вважає, що краще розійтися по-мирному. ОСОБА_3 періодично влаштовує скандали, з цього приводу звертався у міліцію.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні також підтримав позов і пояснив, що із-за проживання у квартирі позивача відповідачок перший не може влаштувати особисте життя, навіть не може спокійно когось привести у гості. Відповідачі мають дві інші квартири, у яких можуть проживати, тому вони не будуть виселені «на вулицю». Більше того, раніше вони мали у власності чотири квартири, дві з яких син ОСОБА_3 програв.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила проти позову, вказавши, що вона переїхала жити до позивача зі своєю смертельно хворою донькою, і лише по його проханню. ОСОБА_8 взяв на себе обовязок створити сімю з нею та забезпечувати її. Мати приїхала жити до них лише у 2007 році, і також за згодою позивача. Вони разом вкладали зароблені кошти у квартиру, і зокрема - 10000 доларів половину за квартиру, яку мати продала у м. Рівне. Не відповідає дійсності те, що син програв квартири; дві її квартири мають малу житлову площу, тому вона не в змозі з хворою та старою матірю переїхати до однієї з них.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти позову з аналогічних підстав.

Відповідачка ОСОБА_6 у судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду.

Представник третьої особи ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що 16 грудня 2015 року виїздом комісії ОСОБА_7 міської ради було проведено обстеження умов проживання двох житлових квартир за адресою м. Берегове, вул. Сечені, 7/13 та АДРЕСА_1; залишила вирішення спору на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Так, Главою 3 Житлового кодексу Української РСР встановлені правила користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Зокрема, статтею 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до статті 98 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових жильців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання (ч. 1 ст. 99 ЖК УРСР).

Згідно зі статтею 818 Цивільного кодексу Україн и, наймач та особи, які постійно проживають разом з ним, за їхньою взаємною згодою та з попереднім повідомленням наймодавця можуть дозволити тимчасове проживання у помешканні іншої особи (осіб) без стягнення плати за користування житлом (тимчасових мешканців). Тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання.

За приписами частини першої статті 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За таких обставин, вимога ОСОБА_1 наймача житла квартири за адресою АДРЕСА_2 про виселення тимчасових жильців ОСОБА_3 та ОСОБА_6 без надання іншого житла є правомірною і обгрунтованою та підлягає до задоволення. Більше того, відповідачки мають можливість проживати у двох інших квартирах, і тому таке виселення не спричинить суттєвого ущемлення їх інтересів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 16, 818 Цивільного кодексу України, ст.ст. 98, 99, 116 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Драб В. І.