АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/2329/14-ц 22-ц/774/618/К/15
Справа № 193/2329/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/618/К/14 суддя Патинка А.Г.
Категорія - 27 ( ІV ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

при секретарі: Булах К.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3, треті особи Реєстраційна Служба Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, Софіївський районний сектор Головного управління департаменту міграційної служби Управління Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Особи, що беруть участь у розгляді справи:

представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - Подолінний Роман Георгійович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що 02.07.2008 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № KRP0GK за умовами якого останній отримав кредит на суму 46 784,48 грн. під 20,4% річних, який вподальшому було збільшено до 24,96% річних, з кінцевим терміном погашення 02.07.2018 року.

В забезпечення кредитного договору було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Оскільки боржником зобов`язання належним чином не виконується, утворилась заборгованість за кредитним договором.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRP0GK від 02 липня 2008 року в розмірі 46590,47 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 42,50 кв.м., житловою площею 23,10 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KRP0GK від 02 липня 2008 року) Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо реєстрації права власності у Державній Реєстраційній службі України на нерухоме майно (та земельну ділянку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_3, для чого надати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в т.ч., але не виключно, заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ "ПриватБанк" право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1, надати право ПАТ КБ "ПриватБанк" отримувати довідки з БТІ, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також виселити ОСОБА_3, який зареєстрований та/або проживає у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входить питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 20 січня 2015 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Реєстраційну Службу Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області та Софіївський районний сектор Головного управління департаменту міграційної служби Управління Дніпропетровської області.

Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Так, судом не було враховано, що позивач набув права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з несвоєчасним та неповним погашенням позичальником чергових платежів за кредитним договором, що передбачено ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та п. 18.8.1 Договору іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позову з підстав неспівмірності суми заборгованості та вартості предмета іпотеки, суд, по-перше, не з'ясував чи завдано збитків іпотекодержателю, що передбачено ст. 39 Закону України "Про іпотеку", по-друге, не з'ясував вартість іпотечного майна на теперішній час та не взяв до уваги приписи ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено порядок розподілу коштів у разі якщо ціна предмета іпотеки перевищує розмір заборгованості.

Відмовляючи в позові через нез'ясованість наявності у відповідача іншого житла, суд не взяв до уваги положення ст. 130 ЦПК України, згідно якої саме на суд покладено обов'язок по з'ясуванню даних обставин.

Крім того, додаткова угода до кредитного договору містить всі необхідні паспортні дані відповідача та підписана ним особисто, а тому суд не мав підстав відхиляти таку угоду як доказ по справі.

Відповідач ОСОБА_3 будучи завчасно (24.03.2015 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому судової повістки про виклик в судове засідання на 07.04.2015 року - а.с. 128), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - Подолінного Р.Г., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що вартість предмета іпотеки не визначена, розмір заборгованості за кредитним договором визначено за відсотковою ставкою, яка була збільшена банком самостійно з 2009 року, не встановлено наявність у відповідача іншого житла та, враховуючи термін дії кредитного договору до 02 липня 2018 року, відповідач ще має можливість відновити платіжну дисципліну та виконувати свої кредитні зобов'язання належним чином.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 02.07.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № KRР0GK, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у розмірі 46 784,48 грн. на придбання нерухомості з кінцевим терміном повернення 02.07.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту Період сплати, який визначено з " 2" по " 6" число кожного місяця, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за надання додаткового моніторингу.

При цьому, згідно п. 5.1., п. 8.4 цього Договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

З 01 лютого 2009 року позивач збільшив відсоткову ставку за кредитним договором до 24,96 % на рік (а.с. 22).

31 серпня 2011 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № KRР0GK від 02 липня 2008 року за умовами якою збільшено розмір відсотків за кредитом до 2,08% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, розмір винагороди за надання фінансового інструменту до 3% від суми наданого кредиту, а винагороди за резервування ресурсів до 5,04% річних (а.с. 24,25).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором та Додаткової угоди до нього, станом на 17.09.2014 року виникла заборгованість, яку позивач визначив у розмірі 46 590,47 грн., у тому числі: 35 676,65 грн. - заборгованість за кредитом, 6 574,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 728,23 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 1154,71 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - фіксована частина, 2 206,69 грн. - процентна складова.

При перевірці наданого позивачем розрахунку заборгованості суд першої інстанції прийшов до висновку щодо неправомірності підвищення процентної ставки за кредитним договором, що не відповідає дійсності.

Письмовими повідомленнями банк повідомляв ОСОБА_3 про підвищення розміру процентної ставки за користування грошовими коштами до 24,96 % на рік (а.с. 22).

Вимоги банку не суперечать умовам договору, які визначені сторонами і погоджені ними.

Так, згідно п. 2.3.1. цього Договору банк має право в односторонньому порядку збільшити розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного Договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому, Банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору кредитор відповідно до умов договору може змінити розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі настання обставин, зазначених у договорі.

Як убачається з матеріалів справи і не спростовано в суді, банком дотримано визначену договором процедуру збільшення відсоткової ставки.

Крім того, 31 серпня 2011 року сторони підписали Додаткову угоду до Кредитного договору № KRР0GK від 02 липня 2008 року, за умовами якої ОСОБА_3 погодився на збільшення відсотків за користування кредитом до 2,08% на місяць, що фактично становить 24,96 % на рік.

Зважаючи на те, що підвищення процентної ставки з 01 лютого 2009 року відбулося у відповідності до норм законодавства України, чинного на той час, та ОСОБА_3 не оспорював законності такого підвищення та навіть уклав з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" додаткову угоду щодо підвищення процентів за користування кредитом, колегія суддів приходить до висновку про правомірність підвищення процентної ставки та відсутність підстав у суду першої інстанції вдаватись до аналізу Додаткової угоди до Кредитного договору № KRР0GK від 02 липня 2008 року, чинність якої сторонами не оспорюється.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Таким чином, враховуючи звернення ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у 03 грудня 2014 року, стягнення неустойки проводиться за останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду та становить 878,87 грн. (а.с. 8-11).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що загальна сума заборгованості за Кредитним договором № KRР0GK від 02 липня 2008 року та Додатковою угодою від 31 серпня 2011 року, яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на 17.09.2014 року становить 46 314,63 грн., у тому числі: 35 676,65 грн. - заборгованість за кредитом, 6 574,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 728,23 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 878,87 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - фіксована частина, 2 206,69 грн. - процентна складова.

02 липня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", та ОСОБА_3, в забезпечення виконання його зобов'язань за кредитним договором № KRР0GK від 02 липня 2008 року, укладено іпотечний договір № KRР0GK, за яким ОСОБА_3 передав, а ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 42,50 кв.м., житловою площею 23,10 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3

Пунктом 18.8.1 договору іпотеки передбачено, що Іпотекодержатель (ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") має право звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо: в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані (а.с. 26-28).

Звертаючись до суду з позовом, представник ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" послався на наведені вище обставини та просив суд у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.528 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогам ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Так, укладаючи 02.07.2008 року договір іпотеки, сторони домовилися про набуття, зміну або припинення своїх прав та обов'язків, закріпивши їх в договорі, який ними підписано (а.с. 26-28).

Пунктом 24 Договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду.

При цьому, сторони погодились, що вартість предмета іпотеки становить 61 536,00 гривень, тоді як його вартість згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно становить 13 371,00 грн. (а.с. 28).

Підписавши вказаний договір, відповідач погодився із його змістом, в тому числі й зі змістом пункту 24 щодо права Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки, відповідно до принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України), сторони договору на власний розсуд визначають його зміст і формулюють його конкретні умови, якщо тільки зміст якої-небудь умови імперативно не визначений законом чи іншими правовими актами, колегія суддів приходить до висновку про можливість захисту порушених прав позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про іпотеку" взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2014 року позивач на виконання приписів 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" направив на адресу відповідача письмову вимогу про усунення порушення (а.с. 12-14), яка отримана останнім 16.08.2014 року (а.с. 15).

Відмовивши позивачеві в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд фактично припинив дію договору іпотеки, чим позбавив позивача на задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна.

Колегія суддів вважає, що посилання суду на неспівмірність розміру заборгованості та вартості предмета іпотеки не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такий висновок судів не ґрунтується на нормах відповідних законів. Наслідки того, що ціна предмету іпотеки перевищує розмір заборгованості, визначено у ст. 38 Закону.

Так, у ст. 38 Закону передбачено порядок розподілу коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, а саме, розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Крім того, відповідач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився та, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції, не заявляв про неспівмірність суми заборгованості за кредитом вартості іпотечного майна.

Відповідно до ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Оскільки п.2.7 Глава 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МУЮ від 22.02.2012 року №296/5 передбачено посвідчення договорів при продажу іпотекодержателем предмета іпотеки за загальними правилами посвідчення договорів відчуження, тобто з витребуванням правоустановчих документів, наданням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідки про склад сім'ї власника житлової нерухомості з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловими будинками, квартирою, кімнатою або їх частиною, за їх наявності згода органу опіки і піклування, витребування згоди другого з подружжя, якщо майно є спільною сумісною власністю подружжя та ін., а згідно п. 29 Договору іпотеки № KRР0GK від 02 липня 2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", для чого іпотекодавець (ОСОБА_3). надав право іпотекодержателю (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") здійснювати всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т.ч. отримувати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАК" щодо надання йому певних повноважень для продажу предмета іпотеки є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість звернути стягнення на предмет іпотеки: будинок з господарчими будівлями та спорудами, що складається із: житлового будинку - А глинобитний обл. цеглою, літньої кухні - Б глинобитна абл. Цеглою, туалет - В цегла, водоколонка - ІІ цегла, забор - І дерево, замощення - ІІІ асфальст, житловою площею 23,1 кв.м. та загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3 та розташоване на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо реєстрації права власності у Державній Реєстраційній службі України на нерухоме майно (та земельну ділянку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_3,, для чого надати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в т.ч., але не виключно, заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ "ПриватБанк" право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1, надати право ПАТ КБ "ПриватБанк" отримувати довідки з БТІ, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайній ціні на цей вид майна, для задоволення вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" по кредитному договору № KRP0GK від 02 липня 2008 року станом на 17.09.2014 року в розмірі 46 314,63 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

В п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 грудня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" роз'яснено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення ч.3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст. 40 Закону України "Про іпотеку", яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення (відповідно до ст. 33 вказаного Закону, це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя) та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволеними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (ч.2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку") іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням.

Відповідно до ст. 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.2014 року позивач на виконання приписів ст. 40 Закону України "Про іпотеку" направив на адресу відповідача письмову вимогу про добровільне звільнення ним будинку АДРЕСА_1 разом з усіма членами сім'ї (а.с. 12-14), яка отримана останнім 16.08.2014 року (а.с. 15), однак на теперішній час не виконана, а тому ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" набув права ставити перед судом питання про примусове виселення відповідача з предмета іпотеки та його вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення

права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а тому вимоги ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входить питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку, судовому захисту не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права згідно п. 4 ч. 1 ст. 209 ЦПК України та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 1 401,69 гривень (706,74 грн. - за розгляд справи у суді першої інстанції (а.с. 2) + 232,95 грн. - за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції (а.с. 95) + 462,00 - оплата оголошення в газеті про виклик відповідача у судове засідання в суді першої інстанції (а.с. 55) = 1 401,69 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" - задовольнити частково.

Заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_3, треті особи Реєстраційна Служба Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, Софіївський районний сектор Головного управління департаменту міграційної служби Управління Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KRP0GK від 02 липня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок з господарчими будівлями та спорудами, що складається із: житлового будинку - А глинобитний обл. цеглою, літньої кухні - Б глинобитна абл. Цеглою, туалет - В цегла, водоколонка - ІІ цегла, забор - І дерево, замощення - ІІІ асфальст, житловою площею 23,1 кв.м. та загальною площею 42,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3 та розташоване на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3 на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у уповноважених державою фізичних осіб, які здійснюють нотаріальну діяльність, відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням повноваження ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо реєстрації права власності у Державній Реєстраційній службі України на нерухоме майно (та земельну ділянку), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_3, для чого надати право подавати, отримувати та розписуватись на необхідних документах згідно діючого законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (в т.ч., але не виключно, заяви, картки, рішення та витяги), надати ПАТ КБ "ПриватБанк" право отримувати у відповідних органах довідку про відсутність зареєстрованих осіб у жилому будинку за адресою: АДРЕСА_1, надати право ПАТ КБ "ПриватБанк" отримувати довідки з БТІ, з можливістю здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайній ціні на цей вид майна.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, у встановленому законом порядку, задовольнити в повному обсязі вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" по кредитному договору № KRP0GK від 02 липня 2008 року станом на 17.09.2014 року в розмірі 46 314 (сорок шість тисяч триста чотирнадцять) гривень 63 копійки, у тому числі: 35 676,65 грн. - заборгованість за кредитом, 6 574,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 728,23 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 878,87 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи: 250,00 грн. - фіксована частина, 2 206,69 грн. - процентна складова.

Виселити ОСОБА_3 із будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" судові витрати по справі в сумі 1 401 гривень 69 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: