АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5853/2015 Головуючий у першій інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представника стягувача

ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника боржника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року про примусове проникнення до житла за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И ЛА:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.03.2015 надано дозвіл старшому державному виконавцю ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві на примусове проникнення до будинку, що розташований по АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_5, з метою проведення виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі представник боржника просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що суд не мав підстав для задоволення подання, оскільки державним виконавцем при виконанні рішення допущено низку порушень вимог закону і його дії та рішення оскаржуються боржником. Крім того, зазначає, що судом невірно вказана адреса місцезнаходження будинку, що може призвести до порушення прав інших осіб.

В судовому засіданні представник боржника підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з наявності передбачених законом підстав для надання дозволу державному виконавцю на примусове входження до житла боржника з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист № 2602/5051/12, виданий 21.01.2015 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 265 823 грн. 85 коп.

Рішення суду боржником в добровільному порядку не виконано, що не заперечується останнім. При цьому, боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, що не заперечується ним в апеляційній скарзі.

У відповідності з нормами Конституції України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень покладено законом на Державну виконавчу службу України, а порядок виконання визначений Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності з вимогами ст. 376 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Вказані вимоги процесуального закону повністю дотримані судом.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Таким чином, з огляду на наявність рішення суду, яке набрало законної сили, і яке не виконується боржником, а також враховуючи законодавчо закріплене право державного виконавця на звернення до суду з поданням про проникнення до житла боржника з метою виконання рішення суду, колегія суддів, зважаючи на наявні у справі дані, приходить до висновку про правомірність і обґрунтованість ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Твердження боржника про оскарження дій та рішень державного виконавця не впливає на вирішення питання щодо надання дозволу на проникнення до житла боржника.

Посилання ж апелянта на невірно зазначену судом адресу місцезнаходження майна боржника, також не може братись до уваги, оскільки в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена адреса майна: АДРЕСА_1 і ці ж самі відомості, які б дозволили ідентифікувати об'єкт нерухомості вказані судом в оскаржуваній ухвалі. При цьому, зазначення в ухвалі «АДРЕСА_1», замість «АДРЕСА_1» не може бути підставою для скасування ухвали, а наразі, за наявності підстав, може бути підставою для виправлення описки або, у випадку виникнення у державного виконавця труднощів, останній не позбавлений можливості звернутись до суду з заявою про роз'яснення рішення суду.

З огляду на викладене, а також беручи до уваги вимоги закону щодо обов'язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були всі належні правові підстави для задоволення подання про примусове проникнення до житла боржника, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У відповідності з вимогами п. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року про примусове проникнення до житла - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді