Справа № 199/7593/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

19 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного кредитного договору № 2008-076 від 09 липня 2008 року та договору про видачу траншу № 2008-076/3-1 від 13 серпня 2008 року відповідачка ОСОБА_1 в Акціонерному товаристві Комерційний банк ПриватБанк отримала кредит у розмірі 9500 доларів США на строк до 09 липня 2013 року. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконані. Станом на 28 липня 2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 25292,27 доларів США, з яких:

-7406,75 доларів США заборгованість по кредиту;

-9456,80 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом;

-8428,72 доларів США заборгованість за пенею за користування кредитом.

В забезпечення виконання зобовязання за договором № 2008-076/3-1 між банківською установою та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. ПАТ КБ ПриватБанк просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначену заборгованість в гривневому еквіваленті.

Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач ПАТ КБ ПриватБанк надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути за відсутності свого представника. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду розгляд справи проведений за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Позивачем до позову додана копія кредитної угоди № 2008-076 (а.с. 11-14), укладеної 09 липня 2008 року між відповідачкою ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк, за яким сторони визначили загальні умови та порядок надання банком в межах програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Зокрема, сторони домовилися, що надання коштів здійснюється окремими частинами траншами кредиту. Загальна сума кредиту в межах кредитної угоди 30000 доларів США. Строк повернення кредиту та окремих частин траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів, а також графіками погашення кредиту, процентів та винагороди, але не пізніше 09 липня 2013 року. За користування кредитними коштами позичальник сплачує проценти в розмірі 18 % річних. При порушенні позичальником будь якого з зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування траншем кредиту у розмірі 40 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При порушенні позичальником будь-якого з зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом та строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня.

На виконання умов зазначеної кредитної угоди сторонами 13 серпня 2008 року було укладено договір про видачу траншу № 2008/076/3, що підтверджується копією відповідного договору (а.с. 15-16), на підставі якого ОСОБА_1 отримала суму траншу кредиту у розмірі 9500 доларів США.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 4-6), зобовязання за кредитним договором позичальником виконувалися несвоєчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 25292,27 доларів США, з яких:

-7406,75 доларів США заборгованість по кредиту;

-9456,80 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом;

-гривневий еквівалент 8428,72 доларів США заборгованість за пенею за користування кредитом.

Розрахунок заборгованості позивачем здійснений арифметично правильно, у межах визначеного п. 6.7 кредитної угоди пятирічного строку позовної давності та відповідачами не оспорений.

Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, суд враховує наступне:

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

За ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу надання кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідачка ОСОБА_1, як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочила виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплати процентів за користування кредитом, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624 ЦК України спричиняє наслідки:

-наявність у банківської установи права вимагати стягнення простроченої та поточної заборгованості за кредитом;

-наявність у банківської установи права вимагати сплати процентів, належних банку;

-наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання щодо сплати чергової частини кредиту та процентів за користування кредитом.

Відповідачка згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобовязання, і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязана сплати суму боргу.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги до ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

За ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Виконання зобовязань за кредитною угодою було забезпечене укладенням ПАТ КБ «ПриватБанк» 09 липня 2008 року договору поруки з ОСОБА_2 (а.с. 18).

За вказаним договором поруки, відповідачка ОСОБА_2 поручилася перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання ОСОБА_1 своїх зобовязань за вищевказаною кредитною угодою.

Суд виходить з приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України, за якими порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

За умовами укладеного з ОСОБА_2 договорів поруки, порука діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п. 11 договору), що не є визначенням строку дії поруки.

Таким чином, порука ОСОБА_2. діяла протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, який п. 1.3 кредитної угоди визначений 09 липня 2013 року.

Протягом шести місяців від цієї дати позивач з відповідним позовом щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором до суду не звертався.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-128цс14 від 08 жовтня 2014 року, за яким установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до моменту припинення дії основного договору, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимогу до поручителя про виконання зобовязання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобовязання за договором поруки припинилися.

За наведених обставин, ОСОБА_2 з 10 січня 2014 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилася, отже припинився і обовязок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Посилання позивача на те, що він своєчасно предявляв вимоги до поручителя шляхом спрямування йому відповідних письмових вимог, судом відхиляється, оскільки пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову, а з позовом до суду позивач звернувся вперше 30 вересня 2015 року (а.с. 2).

Відповідний правовий висновок викладений Верховним судом України у постанові № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, який на згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України враховується судом.

Суд враховує, що п. 12 договору поруки передбачено, що сторони прийшли до згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом пяти років.

Разом з тим, строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права або законного інтересу є строком позовної давності, як це передбачено ст. 256 ЦК України.

Отже, вказаним пунктом договору поруки сторони визначили строк позовної давності, а не строк дії поруки, оскільки чинним законодавством не передбачене поновлення, продовження, зупинення або переривання передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку предявлення вимоги до поручителя.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити.

Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Оскільки позика позивачем надавалася у доларах США, заборгованість, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долару США станом на час ухвалення судового рішення становить 2129,7699 гривень за 100 доларів США.

За наведених обставин, заборгованість відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем еквівалентна 25292,27 доларів США (7406,75 + 9456,80 + 8428,72), дорівнює 538667,15 грн. (25292,27 х 21,297699), які і підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

До розподілу між сторонами підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8369,21 грн. (а.с. 1). Зазначені судові витрати згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк:

-заборгованість за договором про видачу траншу № 2008-076/3 від 13 серпня 2008 року станом на 28 липня 2015 року у загальному розмірі 538667 гривень 15 копійок;

-судові витрати з оплати судового збору у розмірі 8369 гривень 21 копійка;

усього стягнути 547036 (пятсот сорок сім тисяч тридцять шість) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк відмовити.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :