Справа № 761/603/15-ц
Провадження № 2/761/6955/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 400000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Позивачем та Відповідачем був укладений договір позики, на виконання умов якого Позивач передав Відповідачу грошову суму у розмірі 400000 грн. Згідно умов договору Відповідач зобов'язаний був повернути позичені грошової кошти у строк до 10.12.2014 року. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконала, у зв'язку з чим Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права .

У судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала письмові заперечення. Заперечення обґрунтовані тим, що Позивач погодилась замість грошових коштів позичених Відповідачем на придбання квартири у разі переоформлення на ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 та дарування ОСОБА_1 будинку і земельної ділянки у Васильківському районі Київської області. Зазначила, що 22.12.2010р. колишній чоловік Відповідача - ОСОБА_3 подарував Позивачеві квартиру АДРЕСА_1. 10.06.2014р. Позивач отримала від Відповідача у дарування будинок та земельну ділянку. Зазначає, що 26.02.2015р. між сторонами було укладено договір про припинення договору позики, у зв'язку із переданням відступного.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2009 р. між Позивачем та Відповідачем укладено договір позики. Відповідно до п.1 вказаного договору, позикодавець передає позичальникові у власність 400000 грн. строком до 10 грудня 2014 року, а позичальник зобов'язується повернути зазначену суму в обумовлений строк.

Відповідач у строки обумовлені договором грошові кошти не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема: на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом (ч. 2 ст. 598 ЦК України); виконанням (ст. 599 ЦК України); переданням відступного (ст. 600 ЦК України); зарахуванням (ст. 601 ЦК України); за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України); прощенням боргу (ст. 605 ЦК України); поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України); неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України); смертю фізичної особи (ст. 608 ЦК України); ліквідацією юридичної особи (ст. 609 ЦК України). Згідно положень ст. 600 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо).

Домовленість про припинення зобов'язання шляхом передання відступного оформляється договором, форма якого залежить від вартості відступного, моменту його передання, суб'єктного складу зобов'язання тощо (ст.ст.205-209 Цивільного кодексу України). У відповідних випадках він підлягає державній реєстрації (ст.210, ч.2 ст.640 Цивільного кодексу України).

Договір про передання відступного повинен відповідати вимогам, що становляться законом до договорів, зокрема, їх істотних умов.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір про припинення зобов'язання у зв'язку із переданням відступного. Відповідно до укладеного договору про припинення зобов'язання сторони дійшли згоди про припинення зобов'язання, яке виникло на підставі укладеного договору позики від 10.02.2009р. у зв'язку з передачею відступного - дачного будинку та земельної ділянки, у АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що факт отримання грошових коштів не заперечується та підтверджується поясненнями Відповідача, як і не заперечується та підтверджується факт передачі Відповідачем нерухомого майна Позивачеві у якості відступного за договором позики. Вказані обставини визнаються сторонами, а тому не потребують доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що зобов'язання Відповідача за договором позики припинені у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави щодо задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 11, 525, 526, 598, 599, 600-609, 1046, 1047 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 59, 60, 61, 88, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики - в і д м о в и т и.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :