АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2194/15 Головуючий 1 інстанції- Сорока О.П.
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Пшенічної Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року та апеляційної скарги представника ОСОБА_2

на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми, -

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_1 3% річних та індекс інфляції в сумі 1685,33 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що між сторонами 28.01.2014 року було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу 1/2 частини квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого продаж частини квартири вчинено за узгодженою між сторонами ціною і складає 63944,00 гривень, що на день підписання договору за офіційним курсом НБУ становило 8000,00 доларів США. Позивач зазначає, що в день укладання договору отримала від відповідача 4000,00 гривень, а решту коштів відповідач повинен сплатити частинами та у строки визначені договором. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а саме в строк 10.08.2014 року не сплатив 23979,00 грн. рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.10.2014 року з відповідача було стягнуто на її користь суму боргу у розмірі 23 979,00 грн. У зв'язку з чим, позивачка просить стягнути за цей період 3% річних та індекс інфляції.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Ухвалою того ж суду від 05.02.2015 року у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилався при цьому на те, що у даному випадку грошовий еквівалент зобов*язання визначений сторонами в іноземній валюті, про що вказано у Договорі, тому вказані сторонами виплати індексації не підлягають, оскільки є частиною повної ціни визначеної в іноземній валюті.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити додаткове рішення, яким доповнити рішення суду від 15.01.2015 року задовольнивши вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції з посиланням на ст.ст.526, 625 ЦК України, виходив з того, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається зі змісту статті 527 Цивільного Кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)- стаття 610 ЦК України.

Відповідно до положень частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу, що укладений між сторонами 28.01.2014 року, посвідчений нотаріально, має форму, що відповідає вимогам Закону, а отже, у відповідності до ст.638 ЦК України, є укладеним, оскільки сторони, що його укладали, досягли згоди з усіх істотних умов.

Матеріали справи не містять відомостей щодо визнання такого договору недійсним чи його скасування.

Судова колегія вважає, що районний суд обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача 3% річних та індекс інфляції 1685, 33 грн., так як останній своєчасно грошове зобов'язання не виконав.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно роз*яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах " витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Матеріали справи таких документів не містять.

Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвали.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ст. 312, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційні скарги відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: