АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/714/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,5 Шимчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д. , Новікова О. М.
при секретаріПосипайко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що з 12 червня 1990 року по 13 лютого 2012 року перебував у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_6 На спільні кошти та спільною працею в період з 1999 по 2000 роки вони побудували житловий будинок, проте тільки 08 січня 2014 року позивач отримав свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 Жашківського району Черкаської області. З вересня 2012 року позивач за вказаною адресою не проживає, в зв'язку із чим виникло питання виділу його частки в натурі.

Крім того, позивач зазначив, що за час спільного проживання із відповідачкою ними був придбаний автомобіль VOLKSWAGEN JETTA д.н.з. НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано за відповідачкою, а також інше рухоме майно.

Вказуючи на те, що спірний будинок будувався у період шлюбу, є спільною сумісною власністю, а сторони мають право по ? частині будинку та рухомого майна, просив виділити йому у користування ? частину житлового будинку з надвірними спорудами; стягнути з відповідачки на його користь грошову компенсацію у розмірі 7 347 грн. за ? частину автомобіля VOLKSWAGEN JETTA та розділити рухоме майно.

Після уточнення позовних вимог позивач ОСОБА_7 просив суд ухвалити рішення, яким виділити йому у користування у житловому будинку приміщення згідно варіанту другого розподілу будинку та погосподарських споруд згідно із проведеною судовою будівельно-технічною експертизою.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року позов задоволено. Здійснено реальний розподіл житлового будинку по вул. Щевченка, 25 у с. Безпечна Жашківського району Черкаської області з відповідною частиною господарських будівель та споруд відповідно до варіанту № 2 судової будівельно-технічної експертизи № 1-7/14 від 18 серпня 2014 року.

Виділено у користування ОСОБА_7: у житловому будинку - приміщення 1-2, площею 9,4 м2, 1-3, площею 4,2 м2, 1-4, площею 8,2 м2, 1-5, площею 14,2 м2, 1-6, площею 11,0 м2; з надвірних господарських споруд - сарай (Д), гараж-сарай (Г), сарай-гараж (З), огорожа 9.

Виділено у користування ОСОБА_6: у житловому будинку - приміщення 1-1, площею 6,7 м2, 1-7, площею 20,6 м2, 1-8, площею 7-1 м2, 1-9, площею 19,7 м2; з надвірних господарських споруд - погріб (В), літня кухня (Б), ганок з козирком.

У спільне користування виділено співвласникам літній душ (Е), убиральня (Ж), вимощення (І), колонка питна № 10, ворота з хвірткою № 2, огорожа № 1, 2-8.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 243,6 грн. судового збору, 750 грн. витрат на правову допомогу, 1800 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 по 316, 04 грн. витрат, пов'язаних з викликом до суду експерта.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вказуючи на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити та провести виділ в натурі житлового будинку і споруд по варіанту № 3 судової будівельно-технічної експертизи № 1-7/14 від 18 серпня 2014 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, у користування сторонам за варіантом 2 реального розподілу за судовою будівельно-технічною експертизою № 1-7/14 від 18 серпня 2014 року, районним судом із врахуванням ст.ст. 70 - 71 СК України вказано на доцільність саме такого варіанту розподілу.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у праві власності на майно, навіть якщо він не позбавляється цими перешкодами жодної із трьох складових права власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Положеннями ЦК та СК України передбачена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності на спільне майно у цілому.

У силу ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із такого майна, вважається, що частки кожного із співвласників рівні, якщо інше не встановлено договором або законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, з 1990 року позивач із відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який 23 лютого 2012 року було розірвано. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти було побудовано житловий будинок та господарські споруди, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Жашківський район, Черкаська область. Сторонами не оспорюється набуття ними права власності на будинок в рівних долях, по 1/2 частині за кожним, так як даний будинок був побудований ними в період шлюбу за спільні кошти.

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства та враховуючи зміст заявлених позовних вимог ОСОБА_7, позивачем як власником, поставлено питання про виділ у користування його частини будинку.

При встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної власності на це майно.

Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної сумісної власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Аналогічна правова позиція викладена у висновку ВСУ від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

З роз'яснень, викладених у п. 30 постанови пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції по справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу, висновком № 1-7/14 від 18 серпня 2014 року якої експертом запропоновано три варіанти реального розподілу будівель і споруд у співвідношенні ? до ? частини із визначенням різниці від ідеальних часток співвласників, а не варіанти для встановлення порядку користування спірним будинком.

Встановлення порядку користування спільним житловим будинком передбачає роздільне користування жилою площею у будинку, при чому допоміжні приміщення (кухня, ванна, туалет, коридор, кладовка) залишаються у спільному користуванні сторін.

Такі ж роз'яснення містяться у п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок». Так зі змісту вказаного пункту постанови вбачається, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак, ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи позивач в обгрунтування своїх позовних вимог не запропонував жодного варіанту встановлення порядку користування конкретними житловими приміщеннями у спірному будинку.

До того ж, колегією суддів встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу спільного користування будинком, шлюбні відносини між ними та спільне проживання припинено з вересня 2011 року, між колишнім подружжям постійно виникають конфліктні ситуації, що позбавляє можливості сторін вирішити спір шляхом встановлення порядку користування будинком.

Під час судового засідання у суді апеляційної інстанції сторони прийшли до спільної згоди, що встановлення порядку користування жилою площею у спільному будинку не вирішить спору між ними щодо здійснення ними права спільної сумісної власності.

Слід зауважити, що такий спір між сторонами, враховуючи технічну можливість реального поділу будинку, може бути вирішений шляхом звернення до суду із позовом про поділ будинку на самостійні об'єкти нерухомого майна або ж виділу частки в натурі.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

За таких обставин, враховуючи неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог шляхом проведення реального розподілу житлового будинку, а не встановлення між співвласниками порядок користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, недоведеність позивачем своїх позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_7 відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :