26.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/9801/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Остапенко Н.Г.

при секретарі Шевцовій М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/3 частину квартири, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про розподіл майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/3 частину квартири.

В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень, зазначивши, що 21 червня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська.

26 червня 2012 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, шлюб було розірвано.

Від спільного подружнього життя позивач та відповідач мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За період шлюбу на підставі договору купівлі продажу від 05.12.2005 року було придбано житлову квартиру, що розташована за адресою:АДРЕСА_1, яка була оформлена на ОСОБА_2

Вищезазначена квартира була придбана за 22260,00 доларів США, чатину вартості квартири в розмірі 15,02 % від її вартості, що складає 3300,00 доларів США подружжям було сплачено за рахунок спільних коштів та особистих накопичень, а решту 18960,00 доларів США - отримано 05.12.2005 року в якості позики у банку на підставі кредитного договору №SR - 301/332/2005.

Кредитний договір №SR - 301/332/2005 від 05.12.2005 року укладений між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 18960,00 доларів США на термін з 05.12.2005 року по 05.12.2020 року під 10,5 % річних. Даний договір був укладений в період знаходження у зареєстрованому шлюбі, шлюбна-сімейні відносини не припинялися, кредит оформлявся для сімейних потреб. На дату припинення шлюбних відносин, тобто до травня 2011 року за вищевказаним кредитним договором було сплачено банку 10 837,15 доларів США тіла кредиту і інших платежів за користування кредитними коштами. Датою останнього платежу який прийнятий до розрахунку є 05.04.2011 року.

В забезпечення умов виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №SR - 301/332/2005 від 05.12.2005 року було укладено договір іпотеки від 05.12.2005 року, за яким квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 передано в іпотеку. Також згідно договору поруки від 05.12.2005 року, позивач виступила поручителем за вищевказаним кредитним договором.

За період браку загальна сума яку сплачено за придбану квартиру склала 14 137,15 доларів США. В подальшому відповідач сплачував кредит самостійно. Відповідно до розрахунку частки у спільному сумісному майні подружжя ОСОБА_1, належить частка у розмірі 1/3 від загального розмірі квартири, так як кредит погашається відповідачем після припинення шлюбних відносин.

За таких обставин, позивач просить здійснити поділ спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2, придбаного у період шлюбу, а саме квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на долю у розмірі 1/3 частини від загального розміру квартириАДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та заперечував проти задоволення.

В судове засідання представник третьої особи ПАТ «ОТП Банк» не з'явився. Про день місце та час розгляду справи сповіщені належним чином . Про причини своєї неявки суд не повідомили, письмових заяв не надходило.

Суд, заслухавши учасників судового процесу,вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що з 21 червня 2003 року по 26 вересня 2012 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, який зареєстрований 21.06.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис № 162 (а.с. 8)

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Даним рішенням суду встановлено, що сторони сімейно-шлюбні відносини не підтримують з травня 2011 року, спільного господарства не ведуть. (а.с. 80)

Під час шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2005р. , ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1, загальною площею 37,0 м2, житловою площею 27,0 м2, вартістю 112670, 00 грн.

Спірна квартира була придбана ОСОБА_2, за кредитні кошти, які були надані АКБ «Райффайзен Банк Аваль» у відповідності до кредитного договору № ML-301/332/2005 від 05.12.2005 року. (а.с. 9)

В якості забезпечення виконання ОСОБА_2, зобов'язань щодо погашення кредиту, останній передав в іпотеку квартиру за договором іпотеки №PCL-301/333/2005 від 05.12.2005 року, який був укладений між ним та АКБ «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 5843. (а.с. 83-86)

Для забезпечення повернення кредитних коштів, між Банком та ОСОБА_1, був укладений договір поруки № SR-301/264/2005 від 05.12.2005р.

На теперішній час спірна квартира знаходиться в іпотеці до припинення боргового зобов'язання ОСОБА_2, за кредитним договором № ML-301/332/2005 від 05.12.2005 року , укладеним для придбання житла, строк дії якого до 05.12.2020р.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач вважає, що поділ спільного майна набутого подружжям за час шлюбу і оформленого на відповідача, у розмірі вартості купленої квартири 22260 доларів США - є правом спільної сумісної власності подружжя, яке було фактично частково профінансовано за рахунок кредитних коштів, які відповідач отримав за згодою і за участі позивача від третьої особи, в розмірі 18960 доларів США і ці кошти використані в інтересах сім'ї.

Також судом було встановлено, що сторони у справі дійсно припинили ведення спільного бюджету в травні 2011 року, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2012 року, в якому ОСОБА_2, при зверненні до суду зазначив, що вони припинили фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства з відповідачем ОСОБА_1, в травні 2011 року. А отже, з травня 2011 року ОСОБА_1, ніякої участі в погашенні кредиту не приймала, грошові кошти відповідачу не передавала, самостійно оплату кредиту не виконувала, що достовірно було встановлено в судовому засіданні.

Також, з наданих суду доказів вбачається, що згідно виписки з особового рахунку АТ «ОТП Банк» заборгованість на дату платежу, яка перша за датою розірвання шлюбу , тобто на 01.07.2011 року складала 13886,95 доларів США..

Представник позивача в суді пояснив що, за 8 років сімейними коштами за квартиру було сплачено 14 137,15 доларів США .

Відповідно до Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України є майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Суд вважає, що лише після повного погашення кредиту ОСОБА_2, набуде право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та отримає можливість не тільки володіти та користуватися нерухомим майном, а й розпоряджатися квартирою, яка протягом дії кредитного договору була передана ОСОБА_2 в іпотеку АКБ «Райффайзен Банк Аваль», для забезпечення виконання всіх зобов'язань за кредитним договором із забороною відчуження квартири (а.с. 86 на звороті - Іпотечний договір від 05 грудня 2005 року), що відповідає вимогам Закону України "Про іпотеку". А саме, предмет іпотеки залишається лише у володінні та користуванні Іпотекодавця, в той час як згідно ч.1 ст.317 ЦК України, обсяг права власності включає права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.4 Закону України "Про іпотеку", обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Отже, державна реєстрація обтяження квартири іпотекою в зв'язку з кредитним договором не позбавляє іпотекодавця вважати себе повноцінним власником предмету іпотеки - до повної сплати кредитних коштів.

А тому спірна квартира не може бути визнана спільним сумісним майном подружжя сторін у справі, оскільки лише після повної сплати кредитних коштів ОСОБА_2 набуде право власності на спірну квартиру.

Таким чином, спільним майном подружжя ОСОБА_1 є тільки грошові кошти, що були сплачені нею в рахунок погашення кредиту в період шлюбу під час ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету, тобто в період часу з 05.12.2005 року (укладення кредитного договору) до 26 вересня 2012 року (припинення подружніх відносин), і саме ці грошові кошти підлягають розподілу між сторонами в рівних частках, і кожен із подружжя має право на грошову суму сплачену за кредитним зобов'язанням.

Виходячи із наведеного, а також із того, що вказана квартира перебуває в іпотеці банку та не може бути розділена за умовами договору іпотеки, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні даного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд приходить до висновку, що судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 60,53,63,69-71 СК України, керуючись ст.ст. 11, 60, 213-215 ЦПК України, Пленумом Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про розподіл майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2, придбаного у період шлюбу, а саме квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Г. Остапенко