АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Панченко О.М.
№ 22-ц/796/5504/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України в особі Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату, Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство Оборони України в особі Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату, Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій (далі ВІТІ ДУТ), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 дійсно навчався у вищому військовому навчальному закладі в період з 01 вересня 2002 року по 14 серпня 2006 року (ВІТІ НТУУ «КПІ») зараз (ВІТІ ДУТ) як курсант.

Встановлено дату 01 вересня 2002 року як початок проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України, а саме з дня зарахування його до ВІТІ НТУУ «КПІ» (зараз ВІТІ ДУТ).

Судові витрати в сумі 243,60 грн. компенсовано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі ВІТІ ДУТ просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на військовій службі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що відповідно до наказу Міністра оборони України та Міністра освіти і науки України від 29 травня 2001 року №07/020 підготовка офіцерів тактичного рівня у ВІТІ ДУТ здійснювалася за схемою підготовки «студент-курсант» (термін навчання «студент» - 4 роки + «курсант» - 1 рік). Таким чином, статус військовослужбовця у ОСОБА_1 з`явився лише з 14 серпня 2006 року згідно наказу начальника інституту №152 від 14 серпня 2006 року, період навчання заявника у ВІТІ ДУТ з 01 вересня 2002 року по 14 серпня 2006 року не підлягає включенню до загального строку військової служби. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 . Вважає, що спір з приводу прийняття ОСОБА_1 на публічну службу має право вирішуватись порядку адміністративного судочинства.

В судове засідання представник ВІТІ ДУТ не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Представник Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню та просить її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з наказу ректора НТУУ «КПІ» від 15 липня 2002 року №2381-С ОСОБА_1 з 01 вересня 2012 року був зарахований до Військового інституту телекомунікації та інформатизації Національного технічного університету України «КПІ» на денну форму навчання (а. с. 8).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1997 року №1410 «Про створення єдиної системи військової освіти» передбачено, що Київський військовий інститут управління та зв`язку включений в перелік вищих навчальних закладів Міноборони, що входять до єдиної системи військової освіти. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №509-р «Про утворення ДУТ», наказу Міністерства освіти і науки від 30 липня 2013 року №1049 «Про утворення ДУТ», спільного наказу Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України від 08 серпня 2013 року № 1134/543 «Щодо особливостей діяльності ДУТ» ВІТІ НТУУ «КПІ» було перейменовано у ВІТІ ДУТ.

14 серпня 2006 року начальником інституту було видано наказ №152 про призначення ОСОБА_1 па посаду курсанта та присвоєно військове звання «рядовий», з 14 серпня 2006 року ОСОБА_1 зараховано на всі види забезпечення по курсантській нормі (а. с. 9).

Після закінчення навчання 23 червня 2007 року наказом Міністра оборони України від 23 червня 2007 року №5987 ОСОБА_1 було присвоєно військове звання лейтенант та 23 липня 2007 року він був направлений для подальшого проходження військової служби на офіцерських засадах до військової частини НОМЕР_1 м. Києва. (а. с. 42).

В лютому 2012 року заявника було переведено в Службу Безпеки України де на й час він проходить військову службу на офіцерській посаді.

24 червня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просив встановити факт, що він дійсно навчався у вищому військовому навчальному закладі в період з 01 вересня 2002 року по 14 серпня 2006 року (ВІТІ НТУУ «КПІ») як курсант, а також встановити дату 01 вересня 2002 року як початок проходження ним військової служби у Збройних Силах України, а саме з дня зарахування його до ВІТІ НТУУ «КПІ».

В обґрунтування вимог заяви посилався на те, що під час оформлення документів (особової справи) службовими особами НТУУ «КПІ» перед закінченням навчання було зроблено запис до його послужного списку стосовно початку військової служби та зарахування вислуги років на військовій службі з 14 серпня 2006 року. Таким чином, при розрахунку вислуги років військової служби йому не було враховано період навчання в ВІТІ НТУУ «КПІ» з 01 вересня 2002 року по 14 серпня 2006 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Зокрема: не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причини і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Встановлення факту проходження військової служби не належить до компетенції суду, а здійснюється відповідними органами у спеціально встановленому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Частиною 3 ст. 235 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 року підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 304, 307, 310, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Державного університету телекомунікацій задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 вересня 2014 рокускасувати, провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді