Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/5479/14-ц
Провадження № 2/191/290/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
01.04.2015 Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Порошиної О.О.
при секретарі - Бутенко Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат за комунальні послуги, -
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за комунальні послуги, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею будинку АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу посвідченого Першою Синельниківською державною нотаріальною конторою 24.09.2001 року згідно реєстру № 665. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, даний будинок було визнано спільною сумісною власністю та визнано ? частина будинку за ОСОБА_2 разом з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою АДРЕСА_1. Даним рішенням було зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконати власні системи опалення, водопостачання та електропостачання із встановленням засобів обліку. До розгляду справи в грудні 2008 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 09 грудня 2008 року та актовим записом за № 129 від 2008 року. Вважає, так як даний житловий будинок рішенням суду визнано спільною сумісною класністю, то і витрати пов'язані з управлінням, утриманням та збереженням домоволодіння в частині оплати комунальних платежів повинні сплачувати обидві сторони, однак відповідач усунувся від проведення оплат. Плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, береться крім квартирної плати) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які утверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. З урахуванням того що відповідач жодних дій щодо встановлення приладів обліку систем опалення, електропостачання та водопостачання не виконав, то їй прийшлось підтримувати весь будинок та допоміжні споруди і будівлі в належному та придатному для проживання та користування стані. Так вона підтримувала всю систему опалення в осінньо-зимовий період та період холодів застосовуючи опалення будинку приладами котлу, щоб запобігти сирінню та виникненню плісені в кімнатах. В вечірній та нічний час включала лампу освітлювання перед входом в будинок. Постійно підтримувала воду в системах опалення додаючи її з систем водопостачання. В весінньо-літній період постійно користувалась водою з системи водопостачання для утримання прибудинкової території де знаходяться дерева, квіти та інші рослини, які потребують постійної вологи. Так вона неодноразово зверталась до відповідача, щоб він в добровільному порядку відшкодував та повернув нараховані кошти на відшкодування понесених витрат, пов'язаних з управлінням, утриманням та збереженням домоволодіння. Так починаючи з 2001 року вона самостійно сплачувала всі комунальні послуги. Після винесення рішення про поділ майна, вона продовжувала самостійно сплачувала всі послуги по утриманню домоволодіння АДРЕСА_1, а тому вважає, що стягненню з відповідача підлягає частина понесених витрат на управління, утримання та збереження спільного майна (домоволодіння), а не в межах його долі у праві спільної сумісної власності. На підтвердження позовних вимог надає квитанції, що підтверджують сплату особисто нею комунальних платежів, розрахунки належних до стягнення сум на утримання, управління та збереження спільного майна. У відповідності до норми статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно статті 13 Конституції України принцип вказує на обов'язок власника турбуватися про належне йому на праві власності майно. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов'язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов»язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці.
Судовим рішенням від 22 вересня 2010 року встановлено, що сторони по справі є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1. Частки, відповідно до рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.09.2010 року, на момент її звернення з позовною заявою до суду не зареєстровано у встановленому законом порядку та відповідачем не було здійснено розділення особового рахунку на сплату житлово-комунальних послуг.
У спільному будинку зареєстровані та постійно проживають її матір. Відповідач зареєстрований, але не проживає у спільному будинку. Будинок обладнаний приладами обліку постачання холодної, гарячої води, постачання -газу та електроенергії, нарахування за вказаними комунальними послугами здійснюється відповідно до кількості використаних комунальних послуг. Після поділу майна та визнання часток домоволодіння нею особисто були понесені витрати на утримання будинку, що є спільною сумісною власністю, а саме: на утримання будинку і його прибудинкової території, опалення, газопостачання, постачання холодної, -гарячої води та водовідведення, електропостачання.
Так, згідно розрахункових книжок витрати на утримання будинку полягали у сплаті квартплати, комунальних послуг, а саме за послуги газопостачання за період з червня 2011 по жовтень 2014 рр. склали 6192,20 грн., що підтверджується квитанціями. Витрати на електроенергію з січня 2012 року по жовтень 2014 року склали 1212,15 грн. Витрати на користування водою з серпня 2011 року по жовтень 2014 року склали 1241,95 грн.
Ніяких документів, які б визначали домовленість між нею та відповідачем щодо сплати обов'язкових платежів за отримані житлово-комунальні послуги після розірвання шлюбу та поділу спільного сумісного майна подружжя не укладалось. До теперішнього часу у відповідача відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності з виділеними частками у натурі відповідно до рішення суду, тому вважає, що вони є спільними сумісними власниками майна - будинку АДРЕСА_1. З огляду на це, так як між ними не розподілена плата за житлово-комунальні та інші послуги, що отримуються, то вони повинні нести солідарну відповідальність по утриманню даного будинку. Відповідач в порушення вищезазначених вимог законодавства не приймає належної участі у витратах по сплаті за комунальні послуги, у відповідності до належної йому частки у спільній власності. Спори між власниками, наймачами, орендарями у будинках, розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг вирішуються судом. Крім цього, з огляду на норми статті 175 СК України є правомірним стягнення 50 % витрат на оплату комунальних послуг. Згідно статті 162. Житлового Кодексу України «Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги». З урахуванням вищевказаного, нею понесені витрати на управління, утримання та збереження майна відповідно до квитанцій про сплату комунальних послуг які склали:
за послуги газопостачання за період з червня 2011 по жовтень 2014 рр. - 6192,20 грн.,
за користування електроенергію з січня 2012 року по жовтень 2014 року склали - 1212,15 грн.,
за користування водою з серпня 2011 року по жовтень 2014 року склали - 1241,95 грн.
Загальна сума за надані послуги в розмірі 8646,30 грн. була сплачена нею особисто, відповідно частка відповідача становить 50% від загально-сплаченої суми та підлягає стягненню з нього у розмірі що складає 4323,15 грн.
Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти в сумі 4323,15 грн., що складає 50 % він понесених витрат по сплаті за комунальні послуги та судові витрати.
До початку судового засідання позивач надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить справу розглянути без її участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, судовою повісткою. Причини неявки відповідач суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі відповідач суду не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони під час перебування у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 1985 року по 09 грудня 2008 року (а.с. 9) придбали жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору купівлі-продажу від 24.09.2001 року посвідченого в Першій синельниківській державній нотаріальній конторі 24.09.2001 року за реєстром №665. (а.с. 66).
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2010 року спільне майно подружжя було розподілено та визнано право власності по ? частині будинку за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 разом з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою АДРЕСА_1. Даним рішенням було зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконати власні системи опалення, водопостачання та електропостачання із встановленням засобів обліку. (а.с.10-12).

В матеріалах справи містяться квитанції надані позивачем ОСОБА_3, що свідчать про сплату нею витрат на управління, утримання та збереження житлового будинку, а саме за послуги газопостачання позивачем сплачено за період з червня 2011 року по жовтень 2014 року 6192,15 грн. (а.с.20-26, 49-58), за користування електроенергію з січня 2012 року по жовтень 2014 року позивачем сплачено 1212,15 грн. (а.с.27-29, 44-48), за послуги водопостачання з серпня 2011 року по жовтень 2014 року позивачем сплачено 1241,95 грн. (а.с.13-19, 59-65). Всього витрати по утриманню спірного житлового будинку позивачем сплачені у сумі 8646,30 грн.

Отже, відповідач не несе витрати по утриманню належного йому майна, хоча відповідно до ст. 360 ЦК України та ст.151 ЖК України зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Вказані висновки зроблені без порушення норм матеріального права, оскільки відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст.151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно до ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно якої, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач, зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

З довідки виданої квартальним комітетом №19 від 15.05.2015 року (а.с.41) вбачається, що відповідач не проживає в АДРЕСА_1 з 2007 року, хоча і зареєстрований.

Згідно довідок на а.с.40,42,43 виданих постачальниками вищевказаних послуг вбачається, що заборгованості за споживані послуги за позивачем не має.

Крім того, оскільки даних про звернення відповідачем з відповідною заявою до постачальників комунальних послуг про відмову від таких послуг у зв»язку з його не проживанням в будинку в матеріалах справи не містятися, а між постачальниками цих послуг і сторонами, які як власники житлового приміщення зобов»язані утримувати його в належному стані і нести відповідні витрати на його утримання, в тому числі, за надання комунальних послуг, фактично виникли правовідносини з їх споживання, на які поширюються норми закону й правила, регулюючі ці правовідносини.

Виходячи з того, що ОСОБА_3. оплатила витрати по житлово-комунальним послугам в сумі 8646,30 грн. за житловий будинок, що перебуває у спільній власності сторін в рівних частках, суд вважає, на підставі ст. ст. 360, 544 ЦК України стягнути на користь позивача з відповідача 1/2 частину даних витрат, а саме 4323,15 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 360, 544 ЦК України, ст.ст.10,11,60, 88, 212,213,214,215,224-226 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_3 витрати по житлово-комунальним послугам в розмірі 4323 (чотири тисячі триста двадцять три) грн. 15 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. О. Порошина