АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2149/15
Справа № 639/6483/14-ц Головуючий І-ої інстанції: Іванова І.В.
Категорія: інші Доповідач: Коростійова В.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коростійової В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В., Крилової Т.Г.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 22 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Харківської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_5 про поновлення порушеного права та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поновлення порушеного права та зобов'язання вчинити певні дії.

Просила: поновити становище, яке існувало до порушення її права шляхом зобов'язання ОСОБА_4 знести ворота з кодовим замком, розташовані на спільній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 прибрати автомобіль марки Фольцваген, державний номерний знак НОМЕР_1 із спільної земельної ділянки за вказаною адресою;встановити сервітут для обслуговування гаража розмірами 3,5м х 6м та прибудови, що знаходяться у її користуванні; стягнути 5000 грн. на відшкодування моральної шклди.

В обгрунтування позову посилалась на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності: їй належить 32/100 частин житлового будинку; відповідачу ОСОБА_4 - 25/100 частин; третій особі - ОСОБА_5 - 43/100 частин.

За вказаним житловим будинком закріплено земельну ділянку, площею 903 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2012 року їй відмовлено у позові про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідач ОСОБА_4 без погодження з іншими співвласниками на спільній земельній ділянці встановив ворота з кодовим замком, а на фундаменті її споруди поставив автомобіль марки Фольцваген, державний номерний знак НОМЕР_1 , який не є рухомим і який перешкоджає їй у користуванні спільною земельною ділянкою та у доступі до побудованих нею гаража та прибудови. Зазначеними діями відповідач спричиняє їй моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 5000 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 1 грудня 2014 року по справі в якості співвідповідача залучено Харківську міську раду.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що порядок користування спільною земельною ділянкою не визначено. Вона знаходиться у спільному користуванні. Він має право ставити автомобіль на загальному дворі. ОСОБА_3 збудувала самочинні прибудови, не залишивши йому проїзду до його частини житлового будинку, чим позбавила його права ставити автомобіль біля його вікон. ОСОБА_3 збудувала гараж розміром 3,5м х 6м, висотою 5м, в той час, як дозвіл районної ради був інший - 3,40 м х 6 м., висота 2,10м. При цьому залишила прохід зі сторони його воріт шириною 1,40м, а між гаражами та іншими сусідами - 2м. Його автомобіль шириною 2,20м. Перед тим, як він установив ворота позивачка повісила замок на загальні двері, які були єдиним входом, щоб потрапити до загального подвір'я. Після чого він вирішив зробити для своєї сім'ї окремий вхід. Оскільки гараж і прибудова є самочинними будівлями, підстав для встановлення сервітуту для їх обслуговування ОСОБА_3 не має.

Відповідач - Харківська міська рада свого представника до суду не направила.

ОСОБА_5, залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, позовні вимоги ОСОБА_3 визнала.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 22 січня 2015 року ОСОБА_3 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити. При цьому посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, рішення суду не оскаржили.

Відповідач ОСОБА_4 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, вважав її безпідставною, а рішення суду - законним і обгрунтованим.

Перевіряючи законність і обгрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених п.п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Судом встановлено, що співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 32/100 частин житлового будинку; ОСОБА_4 - 25/100 і ОСОБА_5 - 43/100.

ОСОБА_3 32/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належить на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 квітня 2006 року.

При цьому у вказаному договорі зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці 903 кв.м. (а.с.13).

Судом встановлено і визнається співвласниками вказаного житлового будинку, що порядок користування земельною ділянкою між ними не визначено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2012 року ОСОБА_3 у позові до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської міської ради про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено у зв'язку з відсутністю доказів про закріплення у встановленому законом порядку земельної ділянки площею 903 кв.м. за житловим будинком АДРЕСА_1.

На час пред'явлення позову і розгляду справи судами першої і апеляційної інстанції право користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку не визначено.

Таким чином до визначення порядку користування спірна земельна ділянка перебуває у спільному користуванні співвласників житлового будинку АДРЕСА_1.

А отже, користування спірною земельною ділянкою співвласники житлового будинку здійснюють за згодою всіх співвласників.

Матеріалами справи встановлено, що співвласник житлового будинку ОСОБА_4 без згоди іншого співвласника - ОСОБА_3 у дворі житлового будинку, на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників житлового будинку АДРЕСА_1, поставив свій автомобіль Фольцваген, державний номерний знак НОМЕР_1 , який заважає іншому співвласнику ОСОБА_3 користуватися спільною земельною ділянкою для обслуговування своєї частини житлового будинку і надвірних будівель та пересування по ній.

Зазначені обставини підтвердила у суді апеляційної інстанції представник третьої особи ОСОБА_5 Ці обставини визнає і ОСОБА_4

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

З огляду на це, суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_3 у позові про захист порушеного права шляхом зобов'язання ОСОБА_4 прибрати автомобіль марки Фольцваген, державний номерний знак НОМЕР_1 із земельної ділянки, яка знаходиться у їх спільному користуванні.

Посилання у рішенні на те, що порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначено. а тому ОСОБА_3 не має права вимагати від ОСОБА_4 прибрати автомобіль, є безпідставними, оскільки ОСОБА_4, без узгодження із іншим співвласником житлового будинку і користувачем земельної ділянки ОСОБА_3, визначив місце для стоянки автомобіля, який заважає іншому співвласнику - ОСОБА_3

З огляду на це, суд апеляційної інстанці рішення суду першої інстанції у вказаній частині скасовує і позов ОСОБА_3 у цій частині задовольняє.

При цьому судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, оскільки доказів спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 суду не надала.

У частині відмови ОСОБА_3 у позові про знесення воріт із кодовим замком, які установив ОСОБА_4, встановлення сервітуту для гаража та прибудови і відшкодування моральної шкоди судова колегія залишає рішення без змін, як таке, що відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом встановлено, не заперечується сторонами і підтверджуться поясненням представника третьої особи у суді апеляційної інстанції, що для входу і виходу із подвір'я житлового будинку АДРЕСА_1 існують двоє воріт. Ворота зі сторони частки житлового будинку, яка належить ОСОБА_3, які ОСОБА_3 закрила на замок, внаслідок чого перекрила доступ до своєї частки житлового будинку ОСОБА_4 У зв'язку з чим ОСОБА_4 змушений був зі сторони своєї частки житлового будинку встановити нові ворота, через які він має доступ до своєї частки житлового будинку і подвір'я і які ОСОБА_3 не заважають.

За таких обставин, конфлікт між сторонами щодо входу і виходу із подвір'я житлового будинку вичерпаний.

ОСОБА_3 не надала доказів того, що встановлені ОСОБА_4 ворота порушують її право користування земельною ділянкою, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників житлового будинку.

Безпідставним є і посилання ОСОБА_3 на встановлення їй земельного сервітуту для обслуговування гаража та прибудови.

Сама ОСОБА_3 посилається на те, що право користування спірною ділянкою у неї виникло у зв'язку з придбанням житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України.

Питання щодо обслуговування надвірних будівель на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників, може бути вирішено лише шляхом пред'явлення позову про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.1 ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

За змістом вказаної норми відносини земельного сервітуту передбачають наявність двох, як правило, суміжних ділянок, з яких одна (обслуговуюча) обслуговує іншу (панівну).

В даному випадку спірною є одна земельна ділянка, яка знаходиться у спільному користуванні співвласників одного житлового будинку.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.309, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 22 січня 2015 року змінити.

Зобов'язати ОСОБА_4 прибрати автомобіль марки Фольцваген, державний номерний знак НОМЕР_1 із спільної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1

В іншій частині це ж рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: