Провадження № 2/127/265/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

10 квітня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В.,

при секретарі - Поливаній Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2012 року відповідача визнано батьком ОСОБА_3 та стягнуто на користь позивача аліменти у розмірі ? на утримання сина та 1/8 частини від всіх видів доходів на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трьох років, щомісячно з дня подачі позовної заяви, тобто з 01.08.2011 року.

Позивач зазначає, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шести років, без збереження заробітної плати. Оскільки син ОСОБА_3 дуже часто та довго хворіє, він потребує домашнього догляду, тому позивач не має змоги працювати, а жодних інших доходів, крім аліментів, які стягуються в примусовому порядку, з відповідача вона не має.

Відповідач має постійний заробіток (дохід), працює в ТОВ "Форт Україна", а тому має змогу утримувати їх дитину.

У зв'язку з тим, що дитина часто хворіє, він не має змоги відвідувати дитячий садочок, тому позивач віддала його у міні-садочок, де вартість занять складає 950 грн. щомісячно. ОСОБА_2 відмовляється від будь-яких видів спілкування із сином, допомоги у вихованні та іншої матеріальної допомоги на виховання сина позивачу не надає.

На день подання позову фактично витрати на дитину, ОСОБА_3 за період з 2013 року по 2014 рік складають 14 100 грн.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на сина ОСОБА_3 у розмірі 7050 грн.

В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити, додавши, що в даний час вона вже працює.

В судове засідання відповідач та його представник не з'явилися, про причини своїх неявок суд не повідомили, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Під час розгляду справи представником відповідача було подано до суду заперечення на позовну заяву (а.с. 36-39).

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.05.2012 року, суд вбачає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволено частково, визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітної дитини - сина ОСОБА_3, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подачі заяви, тобто з 01.08.2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі заяви, тобто з 01.08.2011 року і до досягнення дитиною-ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років (а.с. 13-14).

Згідно рішення № 437 лікувально-консультативної комісії КЗ ЦПМСД №2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, часто хворіє хронічним аденаїдитом та алергічним ринітом. Згідно ст. 179 п. 2 КЗпП України, дитина потребує догляду матері та домашнього режиму з 02.08.2014 року по 02.02.2015 року (а.с.4).

З витягу з наказу № 246-в від 30.07.2014 року, суд вбачає, що головному державному інспектору відділу організації взаємодії підрозділів та представництва інтересів Міндоходів та його територіальних органів управліня правової роботи ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати як жінці, дитина якої потребує домашнього догляду з 02.08.2014 року по 02.02.2015 року (а.с. 5).

Судом встановлено, що 04.03.2013 року між ТОВ "Візард" та позивачем укладено договір №2013-393, відповідно до умов якого виконавець гарантує замовнику проведення 5 занять з міні-садочка на тиждень тривалістю 4 год. кожне, а замовник своєчасно оплачує та виконує вимоги виконавця, пов'язані з навчальним процесом. Навчальний місяць триває 4 тижні та вартіть одного навчального місяця становить 700 грн. (а.с. 6).

З квитанції №1269/4 від 04.09.2013 року, вбачається, що позивачем було сплачено 700 грн. за користування навчальними матеріалами та обладнанням в міні-садочку (а.с. 7).

Також з договору №2013-462 від 12.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ "Візард", суд вбачає, що позивач уклала договір щодо проведення одного заняття з загального розвитку на тиждень тривалістю 2 години та вартістю 200 грн. Термін дії договору - 1 рік (а.с. 8).

З квитанцій № 2002/4 від 07.12.2013 року, № 2003/4 від 07.12.2013 року, № 231/4 від 08.02.2014 року, № 431/4 від 01.03.2014 року, № 620/4 від 22.03.2014 року, № 786/4 від 12.04.2014 року, № 1516/4 від 12.07.2014 року, № 1696/4 від 09.08.2014 року, № 1183/4 від 31.05.2014 року та № 1458/4 від 05.07.2014 року вбачається, що позивачем було сплачено за користування навчальними матеріалами та обладнанням на загальну суму 2050 грн. (а.с. 9, 10).

22.09.2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Візард" було укладено договір № 2014-193 щодо проведення 20 занять у міні-садочку на тиждень тривалістю 5 год. кожне. Навчальний місяць триває 4 тижні. Вартість одного навчального місяця становить 950,00 грн. Термін дії договору - 1 рік (а.с. 11).

На виконання вимог вищевказаного договору позивачем було сплачено в загальній сумі 2850 грн., що підтверджується квитанціями № 1882/4 від 22.09.2014 року, № 2098/4 від 21.10.2014 року та № 34/4 від 07.11.2014 року (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 14.07.2012 року, судом встановлено, що 14.07.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1191. Після одруження ОСОБА_5 прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_5 (а.с. 40).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого 26.12.2012 року відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 41).

Факт своєчасної та повної сплати усіх призначених відповідачу аліментів, підтверджується довідками про утримання аліментів №93 від 09.04.2013р., №66 від 28.02.2014 року, № 475 від 24.12.2014року, виданих КНВО "Форум" МВС України (а.с.42-44), з яких також вбачається, що ОСОБА_2 додатково сплачує також і пеню за несвоєчасну сплату аліментів.

Таким чином, обсяг всіх утримань з заробітної плати відповідача складає 50%.

Згідно абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року та ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи.

Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 180, 185 СК України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ст. 185 ч. 1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наведене міститься і в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Пленум зазначає, що в цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Це кошти, які додатково витрачаються у зв'язку з собливими обставинами: на розвиток здібностей дитини - розумових, фізичних, музичних; на лікування дитини - придбання певних ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо.

Позивач не надала суду жодного доказу, який би свідчив про понесення нею саме таких витрат.

Такими додатковими витратами позивач вважає витрати на оплату навчання сина у Центрі розвитку дитини "Смайл".

Сама по собі довідка про те, що дитина часто хворіє не свідчить про те, що в зв'язку з цим вона потребує додаткових витрат.

Проте по своїй природі такі витрати не можуть відноситись до додаткових витрат, викликаних особливими обставинами. Це витрати, які відносяться до звичайних обставин утримання дітей та мають покриватися із визначеної суми аліментів на утримання ОСОБА_3. Крім того, питання стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини вирішено рішенням суду від 17.05.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 185 СК України, п. 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст. 10, 57-60, 212-215, 224-226, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: