У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2/759/2140/15

ун. № 759/984/15-ц

09 квітня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про приведення будинку в попередній стан,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про приведення будинку в попередній стан.

У судове засідання 09.04.2015 року сторони, їх представники та треті особи не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3, він же і представник третьої особи ОСОБА_2, у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 183, 230 том № 2), однак направив до суду заяву (клопотання) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з зайнятістю в судовому процесі в Голосіївському районному суді м. Києва (а.с.235-239).

Суд, перевіривши матеріали справи, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами, дійшов висновку про наявність правових підстав передбачених п. 1) ч. 1 ст. 205 ЦПК України для закриття провадження у згаданій справі, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених в рішеннях, прийнятих у грудні 2014 року - лютому 2015 року, за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 1) ч. 1 ст. 355 ЦПК України, встановлено, що за змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Якщо позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявлений інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю - суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України), судам слід перевіряти, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція відображена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року № 6-137цс14).

Відповідно до згаданої правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 17.12.2014 року у справі № 6-137цс14, якщо позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявлений інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю - суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України), судам слід перевіряти, чи не є відносини між сторонами публічно-правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що даний позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявлений інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю - суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва та враховуючи, що спір є публічно-правовим, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд роз'яснює позивачу, що закриття провадження у справі не позбавляє його права на звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до п.24) ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи - у справах, пов'язаних з питаннями, що стосуються повноважень цих органів.

Таким чином, судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2014 р. та 15.07.2014 р. між відповідачем та адвокатом адвокатури м. Києва ОСОБА_3 була укладена угода про надання правової (юридичної) допомоги (адвокатських послуг) на підставі яких адвокат ОСОБА_3 надавав відповідачу правову допомогу ( а.с. 56-61, том №1, 133-138, 139 том № 1).

За надану правову допомогу відповідачем було сплачено на рахунок адвоката адвокатури м. Києва ОСОБА_3 згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 01/14-ЦС-01 від 23.06.2014 р. 12500,00 грн. (а.с. 183, том № 1), згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 01/14-ЦС-02 від 22.09.2014 р. 12500,00 грн. (а.с. 185, том №1), всього на суму 25000,00 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону Україну «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на корить якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Аналізуючи встановлені по справі обставини, час протягом якого розглядалась справа в суді, кількість судових засідань в яких приймав участь адвокат ОСОБА_3 вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді на підставі укладених угод у справі, наявних в матеріалах справи доказів оплати юридичної допомоги, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України та п. 24) ст. 5 Закону України «Про судовий збір», витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 17 КАС України, ст.ст. 1, 15, 79, 88, 205, 209-210, 214, 223, 293, 294 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про приведення будинку в попередній стан - закрити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, п/б, судові витрати у справі у розмірі 25000,00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення чи протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, постановленої без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя А. Ключник