Справа № 219/9799/15-ц
Провадження № 2/219/4053/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2015 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
при секретарі Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника та про відшкодування моральної шкоди, -
позивач звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Орджонікідзевугілля» про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника у сумі 32 550 гр. та моральної шкоди у сумі 10 000 гр., вказуючи, що він працює на даний час на СП «Шахта «Ольховатська» державного підприємства "Орджонікідзевугілля" начальником дільниці. З вересня 2014 року по грудень 2014 року включно та в лютому 2015 року він не залучався до роботи тому, що це було небезпечно для життя та здоров'я працівника в зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території, де розташоване підприємство. Зазначає, що відповідно до п.9.10 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості», вказаний період вважається вимушеним простоєм не з вини працівника. Також згідно п.5.18 Колективного договору СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», за час простою, що якщо виникла виробнича ситуація небезпечна для життя та здоровя робітника, або оточуючих їх людей та оточуючої навколишнього середовища, не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Вказав, що згідно довідки СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» його посадовий оклад становить 6510 гр. на місяць, а тому сума оплати часу простою становить за весь час простою 32 550 гр. ОСОБА_2 того, оскільки роботодавцем були порушені його законі трудові права, йому були спричинені моральні страждання, так як він тривалий час не отримував всі суми, належні йому, як працівникові, які були джерелом доходу для нього та членів його родини, він відчував матеріальний тягар, соціальну незахищеність через нестачу коштів, вимушений був здійснювати, вживати додаткові зусилля для утримання своєї родини та організації свого життя, тому просить стягнути з відповідача на його користь 10 000 гр. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом достовірно встановлено, що відповідно до довідки СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», позивач з серпня 2014 року по березень 2015 року значився на СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» начальником дільниці з видобування вугілля, його посадовий оклад складає 6 510 гр. (а.с.6).
Згідно ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. На випадок виникнення простою трудовим законодавством передбачено ряд особливостей, що стосуються організації праці, в тому числі щодо оплати робочого часу найнятих співробітників.
Нормами ст. 113 КЗпП України передбачено, що за час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоровя працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
Згідно п.5.17 Колективного договору СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» за вимушені простої не з вини працівника (через відсутність обсягів робіт, забезпечення матеріальними ресурсами та інше) нарахована заробітна плата для робітників не може бути нижче встановленої тарифної ставки (посадового окладу) за відпрацьований час з віднесенням витрат на основну діяльність підрозділу. Відповідно до п.5.18 за час простою, що якщо виникла виробнича ситуація небезпечна для життя та здоровя робітника, або оточуючих їх людей та оточуючої навколишнього середовища, не з його вини, за ним зберігається середній заробіток (а.с.5).
Відповідно довідки СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля», позивач в період з вересня 2014 року по грудень 2014 року та в лютому 2015 року не залучався до роботи в СП «Шахта «Ольховатська» ДП «Орджонікідзевугілля» тому, що це було небезпечно для життя або здоровя працівника в звязку з проведенням антитерористичної операції на території, де розташовано підприємство. Згідно до п.9.10 «Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднання власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості», зазначений період вважається вимушеним простоєм не з вини працівника (а.с.5).
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень.
Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Доказів виплати працівникові суми оплати за час вимушеного простою не з вини працівника відповідач не надав та не зазначив про існування таких доказів. Тому, вимоги позивача про стягнення оплати за час вимушеного простою не з вини працівника в розмірі 32 550 гр. є обґрунтованими та підлягають задоволенню (6 510 гр. х 5 місяців).
Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача і суму моральної шкоди в розмірі 10 000 гр.
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до п.8 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає, що відповідач, не провівши оплату позивачу за час простою, спричинив позивачу моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, розмір заборгованості, що утворилася, та з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст. 23 ЦК України, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 1 000 гр.
Зважаючи на те, що позивач на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, в силу положень ч.3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 гр. 20 коп.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 60, 88, 107, 208, 213-215, 224, 225, 367 ЦПК України, ст. 34, 113, 237-1 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць в сумі 6 510 гр.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя -

Суддя О.М.Павленко