У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Філдес Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 09 липня 2004 року між ним та Приватним акціонерним товариством «Філдес Україна» (далі - ПАТ «Філдес Україна») було укладено контракт № 0200901 про участь в системі «Car Credit» та надання автомобіля. Згідно зі ст. 5 контракту позивач зобов'язувався вносити кожен місяць грошові суми, в якості внеску, до повної оплати вибраного автомобіля; відповідач, в свою чергу, згідно зі ст. 13 контракту повинен протягом 30 робочих днів передати вибраний автомобіль позивачу.

Позивач зазначав, що укладений між ним та відповідачем контракт суперечить нормам Цивільного кодексу України, що регулює відносини між сторонами. Згідно з контрактом підписання контракту з боку відповідача відбулося продавцем ОСОБА_5 з салону № 5/5, жодного посилання на наявність повноважень салону 5/5 від імені відповідача в контракті відсутні. Таким чином, вищезазначений контракт (правочин) укладено з порушенням загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що передбачені ст. 203 ЦК України. Контракт не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом автомобіля, не передбачає будь-якої відповідальності ПАТ «Філдес Україна» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості, натомість, контрактом передбачено, що у випадку відмові клієнта від контракту з нього утримуються вступний внесок, 10 % штрафу від суми, що підлягає поверненню, але не менше суми двох чистих внесків, не повертаються адміністративні витрати й страховий внесок, повернення коштів відбувається після ліквідації групи.

Крім того, діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку позивач оцінив у 10 тис. грн.

На підставі наведеного ОСОБА_4 просив суд визнати контракт

від 09 липня 2004 року № 0200901, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Філдес Україна», недійсним та стягнути з ПАТ «Філдес Україна» на його користь 40 471 грн 38 коп. плаченої суми за договором, 10 тис. грн моральної шкоди, а також судові витрати.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області

від 24 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 січня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Законом України від 02 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено пункт 111 , відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Відповідно до пунктів 3, 4 Прикінцевих положень до цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 9 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 09 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах") (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, та передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг.

Згідно з пунктом 1.2 частини першої Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Спірний договір укладено сторонами 09 липня 2004 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось.

З урахуванням установлених обставин та вимог закону суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання укладеного між сторонами договору недійсним.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області

від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області

від 19 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
А.О. Леванчук
Т.О. Писана