АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2909/15 Головуючий 1 інст. - Дудченко В.О.
Справа № 626/136/15-ц
Категорія: договір кредиту Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів -Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря - Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною

скаргою Шуліки Аліни Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

В січні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») в особі свого представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося у суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування представник позивача вказав, що 16 травня 2006 року укладено договір № DNH4KP20820613, відповідно до умов якого Закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- ЗАТ КБ «Приватбанк»), змінене на ПАТ КБ «Приватбанк», надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 23 400 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків у розмірі 25,08% строком на 42 місяці.

Оскільки відповідач належним чином не виконав своїх грошових зобов'язань, просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 72 504 грн. 37 коп. та 725 грн. 04 коп. судових витрат.

Відповідач в письмових запереченнях позов не визнав, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» Шуліка А.В., посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що сторонами був погоджений строк позовної давності терміном 5 років. Крім того, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) є невід'ємною частиною укладеного між сторонами договору кредиту.

Відповідач рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з вимогами статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що 16 травня 2006 року укладено договір № DNH4KP20820613, відповідно до умов якого ЗАТ КБ «Приватбанк», змінене на ПАТ КБ «Приватбанк», надало ОСОБА_3 кредит в розмірі 23 400 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків у розмірі 25,08% строком на 42 місяці.

Договір складається з заяви позичальника та доданих до нього Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які містять пункт 5.5. щодо збільшення строків позовної давності до п'яти років.

Однак Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувались.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 11 лютого 2015 року № 6-240цс14.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

За статтями 253, 256, 257 ЦК України загальна позовна давність, у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Останній платіж за тілом кредиту здійснено 05 грудня 2007 року в сумі 2 438 грн. 22 коп. Ця обставина сторонами не оспорюється.

Отже, у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право пред'явити вимогу до боржника про виконання порушеного зобов'язання щодо повернення кредиту, починаючи з 06 грудня 2007 року протягом наступних трьох років. Проте позов пред'явлено 21 січня 2015 року, тобто після сплину строку позовної давності, встановленої законом.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2011 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнута заборгованість за даним договором в загальному розмірі 79 146 грн. 87 коп. станом на 05 серпня 2010 року. Рішення до цього часу в примусовому порядку не виконано.

З огляду на це, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNH4KP20820613 в розмірі 72 504 грн. 37 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 307 ч. 1 п. 1, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді