Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Собіни І.М. Рожина Ю.М.

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю представника міського

голови міста Рівне - Мовчуна А.І.,

представника позивачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом Твердим Миколою Кузьмовичем, на рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до міського голови міста Рівне, ОСОБА_4, управління Держземагенства у м. Рівне Рівненської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року вказаний позов задоволено: визнано недійсним Державний акт на право власності на землю на ім'я ОСОБА_4, серія НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 70.

Вважаючи рішення суду незаконним,невідповідним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_4 - адвокат Твердий М.К. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі доводить, що рішення ухвалене на захист не порушеного права позивачки. Суд послався на оціночні висновки постанови суду в іншій справі, а не на фактичні обставини, встановлені цією постановою, які є спільними для обох справ. Пояснює, що земельна ділянка позивачки АДРЕСА_1 межує із земельною ділянкою № НОМЕР_2 на якій розміщений житловий будинок, розділений в натурі між двома власниками - відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_7, при чому між північними межами котрих проходить тупиковий проїзд. Для забезпечення окремого в'їзду до своєї частини ділянки позивачка зверталась до суду з адміністративним позовом, і рішенням Рівненського міського суду було скасовано п.21 і 22 рішення Рівненської міської ради про приватизацію земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Стверджує, що обставини встановлені цим рішенням, на які послалася позивачка, і які є спільними для обох справ, не відповідають об'єктивній дійсності, та наполягає на тому, що права позивачки на користування проїздом до земельної ділянки не порушені, під»їзд зберігається в тих межах, які визначені планом забудови міста,а тому права позивачки не підлягають захисту.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення сторін, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

_____________________________________________________________________________________________________________________

Справа 569/17241/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Сидорук Є.І.

Провадження № 22-ц 787/433/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до оскаржуваного Державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачу ОСОБА_4 передана частина земельної ділянки, яка відповідно до плану забудови міста є тупіковим під»їздом до земельної ділянки позивачки, врахував наявність постанови Рівненського міського суду від 29.05.2014р. про скасування розпорядження про виділення спірної земельної ділянки, і з цих підстав прийшов до висновку, що Державним актом на право власності на землю, виданого на ім'я відповідача, порушені права ОСОБА_6 і вони підлягають захисту.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Судом встановлено: відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.04.2008 року державним нотаріусом Рівненської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-369, ОСОБА_6 є власником 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Будинковолодіння по АДРЕСА_2 належить відповідачу ОСОБА_4, а за адресою АДРЕСА_2 - ОСОБА_8

Рішенням Рівненської міської ради №596 від 26.12.2001 року „Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування"(п.22 додатку) у власність ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 309 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2.

На підставі вищезазначеного рішення Рівненської міської ради відповідача виданий Державний акт на право власності на землю серія НОМЕР_1, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 70.

В жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати недійсним Державний акт на право власності на землю, виданий ОСОБА_4

Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що передача для відповідача спірної земельної ділянку у приватну власність порушує її права та інтереси, оскільки ОСОБА_4 передано у власність частину проїзду по вул..Голубиній, який входить до земель загального користування, і це позбавило її можливості заїзду до свого будинку, який розміщений по АДРЕСА_1. У зв»язку з тим, що постановою Рівненського міського суду від 29.05.2014 р. по справі № 569/4274/14 скасовано та визнано нечинним рішення Рівненської міської ради № 596 від 26.12.2001 року „Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання їх у постійне користування" в частині передачі співвласникам будинку по АДРЕСА_2 земельної ділянки просила визнати недійсним державний акт, виданий відповідачу, оскільки наявність цього акту порушує її права, як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про доведеність факту порушення земельних прав позивачки, у зв»язку з передачею у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_2.

Як видно з документів, наданих суду Головним управлінням Держземагенства України в Рівненській області по вул..Голубиній є тупіковий проїзд до будинковолодіння ОСОБА_6, який межує з земельною ділянкою позивачки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та із земельною ділянкою ОСОБА_8, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

За первинними документами Держземагенства, земельна ділянка відповідача ОСОБА_4 не межує із тупіковим проїздом, який відображений на плані, як проїзд до господарства позивачки.

Такі ж дані містить технічна документація по складанню Державного акту на право власності на землю для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель ОСОБА_4 по АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки, або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угод недійсними, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, відшкодування інших, передбачених законом, способів.

З огляду на докази, що є в матеріалах справи, та вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що наявність у відповідача Державного акту на право власності на землю по АДРЕСА_2 жодним чином не порушує права позивачки, як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Позивачка не подала до суду жодних доказів, які давали б підстави вважати, що план забудови АДРЕСА_1, наданий Головним управлінням Держземагенства України, та матеріали Технічної документації по складанню спірного Державного акту на право власності на землю містять дані, що не відповідають дійсності.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про недоведеність позивачкою факту порушення її прав, а судом першої інстанції не встановлено усунення яких порушень земельних прав позивачки настане після скасуванням спірного Державного акту.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були неправильно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - адвокатом Твердим Миколою Кузьмовичем, задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 25 грудня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до міського голови міста Рівне, ОСОБА_4, управління Держземагенства у м. Рівне Рівненської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 121(сто двадцять одну) гривню 80 копійок судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Собіна І.М.

підпис Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.