Справа № 363/2126/14-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С.І.
Провадження № 22-ц/780/431/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 08.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судд - Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельної комерційної фірми «Дагаз» про стягнення заборгованості за договором позики.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на наступні обставини.

07.09.2011 року між позивачем ОСОБА_3 та ТОВ «Дагаз» в особі директора ОСОБА_2 було укладено договір позики № 11 - ПОЗ, відповідно до умов якого підприємство отримало від позивача грошові кошти в сумі 80 000,00 грн. на умовах повернення у визначений строк та сплати відсотків за користування коштами.

Після закінчення визначеного договором позики строку поверненя коштів у березні 2012 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення позики, яка залишилась без відповіді та виконання.

Відповідач ОСОБА_2 уникає зустрічей та спілкування по телефону з позивачем, лише переслав по факсу Витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в якому вказано, що підприємство ТОВ «Дагаз» є боржником та на нього накладено обмеження у вигляді заборони відчуження майна.

Враховуючи зазначене, посилаючись на положення ст. ст. 525, 526, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, а також ст. 543 ЦК України, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів - ТОВ «Дагаз» та ОСОБА_2 на свою користь суму позики - 80 000,00 грн., інфляційні витрати - 5090,95 грн., а також 3% річних - 4800,00 грн., також судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ТОВ «Дагаз» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 80 000,00 грн. заборгованості за договором позики, інфляційні витрати - 5090,95 грн., 3% річних - 4800,00 грн., а також судовий збір в сумі 898,00 грн., а всього: 90 788,00 гривень.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши суму заборгованості за договором позики з ТОВ ВБКФ «Дагаз», а в задоволенні вимог до ОСОБА_2 - відмовити. В обгрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів, оскільки сторонами договору позики є позивач та ТОВ «Дагаз», яке як юридична особа повинно самостійно відповідати за своїми зобов'язаннями.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, суд першої інстанції, посилаючись на норми ст. ст. 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України, вважав доведеним факт укладання договору позики, передачу коштів та невиконання відповідачами умов договору, тобто неповернення суми позики на вимогу позивача.

Однак, такі висновки суду зроблені без належного повного та всебічного дослідження обставин справи із неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому, в своєму рішенні суд не навів мотивів та не послався на норму закону щодо задоволення вимог позивача саме шляхом солідарного стягнення боргу з відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду з матеріалів справи вбачає наступне.

07.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ВБКФ «Дагаз» (далі - Підприємство), в особі директора ОСОБА_2, який діяв на підставі статуту підприємства, та ОСОБА_3 укладено договір позики № 11-ПОЗ, за умовами якого Підприємство позивчає у ОСОБА_3 гроші в сумі 80 000,00 грн., що на момент укладання даного договору, з домовленістю сторін, є 200 куб. метрів деревини соснової діаметром не менше 20 см. Зазначену вище суму Підприємство зoбов'язалось повернути в строк за домовленістю сторін, але не раніше 31.12.2011р.

Пунктом 2 передбачено обов'язок Підприємства по сплаті відсотків за користування у сумі 7,5% щомісячно, до 10 числа кожного місяця. Факт кожного повернення грошей фіксується особистим підписом ОСОБА_3 на кожному примірнику сторін цього договору. Повний розрахунок підприємства з ОСОБА_3 повинен бути засвідчений заявою.

Відповідно до п. 4 Договору позики, у разі коли Підприємство не повертає позичені гроші до зазначеного строку ОСОБА_3 вправі буде пред'явити цей договір до стягнення в порядку і строки, передбачені чинним цивільним законодавством або получити вищезазначені лісоматеріали.

З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2014 року адвокат Тулович О.В., від імені позивача ОСОБА_3, звернувся з письмовою вимогою до ОСОБА_2 про повернення коштів, отриманих за договором позики. (а.с. 13, 14)

Як вірно встановлено судом першої інстанції, грошові кошти за вищевказаним договором позики повернуті не були.

Дані обставини не заперечуються також директором ТОВ «Дагаз», співвідповідачем по справі ОСОБА_2

Спірні правовідносини регулюються ст. 1046 ЦК України, згідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вказане, обгрунтованими є вимоги позивача в частині повернення боржником грошових коштів за договором позики.

В той же час, необгрунтованим є посилання позивача на положення ст. 543 ЦК України, оскільки договором позики не передбачалось солідарного обов'язку відповідачів щодо повернення позики.

Так, відповідно до положень ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Сторонами договору позики, укладеного 07 вересня 2011 року є ОСОБА_3, як кредитор, та юридична особа - ТОВ ВБКФ «Дагаз», як боржник.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридтчної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника, крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків місцевого суду про солідарну відповідальність ТОВ «Дагаз» та ОСОБА_2 за договором позики нормам цивільного законодавства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню, у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 жовтня 2014 року - скасувати, ухвалити у справі нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельної комерційної фірми «Дагаз» про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельної комерційної фірми «Дагаз» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 80 000,00 грн., 5 090,00 грн. - інфляційних витрат, 4 800,00 грн. - 3% річних та судовий збір в розмірі 898,00 грн., а всього: 90 788 (дев'яносто тисяч сімсот вісімдесят вісім) гривень.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: Таргоній Д.О.

Голуб С.А.

Приходько К.П.