Номер провадження: 22-ц/785/1428/15
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Максимець І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів позики,

ВСТАНОВИЛА:

16.11.2012 року, ОСОБА_3, ОСОБА_6і ОСОБА_4 звернулись із позовом про стягнення з відповідача, у порядку ст. 625 ЦК України, індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми.

Позов обгрунтовано тим, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року з відповідача на користь позивачів стягнуто борг, у тому числі: на користь ОСОБА_3стягнуто борг у сумі 53 000 гривень, 3% річних у сумі 3 418,63 гривень і проценти на рівні облікової ставки НБУ у сумі 12 698,59 гривень, а всього 69 116,66 гривень; на користь ОСОБА_6стягнуто борг у сумі 106 000 гривень, 3% річних у сумі 6 836,13 гривень, проценти на рівні облікової ставки НБУ у сумі 25 379,19 гривень, а всього 138 233,32 гривень; на користь ОСОБА_4стягнуто борг у сумі 39 750 гривень, 3% річних у сумі 2 563,55 гривень і проценти на рівні облікової ставки НБУ у сумі 8 311,30 гривень, а всього 50 624,85 гривень.

Зазначене рішення суду відповідач не виконав, у зв'язку з чим позивачі просили стягнути з відповідача за весь час прострочення індекс інфляції і 3% рчних від простроченої суми.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка ОСОБА_6 померла і у якості правонаступника суд залучив до участі у справі її чоловіка позивача ОСОБА_3 (а.с.143,150,152).

Остаточно уточнивши вимоги, позивач ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача, з врахуванням строку позовної давності, вратти від інфляції у сумі 76 560,99 гривень і 3% річних від простроченої суми у розмірі 23 078,96 гривень, а ОСОБА_4 просив стягнути, з врахуванням строку позовної давності, втрати від інфляції у сумі 19 140,25 гривень та 3% річних від простроченої суми у розмірі 5 769,74 гривень.

Відповідач позов не визнав, звернувся із зустрічним позовом про визнання недійсними договорів позики /розписок/, укладених між ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 й ОСОБА_5 30.11.2000 року на суму 20 000 доларів США, 30.11.2000 року на суму 40 000 доларів США і 01.02.2001 року на суму 15 000 доларів США з тих підстав, що розписки є фіктивними, а розписка від 01.02.2001 року є ще договором позики та застави.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.10.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено, а у зустрічному позові відмовлено. Суд стягнув з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 інфляційні втрати та 3% річних за час прострочення на загальну суму 99 639,95 гривень і на користь позивача ОСОБА_4інфляційні втрати й 3% річних на загальну суму 24 909,99 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4 і про задоволення зустрічного позову, посилаючись на незаконність рішення суду, невідповідність рішення нормам матеріального права - ст. 65 СК України, Закону України "Про заставу", відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за невиконання зобов'язання, внаслідок прострочення кредитора.

У засіданні колегії суддів: відповідач і його представник скаргу підтримали; позивач ОСОБА_3, який діяв у своїх інтересах і в інтересах ОСОБА_4та його представник скаргу не визнали. Позивач ОСОБА_4і відповідачка ОСОБА_5у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

За змістом ст. 308 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Позивачі просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 втрати від інфляції і 3% річних від простроченої суми, і, остаточно уточнивши вимоги позивач ОСОБА_3 просив стягнути 76 560,99 гривень втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 23 078,96 гривень, а позивач ОСОБА_4просив стягнути 19 140,25 гривень втрат від інфляції і 3% річних від простроченої суми у розмірі 5 769,74 гривень (а.с.3-5,155-16 т.1).

Суд, задовольняючи позов ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виходив з того, що вимоги обгрунтовані та доведені.

Висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону - ст. ст. 526,610,611.625 ЦК України, ст. 60 ЦПК України.

Встановлено, що на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року, яке набрало законної сили, з відповідача ОСОБА_2 на користь: ОСОБА_3стягнуто борг у сумі 53 000 гривень, а також 3 % річних від простроченої суми й проценти на рівні облікової ставки НБУ, а всього 69 116,66 гривень; на користь ОСОБА_6стягнуто борг у сумі 106 000 гривень, 3% річних від простроченої суми й проценти на рівні облікової ставки НБУ, а всього 138 233,32 гривень; на користь ОСОБА_4борг у сумі 39 750 гривень, 3% річних від простроченої суми і проценти на рівні облікової ставки НБУ, а всього 50 624,85 гривень (матеріали цивільної справи Приморського районного суду м. Одеси №2-4104/2006, а.с.200-202,231-233,253).

Відповідач належним чином не виконав зобов'язання і рішення суду, у зв'язку з чим позивачі, у порядку ст. 625 ЦК України, у листопаді 2012 року звернулись із позовом про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних від прострочеої суми за період з листопада 2009 року по вересень 2014 року (а.с.159-161 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивачка ОСОБА_6правонаступником якої визнано її чоловіка - позивача ОСОБА_3(а.с.143,149-151 т.1).

Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконав зобов'язання, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення втрат від інфляції та 3% річних від простроченої суми за період з листопада 2009 року по вересень 2014 року.

Правильним є і виновок суду про відмову у зустрічному позові за недоведеністю вимог.

ОСОБА_2просив визнати недійсними договори позики /розписки/ від 30.11.2000 року між ОСОБА_5та ОСОБА_3, від 30.11.2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і від 01.02.2001 року між ОСОБА_5та ОСОБА_4з тих підстав, що він не був присутнім при написанні цих розписок його колишньою дружиною і не знав про їхнє існування, згоду на укладення договорів позики не давав, за змістом розписок дружина зобов'язалась сама повернути кошти, крім того, розписка від 01.02.2011 року одночасно є договором позики та застави і за формою не відповідає вимогам закону (а.с.57-59 т.1).

Між тим, обставини укладення договорів від 30.11.2000 року та від 01.12.2001 року встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року, яке набрало чинності, і , в силу ст. 61 ч.3 ЦПК України, зазначені обставини не доводяться при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що: при укладенні договорів позики порушені вимоги ст. 65 СК України; він не є боржником позивачів; розписка від 01.02.2001 року одночасно є договором позики та застави; що грошові кошти по розпискам фактично не отримувались; відсутні підстави для стягнення втрат від інфляції та річних відсотків, через те, що прострочення сталося не з його вини, а внаслідок прострочення кредитора; зобов'язання припинились в силу ст. 607 ЦК України; суд належним чином не вирішив відводи і клопотання - не заслуговують на увагу.

Правовідносини з боргових розписок виникли у 2000-2001 роках і регулюювались, зокрема, КпШС України 1970 року.

Зазначені обставини встановлені рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року, при цьому, суд дійшов висновку, що в силу ст. 23 ч. 2 КпШС України, грошові кошти за борговими розписками підлягають поверненню як ОСОБА_5, так і її чоловіком ОСОБА_2

Розписка позичальника посвідчує передачу позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей і надається на підтвердження укладення договору позики та його умов.

У даному випадку позивачі за первісним позовом ставили питання про стягнення грошових суми на підставі договору позики й не заявляли вимог про стягнення на предмет застави у порядку ст. 20 Закону України "Про заставу".

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року встановлено, що грошові кошти дійсно були передані, у зв'язку з чим відсутні підстави для ствердження відповідачем про те, що грошові кошти насправді не були одержані від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За змістом ст. 529 ЦК України, кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Оскільки договори позики і рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року не зазначають про розстрочення виконання зобов'язань, у даному випадку відсутні підстави для ствердження про прострочення кредитора у порядку ст. ст. 612, 613 ЦК України.

Відсутні також будь-які належні та допустимі докази того, що зобов'язання сторін припинилось неможливістю його виконання у зв'язку із обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача заявляв у суді першої інстанції відводи і клопотання про витребування доказів та оголошення перерви у судовому засіданні.

Разом з тим, відводи та відповідні клопотання були заявлені усно й вирішені судом по суті у судовому засіданні, що вбачається із журнала судового засідання, і, в силу ст. 308 ч.2 ЦПК України, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду (а.с.169-171 т.1).

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_3та ОСОБА_4і про відмову у зустрічному позові ОСОБА_2, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справи протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков