Справа № 370/217/15 Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/3312/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 1 18.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.

суддів: Іванової І.В., Коцюрба О.П.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, відділу Державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції, третя особа: ОСОБА_5 про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У січні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що 05.11.2012 він придбав автомобіль марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Проте при керуванні вищевказаним авто позивача було зупинено працівниками Державтоінспекції та повідомлено про те, що даний автомобіль знаходиться у розшуку. Від приватного нотаріуса Лісковець Н.М. Київського міського нотаріального округу, він дізнався, що на вищевказаний автомобіль постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції накладено арешт від 29.12.2014 року.

Вважав, що накладений арешт на автомобіль порушує його права як власника даного автомобіля та просив визнати право власності на автомобіль та звільнити його з - під арешту.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач в своїй апеляційній скарзі просив його скасувати з підстав неповного з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оформлення купівлі-продажу автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства, до позивача не перейшло право власності на спірний автомобіль, а тому він у відповідності до вимог ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» не має права вимагати визнання права власності на цей автомобіль та звільнення його з-під арешту.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають.

Згідно з вимогами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов'язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб.

Із змісту ст.60 «Про виконавче провадження» вбачається, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є власником автомобіля марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_5,НОМЕР_6 НОМЕР_7.

Згідно довіреності на направо передовіри третім особам та з правом використання автомобіля за межами України ВРП № 046586 від 26.01.2012, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, уповноважив ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, управляти та розпоряджатися вищевказаним автомобілем.

05.11.2012 ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 гроші в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, як оплату за автомобіль марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_8 НОМЕР_7, номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4, зареєстрованого Макарівським РЕВ ДАІ 25.01.2012 на ОСОБА_3 від імені якого ОСОБА_4 діяв згідно доручення ВРП № 046586 від 26.01.2012.

Для підтвердження вищевказаного факту ОСОБА_4, була складена розписка про те, що відбулася купівля - продаж автомобіля марки ВАЗ 21043, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_5,НОМЕР_6 НОМЕР_7 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Передача коштів відбулась одночасно з підписанням розписки в присутності свідків, вказаних у розписці.

Вищевказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сікуцьким О.А., виданням доручення на управління та розпорядження автомобілем ВТА 572526 від 05.11.2012 на ім'я ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3, його представником ОСОБА_4

При керуванні вищевказаним автомобілем позивача було зупинено працівниками Державтоінспекцїї та повідомлено про те, що даний автомобіль знаходиться у розшуку.

Для з'ясування чи спростування вказаної обставини ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Лісковець Н.М. Київського міського нотаріального округу, звідки 22.01.2015 дізнався, що на вищевказаний автомобіль постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Макарівського районного управління юстиції накладено арешт від 29.12.2014 року.

Відповідно до заочного рішення Макарівського районного суду Київської області від 11.02.2013 і виконавчих листів ОСОБА_5 має право на стягнення і отримання від ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 21 126, 82 грн. та 214, 60 грн. - судового збору.

На майно ОСОБА_3 постановою державного виконавця Макарівського РУЮ було накладено арешт. Враховуючи те, що власником спірного автомобіля залишається ОСОБА_3, ОСОБА_2 не має змоги зняти автомобіль з під арешту, що і змусило останнього звернутися до суду за захистом і відновленням порушених прав.

Згідно із ч. З ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Підстави набуття права власності на транспортні засоби чітко визначені цивільним законодавством.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність покупцеві, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і заплатити за нього певну грошову суму.

Торгівля транспортними засобами здійснюється відповідно до Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції від 31.07.2002 №228, які були чинними на момент видачі довіреностей.

Видачу генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

Відповідно до п. п. 2,7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Відповідно до п. 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів до документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів в тому числі відносяться договори купівлі-продажу транспортних засобів, що засвідчені в установленому порядку, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в підрозділах ДАІ з обов'зковим пред'явленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Отже, в даному випадку письмовий договір купівлі-продажу автомобіля підлягає обов'язковій державної реєстрації в підрозділах ДАІ.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оформлення купівлі-продажу автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства, до позивача не перейшло право власності на спірний автомобіль, а тому він у відповідності до вимог ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» не має права вимагати визнання права власності на цей автомобіль та звільнення його з-під арешту, що накладений ВДВС Макарівського РУЮ.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач є власником спірного автомобіля, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено. Позивачем не доведено правомірність придбання спірного автомобіля та не надано жодного документу, який посвідчує право власності позивача на автомобіль та, які свідчили б про зняття ОСОБА_3 спірного автомобіля з реєстрації і обліку.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана відповідна оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу скарги ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: