Справа № 761/1081/15-ц
Провадження №2/761/2634/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.

при секретарі: Лазоришинець К.М., Колеснік М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» про стягнення коштів (а.с.1).

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, у грудні 2014 року ним були придбані залізничні квитки на потяг №12 сполученням Київ-Сімферополь на 26 грудня 2014 року та на 10 січня 2015 року на поїзд № 12 у зворотньому напрямку. 26 грудня 2014 року, у зв'язку з повідомленням на сайті новин ukr.net про припинення залізничного сполучення з Кримом з 27 грудня, він був вимушений звернутися до відповідача з вимогою про повернення коштів за залізничні квитки. Як зазначив у позовній заяві Позивач, за квитки у зворотньому напрямку Відповідач кошти повернув у повному обсязі, а за квитки на 26 грудня 2014 року - частково, утримавши з кожного дорослого квитка 335 грн. 17 коп., дитячого-263 грн. 13 коп., а всього на загальну суму 1268 грн.64 коп.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 19.01.2015р. відкрито провадження у вказаній справі (а.с.6).

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, однак 20.03.2015р. подав до канцелярії суду письмові пояснення. У своїх поясненнях Відповідач зазначив, що на його думку Позивач у своїй позовній заяві неправильно визначив Відповідача, оскільки діяльність ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» не пов'язана з продажем проїзних документів. Продаж таких документів здійснюється Державною адміністрацією залізничного транспорту України (Укрзалізниця), як правило квитковими касами. Квиткова каса - спеціально обладнане приміщення для оформлення проїзду пасажирів та повернення платежів за невикористані проїзні документи. Відповідач також зазначив, що Згідно Постанови від 19 березня 1997 р. №252 " Про порядок обслуговування громадян залізничним транспортом" право на здійснення перевезень та обслуговування пасажирів залізничним транспортом мають суб'єкти господарської діяльності, створені та зареєстровані відповідно до чинного законодавства України, для здійснення внутрішніх та міжнародних перевезень пасажирів залізничним транспортом повинні одержати ліцензію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 19.1 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27 грудня 2006 року № 1196, повернення платежів за невикористані проїзні документи провадиться у будь-якому пункті продажу проїзних документів залізниць України. ПАТ "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті" є акціонерним товариством приватної форми власності. Товариство не здійснює продаж проїзних документів, не має пунктів продажу проїзних документів та не відноситься до сфері управління Укрзалізниці. Відповідно ПАТ "УЦОП" не має можливості та обов'язку повертати платежі за невикористані проїзні документи. Зважаючи на вищенаведене, просив замінити ПАТ "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті" на належного відповідача та просив розгляд справи здійснювати без участі представника Товариства.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, повністю та всебічно розглянувши усі фактичні обставини справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Позивач у грудні 2014 року ним були придбані залізничні квитки на поїзд №12 сполученням Київ-Сімферополь на 26 грудня 2014 року та на 10 січня 2015 року на поїзд № 12 у зворотньому напрямку ( а.с. 4-7).

Як зазначив Позивач, за квитки у зворотньому напрямку Відповідач кошти повернув у повному обсязі, а за квитки на 26 грудня 2014 року - частково, утримавши з кожного дорослого квитка 335 грн. 17 коп., дитячого-263 грн. 13 коп., а всього на загальну суму 1268 грн.64 коп.

З наданих суду письмових пояснень Відповідача встановлено, що діяльність ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» не пов'язана з продажем проїзних документів. Продаж таких документів здійснюється Державною адміністрацією залізничного транспорту України. З приводу повернення коштів за придбані на 26.12.2014 р. квитки необхідно звертатись до Укрзалізниці.

Водночас, суд дійшов висновку, що купуючи квитки (Державної адміністрації залізничного транспорту України) на потяг №12 сполученням Київ-Сімферополь на 26 грудня 2014 року, Позивач вступав у правовідносини і укладав усний договір про надання йому видовищної послуги, не з ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» де він придбав квитки, а Укрзалізницею -. органом управління залізничним транспортом загального користування, що здійснює централізоване управління процесом перевезень у внутрішньому й міждержавному сполученнях та регулює виробничо-господарську діяльність залізниць. До сфери Укрзалізниці входять Донецька, Львівська, Одеська, Південна, Південно-Західна та Придніпровська залізниці, а також інші підприємства та організації, що забезпечують перевезення пасажирів та вантажу. Сам же квиток, який отримує замовник, відповідно до положень п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», лише підтверджує укладення усного договору про надання видовищної послуги.

На відміну від прав споживача, які визначені в ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" та які надають можливість споживачу, який придбав неякісний товар, пред"явити вимоги, як продавцю такого товару, так і його виробникові, квиток на потяг - не є товаром, а є документом, що підтверджує право на проїзд в зазначеному напрямку, тобто підтверджує право споживача на отримання видовищної послуги, а отже, у разі, якщо істотні умови надання такої послуги порушуються її надавачем, у споживача виникають права, передбачені не ст. 8, а ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", і згідно з якою споживач має право направляти свої вимоги виключно безпосередньому виконавцю послуги, яким, згідно письмових пояснень ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» є Укрзалізниця.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, а продавець - це суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Продукцією є будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. При цьому, Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачає такого поняття як «продавець послуги» і, відповідно, не передбачає для такого суб'єкта жодних вимог щодо надання споживачеві певної інформації, а обов'язок по інформуванню споживача про продукцію покладає виключно на продавця чи виконавця, в даному випадку - організатора видовищного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

З наданих сторонами доказів вбачається, що відповідно до пункту 19.1 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 27 грудня 2006 року № 1196, повернення платежів за невикористані проїзні документи провадиться у будь-якому пункті продажу проїзних документів залізниць України.

Таким чином, виходячи з встановлених фактичних обставин справи, а також, враховуючи те, що відповідач - ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» не здійснює продаж проїзних документів, не має пунктів продажу проїзних документів та не відноситься до сфері управління Укрзалізниці. Відповідно не має можливості та обов'язку повертати платежі за невикористані проїзні документи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про повернення грошових коштів до ПАТ «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки заявлені не до тієї особи яка має відповідати за змістом позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 239 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті» про стягнення коштів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом..

Суддя: