Справа № 444/244/15-ц
Провадження № 2/444/245/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

27 березня 2015 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.,

при секретарі Петришин М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа: Жовківський РВ Державної міграційної служби у Львівській області про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 травня 2009 року між позивачем, ОСОБА_1 (Покупець), та ОСОБА_3 (Продавець), було укладено договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з даним договором ОСОБА_3 передала даний будинок ОСОБА_1 у власність, а остання прийняла його після сплати визначеної за цим договором суми, таким чином ОСОБА_1 стала власником спірного будинку. Продавець підтвердила, що інші особи у відчужуваному будинку не зареєстровані та зобов'язуються виселитися, звільнити будинок від предметів домашньої обстановки та вжитку до 20.05.2009 р. (п. 10 Договору купівлі-продажу будинку від 19.05.2009 р.). Після укладення даного договору з довідки виданої Грядівською сільською радою від 08.04.2010 року позивачу стало відомо, що в купленому будинку проживають та зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2. У зв'язку з цим вимога п. 10 Договору купівлі-продажу будинку від 19.05.2009 р. не була виконана зокрема, відповідачі не виселилися та не звільнили будинок від предметів домашньої обстановка та вжитку до 20.05.2009 р. Позивач неодноразово вимагала у відповідачів звільнити спірний будинок, але її вимоги залишились не виконаними по сьогоднішній день. У зв'язку з цим вона звернулась в Жовківський районний суд з позовом про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Рішенням Жовківського районого суду позов було задоволено та залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області. При розгляді спору про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, з довідки Грядівської сільської ради № 456 від 17.07.2014 року, позивачу стало відомо, що дійсне його прізвище не ОСОБА_2, а ОСОБА_2. Відтак, з метою захисту своїх прав, позивачу доводиться повторно звертатись в суд з даним позовом про виселення ОСОБА_2. Просить позов задоволити.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак представник позивача ОСОБА_7 подала до адресу суду заяву у якій просить розглядати справу без участі позивача та представника позивача. Позов підтримує в повному обсязі, просить задоволити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив і від нього не надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

А тому суд постановив провести по справі заочний розгляд та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з"ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 належить задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10, 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК).

Судом встановлено, що 19.05.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно з даним договором ОСОБА_3 передала даний будинок ОСОБА_1 у власність, а остання прийняла його після сплати визначеної за цим договором суми.

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, вбачається, що ОСОБА_1 є власником будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1 ЖК України, право громадян на житло охороняється державою.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно розбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 109 ЖК України, виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідного ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином проживання та користування житловим приміщенням, іншими особами можливе лише за згодою власника квартири.

Крім цього, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не було жодних домовленостей та угод щодо прожиття та користуванням даним будинком. Таким чином, у ОСОБА_2 відсутні правові підстави мешкати та користуватися належним позивачу будинком.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, власники житлових будинків (квартир), які є у їх приватній власності, не можуть бути позбавлені права користування житловим будинком (квартирою).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач зверталася в Жовківський районний суд з позовом про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Рішенням Жовківського районого суду від 10.04.2013 року позов було задоволено та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.10.2013 року.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Крім цього, ст. 391 ЦК України, закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З викладеного вбачається, що через те, що відповідач займає будинок позивач не може реалізувати своє право власності.

На підставі викладено та враховуючи, що відповідач займає будинок без достатніх правових підстав, суд приходить до висновку про необхідність виселення відповідача з житлового приміщення за адресою : АДРЕСА_1.

За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними і підлягають до задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209 ч. 3, 212-215, 224-229 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю, шляхом виселення ОСОБА_2 з будинку НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подаються апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Одночасно роз'яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуто судом який його ухвалив за письмовою заявою. Заяву про перегляд заочного рішення має бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Мікула В. Є.