АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Владичана А.І., Височанської Н.К.

секретаря Лук'янишиної М.В.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" - Кушнірюка Ю.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" про повернення безпідставно набутого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства „Райффайзен Банк Аваль" (далі - ПАТ „Райффайзен Банк Аваль") про повернення безпідставно набутого майна.

Вказувала на те, що 26 червня 2006 року між нею та акціонерним поштово-пенсійним банком „Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", було укладено генеральний кредитний договір №0606/32/МЦ та кредитний договір №0606/32/МЦ, який є невід'ємною частиною генерального договору, за яким банк надав їй кредит за програмою Європейського Банку Реконструкції та Розвітку в розмірі 117000 доларів США на 84 місяців зі сплатою 12,5-15 % річних за користування кредитом.

15 червня 2011 року вона, ОСОБА_5 та ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" уклали договір про переведення боргу, відповідно до умов якого ОСОБА_5 перевела свої боргові зобов'язання за генеральним кредитним

---------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц - 548/15 головуючий у 1-й інстанції Піхало Н.В.

категорія 19/27 суддя-доповідач Міцней В.Ф.

договором №0606/33/МЦ та укладеним в його рамках кредитним договором №0606/33/МЦ на неї. Заборгованість за цим договором, строк сплати якої не настав, становила 58205,71 доларів США.

На виконання вказаних договорів за період з 26 червня 2006 року по 14 липня 2011 року вона сплатила відповідачу 232834,73 долари США, у тому числі на погашення кредиту 120691,66 долар США та проценти за користування кредитом - 112143,07 долари США.

Вважала, що відповідач без належних правових підстав отримав 112143,07 долари США в якості процентів, оскільки вищевказані кредитні договори1 не є укладеними у зв'язку з відсутністю в них таких істотних умов як порядок припинення дії договору, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача, відповідальність кредитора.

Домовленості з усіх істотних умов було досягнуто сторонами лише при укладенні 15 липня 2011 року в рамках генеральних кредитних договорів №0606/32/МЦ та № 0606/33/МЦ від 26 червня 2006 року кредитних договорів № 014/42-0-1/73 та №014/42-0-1/72, метою яких було рефінансування кредитної заборгованості в розмірі 52632, 80 доларів США та в розмірі 57579,18 доларів США.

Посилаючись на ці обставини, просила у відповідності до ст.ст.1212-1213 ЦК України стягнути з відповідача 1498840 грн 80 коп.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказує на ті ж підстави, що і в позовній заяві.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" апеляційну скаргу не визнав, вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим і підстав для його скасування немає.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом, 26 червня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком „Аваль", правонаступником якого є ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_1 було укладено генеральний кредитний договір №0606/32/МЦ та кредитний договір №0606/32/МЦ, який є невід'ємною частиною генерального договору, за яким банк надав останній кредит за програмою Європейського Банку Реконструкції та Розвітку в розмірі 117000 доларів США на 84 місяців зі сплатою 12,5-15 % річних за користування кредитом.

15 червня 2011 року ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір про переведення боргу, відповідно до умов якого ОСОБА_5 перевела свої боргові зобов'язання за генеральним кредитним договором №0606/33/МЦ та укладеним в його рамках кредитним договором №0606/33/МЦ на ОСОБА_1 Заборгованість ОСОБА_5 за цим договором перед банком становила 58205,71 доларів США.

Позивачка вважала, що вказані договори є неукладеними, оскільки вони не містять таких істотних умов як порядок припинення дії договору, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача та відповідальність кредитора.

Проте відсутність цих умов у зазначених договорах не свідчить про те, що вони є неукладеними та сплачені позивачкою за ними проценти підлягають поверненню їй як безпідставно набуті відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Системний аналіз цих норм та зміст вищевказаних кредитних договорів дають можливість дійти висновку про те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов, визначених законом для кредитного договору.

Окрім того, пунктами 11.1. генеральних кредитних договорів та пунктами 10.3. кредитних договорів від 26 червня 2006 року встановлено, що питання, які не передбачені даними договорами, регулюються чинним законодавством.

У відповідності до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а також можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладаючи з акціонерним поштово-пенсійним банком „Аваль" вищевказані договори, позивачка погодилась з умовами цих договорів, зокрема з умовами щодо сплати процентів за користування кредитом, та виконувала їх.

За змістом ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Таким чином, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, сплачені позивачкою ОСОБА_1 відсотки за користування кредитом у відповідності до умов укладених між нею та відповідачем кредитних договорів не можуть вважатися набутими відповідачем без достатніх правових підстав.

Правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до кредитного договору, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилалася позивачка як на підставу позовних вимог.

Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Враховуюче наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: