У х в а л а

8 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Романюка Я.М. ,Сімоненко В.М., -

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-Палас» про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-Палас» до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькбудінвест», про визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 11 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 19 червня 2014 року, зазначений позов задоволено частково, постановлено: визнати недійсним іпотечний договір, укладений 2 квітня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4; в решті позову відмовити.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 червня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові; в решті рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ТОВ «Гранд-Палас» просить скасувати рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року й залишити без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду від 11 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 19 червня 2014 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 5 Закону України «Про іпотеку».

На підтвердження своїх доводів ТОВ «Гранд-Палас» наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року та від 21 січня 2015 року.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним іпотечного договору, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що згідно статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) майнові права на об'єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, касаційний суд виходив із того, що предметом договору іпотеки були не майнові права, а безпосередньо квартири, що знаходяться на стадії будівництва та належать іпотекодавцю на підставі договору на дольову участь в будівництві житла. Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на час укладення спірного договору, встановлено, що предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно.

Суд касаційної інстанції також виходив із того, що позивач не був стороною договору іпотеки, ним не доведено, а судами не встановлено, які права, свободи чи інтереси забудовника (позивача у справі) були порушені при укладенні оспорюваного ним договору.

Проте у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року та від 21 січня 2015 року, суд касаційної інстанції, виходив із того, що відповідачем в іпотеку незаконно були передані майнові права на квартири без згоди осіб, якім належали ці права.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке переглядається, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Наведене свідчить про відсутність підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-Палас» до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькбудінвест», про визнання недійсним договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-Палас» про перегляд рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
В.М. Сімоненко