Справа № 2-41/11
Провадження № 2/307/2/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарях Герич Є.І., Баник А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Солотвинської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки та незавершене будівництво житлового будинку, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Солотвинської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки та незавершене будівництво житлового будинку, зобов'язання вчинити певні дії. В позовній заяві та заяві про уточнення та збільшення позовних вимог зазначили, що 21.03.1997 року рішенням №26 виконкому Солотвинської селищної ради 22 скликання ОСОБА_1 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,6 га для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура», смт Солотвино, Тячівського району. Дана земельна ділянка загороджена в 1997 році, розкорчована, проведена планування грунту, зроблена під'їзна дорога з установкою містків, а також засаджена фруктовими деревами. В період з 1997 року по 2010 рік земельна ділянка знаходиться в законному володінні сім'ї ОСОБА_1, на яку затрачені відповідні кошти для приведення її в порядок. 20.02.2004 року прокурор Тячівського району на підставі неправдивої інформації Солотвинської селищної ради виносить на розгляд незаконний протест за №468 щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки в районі гори «Магура», для будівництва житлового будинку. 19.03.2008 року на вказану земельну ділянку за оплату виготовлена технічна документація із землеустрою, що посвідчує право власності на земельну ділянку в районі гори «Магура», яка незаконно відмовлена в погодженні селищним головою ОСОБА_4 29.05.2008 року селищний голова ОСОБА_4 навмисно незаконно виносить рішення №358 про відмову ОСОБА_1 в приватизації земельної ділянки в районі гори «Магура». Питання припинення права власності на земельну ділянку, що знаходиться в володінні ОСОБА_1 Солотвинською селищною радою не ставилось. Неодноразові письмові звернення ОСОБА_1 в правоохоронні та державні органи щодо прокурорського реагування і притягнення винних до відповідальності в розгляді ігнорувались. На протязі 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 років земельна ділянка використовувалась для ведення особистого селянського господарства. Відомості про примусове припинення права володіння земельної ділянки ОСОБА_1 не надходили. В 2009 році, після проведення сінокосу, земельна ділянка частково переорана для проведення весняних робіт. 13.02.2010 року із прокуратури Тячівського району ним отримана письмова інформація про те, що рішенням 18 сесії 5 скликання Солотвинської селищної ради від 23.10.2008 року за №45 земельна ділянка, яка знаходиться в володінні сім'ї ОСОБА_1. виділена громадянам смт. Солотвино ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 для садівництва та ведення селянського господарства. Законність відчуження земельної ділянки від ОСОБА_1 прокуратурою району не перевірено. 05.04.2008 рок та 31.08.2009 року були направлені заяви начальнику Тячівського районного відділу земельних ресурсів про заборону реєстрації державних актів і видачі кадастрових номерів громадянам на земельну ділянку, яка знаходиться в володінні ОСОБА_1. 28.08.2008 року договором дарування земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1, була подарована його сину ОСОБА_2 Селищний голова ОСОБА_4 незаконним рішенням №467 від 22.01.2009 року незаконно відмовляє ОСОБА_2 в приватизації земельної ділянки та зобов'язує перенести побудований фундамент на інше місце, не дивлячись на норми, які вказані в будівельному паспорті, передавши план-схему експлікації. Також зазначили, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2004 року у цивільній справі №2-621/04 за участю прокурора Дьолог Я.М. за позовом ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради про відміну рішення Солотвинської селищної ради №154 від 24 лютого 2004 року в частині скасування п.3 рішення виконкому Солотвинської селищної ради №126 від 23 грудня 1997 року та зустрічного позову Солотвинської селищної ради до ОСОБА_1 про скасування державного акту на право приватної власності на землю, позов ОСОБА_1 задоволено. Було скасовано рішення Солотвинської селищної ради №154 від 24 лютого 2004 року в частині скасування п.3 рішення Солотвинської селищної ради №126 від 23 грудня 1997 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність для ведення підсобного господарства земельної ділянки розміром 0,47 га. Також було відмовлено Солотвинській селищній раді в зустрічному позові про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 20 березня 1998 року, виданого на ім'я ОСОБА_1 про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,39 га. по АДРЕСА_1. Рішення набрало законної сили 17 листопада 2004 року. При таких обставинах, у відповідності до ч, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративнім справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі рішення №126 від 23 грудня 1997 року щодо передачі земельних ділянок у приватну власність Солотвинська селищна рада надала у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,47 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства в АДРЕСА_1. 21 березня 1997 року рішенням виконкому Солотвинської селищної ради №26 щодо передачі земельних ділянок у приватну власність Солотвинська селищна рада надала у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,6 га. для ведення підсобного господарства в смт. Солотвино в районі гори «Магура». Виділені земельні ділянки у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в 1997 році були загороджені на підставі рішення та планів земельної ділянки. переданої у приватну власність, підготовлених землевпорядною службою Солотвинської селищної ради, з установкою межових знаків. Копії двох рішень Солотвинської селищної ради №26 від 21 березня 1997 року та №126 від 23 грудня 1997 року щодо передачі у приватну власність земельних ділянок були передані інженеру-землевпоряднику ОСОБА_10 для виготовлення держаного акту для будівництва жилого будинку та ведення підсобного господарства. 20 березня 1998 року інженером-землевпорядником ОСОБА_10 було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_1 для будівництва жилого будинку та ведення підсобного господарства лише площею 039 га. в АДРЕСА_1. В рішенні виконкому Солотвинської селищної ради №126 від 23 грудня 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було надано у приватну власність, 0,47 га.. На думку позивачів ОСОБА_10 навмисно не включив площу земельної 0,47 га. у державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Також ОСОБА_10 не вніс до державного акту НОМЕР_1 план зовнішніх меж земельної ділянки, які указані у плані земельної ділянки, переданої у приватну власність ОСОБА_1 для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура», площею 0,6 га.. Два рішення про виділення у приватну власність земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_9 прийняті Солотвинською селищною радою на протязі одного 1997 року. Вказані земельні ділянки в період з 1997 року по теперішній час знаходяться у законному володінні та користуванні сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 З метою незаконного позбавлення права власності на земельні ділянки позивачів та незаконного відчуження земельної ділянки, переданої у приватну власність ОСОБА_1 за рішенням Солотвинської селищної ради №26 від 21 березня 1997 року, селищний голова ОСОБА_4, порушуючи вимоги законодавства, в 2008 році незаконно відмовив ОСОБА_1 погодити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розташованої в смт. Солотвино в районі гори «Магура». Солотвинська селищна рада винесла незаконне рішення №358, в п.2 якого вказано, що ОСОБА_1 використав конституційне право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Факт передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства ніякими рішеннями та доказами не підтверджується. Не дивлячись на загородження земельної ділянки, її планування, розкорчовування, посадки фруктових та лісових дерев, рішення Солотвинської селищної ради №26 від 21 березня 1997 року та доданого до нього плану земельної ділянки, переданої у приватну власність ОСОБА_1 для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура», площею 0,6 га., за підписом голови виконкому Солотвинської селищної ради, а також виготовленої технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1, селищний голова ОСОБА_4, з метою незаконного позбавлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1. приймає ряд незаконних рішень Солотвинської селищної ради про виділення земельних ділянок у приватну власність громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_6 ОСОБА_11, ОСОБА_12. ОСОБА_13, накладаючи таким чином земельні ділянки на земельну ділянку, переданої у приватну власність ОСОБА_1, не дивлячись на ухвали Тячівського районного суду про заборону вчинення певних дій Солотвинській селищній раді та заяв ОСОБА_1 Солотвинській селищній раді по даному факту. 28 серпня 2008 року земельна ділянка та незакінчене будівництво житлового будинку, які розташовані в АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, передані обдарованому ОСОБА_2. 28 вересня 2008 року на підставі договорів дарування згідно діючого законодавства на той час, виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів по переоформленню права власності на земельні ділянки для ведення особистою селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 в АДРЕСА_1. Зазначили, що позивач ОСОБА_2 в установленому законом порядку набув право власності на незакінчене будівництво житлового будинку, земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га., а також для ведення особистого селянського господарства площею 0,24 га., які розташовані по АДРЕСА_1, шляхом укладення правочину, якими є договори дарування та на підставі яких виготовлені технічні документи із землеустрою. Для погодження технічної документації із землеустрою, селищний голова Солотвинської селищної ради ОСОБА_4 у службовому кабінеті передав ОСОБА_2 підготовлену незаконну експлікацію та заявив, що для погодження виготовленої технічної документації необхідно перенести межу земельної ділянки у відповідності з параметрами, вказаними у експлікації. При перенесенні межі, яка указана в експлікації, межа між земельними ділянками ОСОБА_2 та сусіднього землекористувача ОСОБА_14 повинна б проходити через побудований фундамент незакінченого будівництва ОСОБА_2. Крім цього, в разі перенесення межі між вказаними земельними ділянками, порушуються межові знаки, які вказані у держаних актах на право приватної власності на землю виданих ОСОБА_14 та ОСОБА_1. Селищний голова ОСОБА_4 перевищив владні повноваження, незаконно зобов'язав ОСОБА_2 розширити земельну ділянку у незаконну користь ОСОБА_14 з повторним виготовленням технічних документів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1. Коли вони не погодились перенести межу на побудований фундамент між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_14, селищний голова ОСОБА_4 виносить незаконне рішення Солотвинської селищної ради №467 від 22 січня 2009 року, яким забороняє собі та землевпоряднику ОСОБА_15 підписувати документи по переоформленню права власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 до приведення меж земельних ділянок в натурі у відповідності до державного акту НОМЕР_1 та матеріалів інвентаризації, а саме переданої незаконної експлікації. На підставі рішення виконкому Солотвинської селищної ради, топографічного плану, а також актів встановлення та погодження зовнішніх меж, підготовленими землевпорядною організацією, технічною документацією із землеустрою, земельна ділянка в районі гори «Магура» в смт Солотвнно загороджена і знаходиться в законному володінні та користуванні ОСОБА_1 і дружини ОСОБА_9, які не втрачають право на її володіння і користування. Відповідач Солотвинська селищна рада вважає, що позивач ОСОБА_2 зобов'язаний перенести межу земельної ділянки у незаконну користь землевласника ОСОБА_14 на побудований фундамент позивачами за параметрами, які вказані у експлікації, переданої ОСОБА_4 Виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за рішенням Солотвинської селищної ради ОСОБА_1, яка розташована в смт Солотвино, в районі гори «Магура», для ведення селянського господарства, підтверджує правомірність позивачів у користуванні земельною ділянкою з 1997 року та необхідного оформлення відповідної реєстрації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства згідно норми, передбаченої ч.1 п. б ст. 121 Земельного кодексу України.

З урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог просять суд на підставі договору дарування від 28 серпня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі №3876 від 28.08.2008 року, витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнати за ОСОБА_2 право власності на незакінчене будівництво житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, на підставі договору дарування земельної ділянки, технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташованої по АДРЕСА_1, на підставі договору дарування земельної ділянки, технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,24 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1, на підставі рішення Солотвинської селищної ради, плану земельної ділянки, технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,60 га. для ведення особистого селянського господарства, розташованої в районі гори «Магура» в смт. Солотвино, Тячівського району. зобов'язати Солотвинську селищну раду звільнити земельну ділянку, яка знаходиться у володінні ОСОБА_1 в районі гори «Магура» в смт. Солотвино, Тячівського району, від будівельних матеріалів, металевих труб.

Представник Солотвинської селищної ради надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що ОСОБА_1 уже використав своє право на безкоштовну приватизацію землі для ведення селянського господарства, проводив безоплатну приватизацію земельної ділянки на підставі рішення виконкому Солотвинської селищної ради від 23.12.1997 року в АДРЕСА_1, у розмірі 0,39 га. для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (0,15 га. -для будівництва жилого будинку, 0,24 га. - для ведення особистого підсобного господарства) і одержав державний акт серії І-ЗК -025811. На цей момент (20.03.1998 року), ОСОБА_1 вже мав рішення №26 від 21 березня 1997 року виконкому Солотвинської селищної ради на передачу у приватну власність земельної ділянки, площею 0,6 га для ведення особистого підсобного господарства у смт. Солотвино у районі гори «Магура» (що є явним порушенням ЗК України ст.. 116 п.4). Так як, ОСОБА_1 провів безкоштовну по двох видах користування: для будівництва житлового будинку та ведення підсобного господарства по АДРЕСА_1, на безкоштовну приватизацію він більше не має права. Значить, рішення №26 від 21 березня 1997 року втратило юридичну силу. Відповідно до ст. 116 п.4 ЗК України з 23 грудня 1997 року земельна ділянка у районі гори «Магура» була у розпорядженні селищної ради. Ця земля була виділена мешканцям смт. Солотвино і вони виготовили державні акти на приватну власність відповідно до закону. Виходячи із цього, рішенням 16 сесії 5 скликання Солотвинської селищної ради від 28 травня 2008 року за №358 була дана відповідь на заяву ОСОБА_1 3 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримує державний акт на приватну власність на землю на території смт. В.Бичків, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку серії ЯД №534645, що є явним порушення ЗК України. ОСОБА_1 використав двічі своє право на безкоштовну приватизацію для будівництва та обслуговування жилого будинку, а тому один державний акт на землю ОСОБА_1 потрібно скасувати згідно чинного законодавства. У 2008 році ОСОБА_1, зняв огорожу з земельних ділянок ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5, переорав землі, самовільно приступив до використання неналежної йому землі і погрожував у присутності міліції. На ці земельні ділянки ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5 мають державні акти на приватну власність і ОСОБА_1 порушив конституційні права гарантовані кожному громадянину України на приватну власність на землю. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1, який одночасно є представником позивача ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві та заяві про уточнення та збільшення позовних вимог обставини та просить позов задовольнити. Заявлені раніше клопотання щодо необхідності витребування з прокуратури Тячівського району та з Тячівського РВ УМВС України в Закарпатській області матеріалів по його зверненню на не незаконні дії Солотвинської селищної ради, а також призначення в даній справі судової будівельно-технічної експертизи не підтримав.

Представник Солотвинської селищної ради ОСОБА_16 в судовому засіданні позов не визнав та просить в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення виконкому Солотвинської селищної ради від 21 березня 1997 за №26 року ОСОБА_17 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га. для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура» в смт. Солотвино, Тячівського району (а.с.7).

На замовлення позивача ОСОБА_1 згідно договору від 19.03.2008 року за №248 ТОВ «Моя земля» на вказану земельну ділянку виготовлено проект технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку

Рішенням 16 сесії 5 скликання Солотвинської селищної ради від 29 травня 2008 року за №358 позивачу ОСОБА_1 відмовлено в передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,60 га. для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура» в смт. Солотвино, Тячівського району у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 уже використав своє конституційне право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (державний акт НОМЕР_1)

В цьому ж рішенні зазначено, що при прийнятті вказаного рішення взялося до уваги те, що ОСОБА_1 згідно державного акту НОМЕР_1 приватизував земельну ділянку площею 0,39 га. в АДРЕСА_1, для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, при цьому ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку понад встановлену норму, оскільки Солотвинської селищною радою встановлені норми передачі земельних ділянок ведення особистого підсобного господарства - 0,20 га. Крім того, ОСОБА_1 згідно довідки виконкому В.Бичківської селищної ради від 22.05.2008 року за №1975 має у приватній власності земельну ділянку площею 0,15 га. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_2 (а.с.15).

Рішенням 20 сесії 5 скликання Солотвинської селищної ради від 22 січня 2009 року за №467 зобов»язано ОСОБА_19 привести межі у відповідність до державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 та технічної документації на переоформлення права власності на дві земельні ділянки загальною площею 0,39 га., заборонено селищному голові ОСОБА_4ю. та землевпоряднику ОСОБА_15 підписувати документи по переоформленню права власності на земельні ділянки по АДРЕСА_1 до приведення меж земельних ділянок у відповідність до державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 та матеріалів інвентаризації (а.с.18).

Згідно договору дарування незакінченого будівництвом житлового будинку від 28 серпня 2008 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу в реєстрі за №3876, укладеного між ОСОБА_1 як дарувателем з однієї сторони та ОСОБА_2 як обдарованим з другої сторони, згідно якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар незакінчений будівництвом житловий будинок 5% готовності по АДРЕСА_1 (а.с.19).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2008 року за №20205073 Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації проведена реєстрація вказаного об'єкту незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_2 в книзі №18, номер запису 2133.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 28 серпня 2008 року, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу в реєстрі за №3877, укладеного між ОСОБА_1 як дарувателем з однієї сторони та ОСОБА_2 як обдарованим з другої сторони, згідно якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,39 га., що розташована на території Солотвинської селищної ради по АДРЕСА_1 і передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства (а.с.20).

В цьому ж договорі зазначено, що дана земельна ділянка належала дарувателю ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1

На замовлення позивача ОСОБА_2 згідно договорів від 23.09.2008 року за №1086 та №1087 ТОВ «Моя земля» виготовлено проекти технічної документації із землеустрою щодо складання документів, по переоформленню права власності на земельні ділянки згідно договорів дарування земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1

У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст.ст.10, 11 цього ж Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Способи захисту цивільних справ судом визначені у ст.ст. 16, 392 ЦК України, а також у ст. 152 ЗК України, які дозволяють власникові обирати такий спосіб захисту як визнання цих прав у разі якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом ст.ст.81, 125, 126 ЗК України (діючого на момент придбання позивачем ОСОБА_2 земельної ділянки згідно договору дарування від 28.08.2008 року) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі: придбання за договором дарування та іншими цивільно-правовими угодами. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власникомдокумента, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Придбання земельних ділянок на підставі цивільно-правових угод передбачено главою 20 ЗК України.

Згідно ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

А відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 набув в установленому законом порядку право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 загальною площею 0.39 га., цільове призначення для будівництва житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, на підставі договору дарування, укладеного в обумовленій законом формі і якого здійснено державну реєстрацію.

Законом прямо не встановлена недійсність такого правочину і такий не визнавався судом не дійсним, а тому зазначений укладений між сторонами правочин повинен визнаватися правомірним.

Враховуючи ту обставину, що право власності позивача ОСОБА_2 на земельні ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0.39 га, зокрема 0,15га. - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,24 га. - для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 ніким в установленому порядку не оспорюється, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем ОСОБА_2 на підставі ст..392 ЦК України права власності на вказані земельні ділянки не має.

За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин 1-3 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 в уставленому законом порядку набув право власності на об'єкт незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1, провів його державну реєстрацію, право власності на вказане нерухоме майно ніким не оспорюється, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання за позивачем ОСОБА_2 права власності на вказаний об'єкт незакінченого будівництвом житлового будинку також не має.

Відповідно до ст.22 ЗК України, 1992 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Частиною 1 ст.23 вказаного Кодексу передбачено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 12 діючого ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.122 вказаного Кодексу сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у постійне користування юридичним особам із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом ст..ст.125, 126 діючого ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як встановлено в судовому засіданні позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Солотвинської селищної ради від 21 березня 1997 року було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га. для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура» в смт. Солотвино, Тячівського району, однак згідно вимого діючого на той час земельного законодавства позивач не отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, а тому право власності на вказану земельну ділянку в нього не виникло.

Оскільки позивач ОСОБА_1 у встановленому земельним законодавством порядку не набув права власності на земельну ділянку площею 0,60 га. для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура» в смт. Солотвино, Тячівського району, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,60 га. для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура» в смт. Солотвино, Тячівського району, на підставі ст..392 ЦК України також до задоволення не підлягають.

Згідно вимог ст.152 ч.2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Способи захисту прав громадян на земельні ділянки визначено у частині 3 цієї ж статті.

Згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 58, 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи , які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача ОСОБА_1 щодо порушення його прав на земельну ділянку площею 0,60 га. для ведення підсобного господарства в районі гори «Магура» в смт. Солотвино, Тячівського району з боку відповідача Солотвинської селищної ради у зв'язку з встановленням на вказані земельній ділянці будівельних матеріалів та металевих труб, суд вважає безпідставними, оскільки дані факти під час судового розгляду належними та допустимими доказами не стверджені, а тому в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача Солотвинської селищної раду звільнити цю земельну ділянку від будівельних матеріалів та металевих труб слід відмовити.

Інших належних і допустимих доказів сторонами не наведено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Солотвинської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки та незавершене будівництво житлового будинку, зобов'язання вчинити певні дії слід відмовити.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачів.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209-215 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 122 ЗК України,1992 року, ст.ст. 81, 125, 126 152 ЗК України, ст..ст.204, 328, 331, 334, 392, 717 ЦК України, суд,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Солотвинської селищної ради про визнання права власності на земельні ділянки та незавершене будівництво житлового будинку, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.І. Бобрушко