АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц/791/845/15 Головуючий в І інстанції: Мусулевський Я.А.
Категорія: 2 - 5 Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця 14 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності, посилаючись на те, що вона з 13.03.1995 року займається підприємницькою діяльністю та в подальшому заснувала фірму «Делікатес і Ко». Після укладення 07.10.2006 року шлюбу між нею та ОСОБА_3 з метою розширення бізнесу в 2008 році було прийнято рішення про реєстрацію відповідача приватним підприємцем, а також для потреб її бізнесу - роздрібна торгівля, за кошти отримані від цієї підприємницької діяльності вона придбала транспортні засоби, а саме:

- 11.12.2008 року автомобіль MERCEDES - BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_4, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 11.12.2008 року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6);

- 21.10.2010 року автомобіль MITSUBISHI модель CANTER, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 21.10.2010 року (свідоцтво про реєстрацію серія НОМЕР_7);

- 11.09.2012 року автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER316, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 11.09.2012 року (свідоцтво серія НОМЕР_8);

- 24.06.2014 року автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_3 (зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 24.06.2914 року).

Зазначені транспортні засоби були зареєстровані на ім'я ОСОБА_3, однак з часу їх придбання та по теперішній час обслуговують лише підприємницьку діяльність, яку здійснює вона.

На даний час подружні відносини між нею та відповідачем припинені, кожен із них живе своїм особистим життям, шлюб носить формальний характер, однак відповідач перешкоджає їй користуватися транспортними засобами та намагається використовувати їх у власних цілях.

З огляду на те, що спірне майно придбано за її особисті грошові кошти та для обслуговування і здійснення підприємницької діяльності позивач просила суд визнати за нею право приватної власності на зазначені транспортні засоби.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 05.02.2015 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 її доводів не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовлюючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно сформовано за рахунок спільної сумісної власності подружжя і є об'єктом права спільної сумісної власності.

Проте повністю погодитись із таким рішенням суду не можна.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони уклали шлюб 07.10.2006 року, з 19.03.1995 року ОСОБА_2 зареєстрована, як фізична особа - підприємець і зазначено вид діяльності - оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними, малюсками (витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

ОСОБА_3 зареєстрований, як фізична особа - приватний підприємець 11.11.2008 року, його підприємницька діяльність не носила самостійного характеру і була направлена на забезпечення підприємницької діяльності ОСОБА_2

У період з 11.12.2008 року по 24.06.2014 року були придбані транспортні засоби, які були зареєстровані на ім'я ОСОБА_3, як фізичної особи, а саме: 11.12.2008 року автомобіль MERCEDES - BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_4, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 11.12.2008 року (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6); 21.10.2010 року автомобіль MITSUBISHI модель CANTER, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 21.10.2010 року (свідоцтво про реєстрацію серія НОМЕР_7); 11.09.2012 року автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER316, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 11.09.2012 року (свідоцтво серія НОМЕР_8); 24.06.2014 року автомобіль VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_3 (зареєстрований МРЕВ ДАІ м. Херсона 24.06.2914 року).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 посилалась на те, що джерелом набуття спірних транспортних засобів, є не спільні грошові кошти чи спільна праця подружжя, а грошові кошти отримані нею від здійснення підприємницької діяльності, і придбане майно спрямовано для подальшого здійснення саме її підприємницької діляності.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про підприємництво» розкривається поняття "підприємництва" як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Проголошена в ч. 1 ст.3 Закону свобода підприємницької діяльності, згідно, якої підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству, розкривається через принципи підприємницької діяльності, зазначені в ст. 5 Закону.

Зокрема, принципами підприємництва є вільний вибір діяльності, залучення на добровільних засадах до здійснення підприємницької діяльності майна та коштів юридичних осіб і громадян, вільне розпорядження прибутком, що залишається після внесення платежів, установлених законодавством, тощо.

Стаття 3 ЦК України, серед загальних засад цивільного законодавства проголосила свободу договору, свободу підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що свобода договору полягає, зокрема у вільному вияві волі сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначені умов договору тощо.

Результатом наділяння юридичних осіб - приватних підприємств і фізичних осіб - підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно - правових договорів, як правової форми їх діяльності.

Наявні в матеріалах справи докази: - звіти суб'єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку ОСОБА_2 за 2007 - 2011 роки підтверджують той факт, що позивачка успішно здійснює підприємницьку діяльність та має високі прибутки.

В ході розгляду справи в апеляційному порядку свідок ОСОБА_4 працююча бухгалтером підтвердила, що для придбання спірного майна, а саме: автомобіля MERCEDES - BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_4 у серні 2008 року; автомобіля MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER316, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, у вересні 2012 року були акумульовані грошові кошти від реалізації продукції фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, а придбані транспортні засоби були спрямовані на здійснення її підприємницької діяльності, оформлення транспортних засобів на ім'я ОСОБА_3 мало на меті зменшення податкового тиску на підприємство.

Свідок також пояснила, що ОСОБА_3 у 2008 - 2009рр., як фізична особа - підприємець не мав доходів від підприємницької діяльності, а в 2012 році вже не здійснював таку діяльність.

ОСОБА_3 наведені вище обставини не заперечував, а його представник в суді апеляційної інстанції підтвердив, що автомобілі MERCEDES - BENZ модель 308D, MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER316, були придбані за рахунок доходів отриманих, в більшості своїй від здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_2 і що ці автомобілі придбавалися для використання саме в забезпечення підприємницької діяльності останньої.

Таким чином, придбавши під час шлюбу, автомобіль MERCEDES - BENZ, модель 308D, 1995року випуску, державний номер НОМЕР_4, автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER316, 2006року випуску, державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_2, як фізична особа -підприємець, використовувала його для здійснення підприємницької діяльності, тобто діяла виключно, як власник цього майна й суб'єкт господарювання в процесі здійснення господарської діяльності.

Вирішуючи спір суд першої інстанції залишив поза увагою зазначений факт, тому колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вище транспортні засоби є особистою приватною власністю ОСОБА_2, як суб'єкта підприємницької діяльності, використовуються нею у підприємницькій діяльності, тому в силу вимог ст. 60 СК України зазначене майно не є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3

За таких обставин, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про визнання за ОСОБА_2 право власності на автомобіль MERCEDES - BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_4; автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER316, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Відносно інших транспортних засобів, а саме автомобіля MITSUBISHI модель CANTER, 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1, автомобіля VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_3, колегія суддів вважає правильним висновок суду про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження їх придбання за грошові кошти ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зазначені висновки суду не спростовані також в ході розгляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, суд судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволенних позовних вимог.

Таким чином, колегія вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати в сумі 223 грн.(244,70грн.+200грн.=444,70грн).

На підставі викладеного, ст.ст. 3 ЦК України, ст. 60 СК України, ст.ст. 1, 3, 5 Закону України «Про підприємництво», керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 05 лютого 2015 року скасувати частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль MERCEDES - BENZ, модель 308D, 1995 року випуску, державний номер НОМЕР_4; автомобіль MERCEDES - BENZ, модель SPRINTER316, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 223 грн.

В іншій оскарженій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: