ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8458/14-ц
провадження № 2/753/229/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Дубаса В.А.,

при секретарі: Ридзель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності та знесення незаконної забудови, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 у травні 2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про усунення перешкод у здійсненні права власності та знесення забудови. Обґрунтовуючи позов позивач посилався на те, що він є співвласником нежилих приміщень №309, №310 та №320 розташованих на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1.

У 2004 році ОСОБА_5, який є мешканцем квартири №305, що розташована поверхом вище у зазначеному будинку, самовільно, без згоди позивача, без дозволу органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, контролюючих органів, на даху належних позивачу нежитлових приміщень була встановлена металева конструкція у вигляді тераси. Неправомірні, на думку позивача, дії ОСОБА_5 призвели до руйнації покриття даху у приміщеннях належних позивачу, оскільки там накопичується волога, яка потрапляє у приміщення належні позивачу і через вказане самочинне будівництво відповідача дах відремонтувати неможливо, що створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому майном. На неодноразові звернення позивача до відповідача щодо усунення порушень та знесення самочинно побудованої конструкції останній не реагував. Крім того, позивач неодноразово звертався до державних контролюючих органів, органів місцевого самоврядування, до третьої особи у справі щодо наявності порушень у діях власника квартири №305 у вказаному будинку, внаслідок чого відповідачу направлялися приписи про усунення порушень прав позивача та знесення самочинно збудованої конструкції, проте відповідні приписи залишалися відповідачем поза увагою.

Зважаючи на наведене, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та просив суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.10.2014 року, просив суд ухвалити рішення про знесення самовільно збудованої конструкції на даху нежитлового будинку по АДРЕСА_1 біля балкону квартири АДРЕСА_1 самим співвласником нежилих приміщень №309, №310 та №320 (тобто позивачем ОСОБА_2.), розташованих на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 за рахунок ОСОБА_5, який здійснив самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 11.08.2014 року за ініціативою суду залучено до розгляду справи у якості третьої особи без самостійних вимог - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві.

Ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 10.02.2015 року за клопотанням позивача було замінено первісного відповідача ОСОБА_5 на належного відповідача ОСОБА_3

Ухвалою суду (яка занесена до журналу судового засідання) від 10.02.2015 року за клопотанням представника третьої особи: КП «Житло-Сервіс» залучено до розгляду справи у якості третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Судом додатково роз»яснено позивачеві положення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 27, ст. 143 ЦПК України, однак ОСОБА_2 наполягав на тому, що до початку розгляду справи по суті подав суду усі докази у підтвердження та обгрунтування вимог позову і цих доказів достатньо для ухвалення судом рішення на його користь. Окрім того, позивач наполягав на тому, що немає необхідності у призначені судом судової будівельно-технічної експертизи для визначення відповідності виконаної металевої конструкції на об'єкті нерухомого майна проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва тощо.

Відповідач ОСОБА_3 та треті особи Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві і ОСОБА_6. в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило.

Представник третьої особи КП «Житло-Сервіс» у судове засідання з'явилась, підтримала позов повністю та просила суд його задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 24.07.2003 року позивач ОСОБА_2 є співвласником нежилого приміщення №320 по АДРЕСА_1 /а.с.7/.

Водночас матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 є власником (або співвласником) нежилих приміщень №№309, 310 по АДРЕСА_1, хоча у позовній заяві позивач на цьому наполягає.

Відповідно до довідки Форми №3, виданої КП «Житло-Сервіс» від 08.01.2015 року встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 з 02.12.2004 року зареєстрована ОСОБА_6., ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є власником квартири. /а.с.81/

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована /а.с. 90, 92/.

З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №3404 від 12.03.2015 року вбачається, що за даними бюро квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.11.2004 року. (а.с. 105).

У той же час позивачем ОСОБА_2 позов пред»явлено не до власника згаданої квартири ОСОБА_6., а до сторонньої особи, якою є ОСОБА_3, оскільки станній не є власником (співласником) квартири, не є особою, яка зареєстрована у квартирі тощо.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року, визначено, що відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову; про знесення самочинно збудованного нерухомого майна

Згідно з п.5 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року, визначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Водночас пунктом 13 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються.

Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень визначено пунктом 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 N 76.

Згідно п.п. 1.4.2, 1.4.3. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.

Так, квартира АДРЕСА_1 розташована на другому поверсі багатоповерхового будинку, що вбачається з технічної характеристики квартири (а.с. 106). Згідно припису КП «Житло-сервіс» від 09.04.2013 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 виконано влаштування тераси на покрівлі прибудованого приміщення (а.с. 16).

У той же час з листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві №7/26-32/2808/10 вбачається, що вказаною інспекцією не проведено відповідної перевірки у порядку визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року за №553 і таким чином не є достеменно встановленими порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання реконструкції квартири №305 у згаданому будинку ( а.с. 55).

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості.

Доказів небезпечності або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку матеріали справи не містять, за виключенням фотографій наданих ОСОБА_2, з яких, однак, достеменно не можливо встановити у якому саме приміщенні вони зроблені, у якомусь зі згаданих нежитлових приміщень №309, №310 та №320 або у іншому приміщенні і що саме фотографії підтвержують тощо.

Для з'ясування цих обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, суд роз'яснював позивачу ОСОБА_2 його право на забезпечення доказів шляхом призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення відповідності виконаної металевої конструкції на об'єкті нерухомого майна проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва тощо. Однак позивач від проведення експертизи відмовився, вважаючи свій позов повністю доведеним іншими доказами.

Проте, суд не погоджується з такою позицією, оскільки для з'ясування питання чи є влаштування тераси на покрівлі прибудованого приміщення істотним відхиленням від проекту забудови будинку, необхідні спеціальні знання в галузі будівництва, без наявності яких неможливо зробити правильні висновки у цій цивільній справі.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності та знесення незаконної забудови, оскільки в позовній заяві позивач конкретно не визначив предмету позову, тобто тієї матеріально-правової вимоги, яка має бути адресована відповідачу та з приводу вирішення якої він просить постановити судове рішення, оскільки матеріалами справи не доведено яку саме конструкцію (або мансарду або терасу або прибудову тощо) на даху нежитлового будинку по АДРЕСА_1 позивач просить знести, ОСОБА_2 не доведено, що влаштування тераси (або мансарди, конструкції, прибудови тощо) на покрівлі прибудованого приміщення виконано з істотним відхиленням від проекту забудови зазначеного будинку, з порушенням вимог будівельних норм і правил, і це порушує його права та суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації або впливає на міцність і безпечність цього об'єкта тощо; окрім того, позовну заяву ОСОБА_2 пред»явлено до неналежного відповідача у справі, оскільки не надано доказів, що ОСОБА_3 є власником (співласником) квартири №305, є особою, яка здійснила згадану забудову металевої констукції тощо.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права власності та знесення незаконної забудови - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: