АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 4927 /2015 р. Головуючий у І інстанції Маліновська В.М.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: , Слюсар Т.А., Стрижеуса А.М.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року за заявою представника ОСОБА_3 ОСОБА_8 про забезпечення доказів в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року у задоволені заяви представника позивача ОСОБА_8 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення доказів, оскільки судом порушені вимоги процесуального права.

Зазначена апеляційна скарга була прийнята до провадження апеляційного суду, виходячи з роз'яснень , які містяться в рішенні Конституційного суду України № 3-рп/2000 від 27 січня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв'язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) про те , що стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, визначених законом, слід розуміти так, що у цивільному процесі апеляційному оскарженню підлягають ухвали за винятком випадків, коли таке оскарження заборонено законом.

З огляду на те , що положенням статті 135 ЦПК України передбачено оскарження ухвали про забезпечення доказів і відсутня заборона щодо оскарження відмови у забезпеченні доказів , апеляційний суд прийняв апеляційній скаргу до свого провадження.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_8, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити , представника ОСОБА_10 ОСОБА_11 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів.

За заявою заінтересованої особи суд може забезпечити докази до пред'явлення нею позову.

У заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити( ч.1 ст. 134 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається , що у квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору від 14 лютого 2014 року , як такого , що вчинений під впливом помилки.

У позовній заяві позивач посилалася на те , що видану на ім'я ОСОБА_6 довіреність 05 лютого 2014 року вона скасувала .

Незважаючи на це , 14 лютого 2014 року ОСОБА_6 під впливом помилки уклала з ОСОБА_10 договір відповідно до якого ОСОБА_6 відступила ( передала у власність) ОСОБА_10 від імені позивача 100 % статутного капіталу, а тому просила визнати цей договір недійсним.

У лютому 2015 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 подала заяву про забезпечення доказів і просили витребувати у Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України громадянкою України ОСОБА_6 у період з 09 лютого 2014 року по 16 лютого 2014 року та про перетин кордону громадянином Італії ОСОБА_7 у період з 08 лютого 2014 року по 16 лютого 2014 року.

Зазначена інформація , як зазначається з заяві, необхідна для підтвердження факту відсутності відповідачів на території України на час укладення договору відчуження корпоративних прав від 14 лютого 2014 року( а.с. 11).

Відмовляючи у задоволені заяви, суд правильно виходив зі змісту заявлених позивачем вимог , предмету та підстав позову, а тому обґрунтовано відмовив у задоволені заяви.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом процесуального права , зокрема ст. 10 ЦПК України є необґрунтованими , оскільки суд відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданих відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі.

А тому суд , виходячи з заявлених позивачем вимог , правильно відмовив у задоволені заяви.

За таких обставин , колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст.303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: