Справа № 442/8684/14 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/783/2605/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ПАТ «Державний експортно -

імпортний банк України» - Городній О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України", відділення у м. Дрогобичі Публічного акціонерного товариства "Державний експортно - імпортний банк України» про стягнення суми строкового банківського вкладу в розмірі 35755.00 грн., плати за користування вкладом в розмірі 16623.14 грн., пеню в розмірі 1348321.05 грн., інфляційні втрати в розмірі 4687,48 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000.00 грн., а в загальному 1425386.67 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що в супереч вимогам ч. 4 ст. 135 ЦПК України суд першої інстанції не розглянув у п"ятиденний термін клопотань позивача про забезпечення позову та про забезпечення доказів, внаслідок чого, на його думку, за відсутності належних доказів судом першої інстанції не було досліджено всіх обставин справи та прийнято незаконне та необґрунтоване рішення. Крім цього зазначає про те, що судом не було вирішено його питання про призначення судову фінансову - вкладну експертизу та безпідставно не враховано, як доказ, заяву про видачу готівки від 23.04.2012 року, а розгляд справи без участі позивача та його представник підтверджує те, що позивач був позбавлений права на судовий захист. З наведених підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" Городній О.М. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами внесення ним коштів на вкладний (депозитний) рахунок, зазначений у п.1.1. Договору банківського вкладу, що на думку суду є підставою для відмови у виплаті вкладу, плати за користування коштами, пені та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором.

З огляду на закріплене ЦК України та інших нормативно - правових актах визначення договору банківського вкладу, - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідків недодержання письмової форми договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. №492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається у банку, а другий - банк зобов»язаний надати клієнту під підпис (п.1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документу, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно - правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначається: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред»явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на (вкладний) депозитний рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює згідно з внутрішніми положеннями банку.

За змістом зазначених норм матеріального права письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ Державний експортно - імпортний банк України» та ОСОБА_3 22 квітня 2011 року було укладено Договір строкового банківського вкладу з поповненням зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» №38875 - 29501.

Згідно з умовами Договору банківського вкладу (п. 3), вказаний договір вступає в дію з дня зарахування суми вкладу на вкладний (депозитний) рахунок; при цьому номер вкладного (депозитного) рахунку, на який має бути зарахована сума вкладу, зазначений в п. 1.1 Договору - банківського вкладу.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Разом з тим в матеріалах справи відсутній документ, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно - правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, який підтверджує факт внесення позивачем на виконання вищезазначеного Договору вкладу на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, зазначений у п.1.1 Договору банківського вкладу.

В матеріалах справи відсутні ощадна книжки або сертифікат чи інший документ, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, який підтверджує факт внесення позивачем грошових коштів на рахунок банку, зазначеного у договорі.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що доданий до позову Договір строкового банківського вкладу з поповненням зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» №38875 - 29501 від 22.04.2011 р., за відсутності доказів внесення вкладником грошової суми та зарахування таких на його рахунок, відкритий банком, доказів їх обліку, не свідчить про укладення між сторонами договору банківського вкладу в письмовій формі з дотриманням вимог, установлених законом та іншими нормативно - правовими актами у сфері банківської діяльності, оскільки письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

Відповідно до ч. 2 статті 1059 Цивільного кодексу України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його дійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину дійсним судом не вимагається.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У цьому зв'язку, виходячи із зазначених вимог закону, позивач зобов'язаний довести внесення ним коштів на депозитний рахунок відповідача та відмову останнього від повернення таких коштів, а відповідач подати письмові докази про наявність чи відсутність будь-яких договірних відносин з позивачем.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру, що містять відомості про обставини, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що в обґрунтування своїх вимог позивачем надано ксерокопію Договору строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» №38875-29501 від 22 квітня 2011 року, сторонами якого зазначено: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», як банк, та ОСОБА_3, як вкладник.

Однак, позивачем ОСОБА_3 не долучено жодного документу, що відповідає вимогам, встановленим законом, інтими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, та підтверджує факт внесення ним вкладу (на виконання Договору банківського вкладу) на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, зазначений у ті. 1.1 Договору банківського вкладу.

Висновок суду першої інстанції про те, що Договір банківського вкладу без належних доказів внесення позивачем або перерахування з іншого рахунку коштів на вкладний (депозитний) рахунок, зазначений у вказаному Договорі банківського вкладу, не може бути підставою для виникнення цивільних прав та обов»язків, відповідає нормам цивільного законодавства, які регулюють відповідні правовідносини, і такий висновок суду першої інстанції не спростовується доводами апеляційної скарги, а відтак суд вірно відмовив у задоволенні вимог про стягнення вкладу, плати за користування вкладом, пені та інфляційних втрат.

Оскільки позивач, як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди посилається на настання негативних наслідків у зв»язку з протиправною, на його думку, бездіяльністю відповідача, пов»язаною з невиплатою коштів за договором банківського вкладу, а суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача коштів за договором банківського вкладу, то відмова у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди є законною та обгрунтованою.

Беручи до уваги те, що номер депозитного договору та номер рахунку, зазначені у заяві не відповідають номеру депозитного договору та номеру рахунку, зазначеному у Договорі банківського вкладу, безпідставним є посилання апелянта, як на доказ внесення позивачем коштів на рахунок банку, на заяву від 23.04.2012 року, яка на його думку підтверджує факт розміщення банківського вкладу і факт сплати банком відсотків по такому вкладу,

Відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На думку колегії суддів безпідставними є доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки заявлені позивачем клопотання розглядалися судом першої інстанції, за результатами їх розгляду судом ухвалювались процесуальні документи.

Інші доводи апеляційної скарг не спростовують правильних висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.