Справа № 301/3151/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Кожух О.А.,

суддів - Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду від 12 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області, де третя особа: ОСОБА_2, про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 90 від 30 вересня 2014 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, та стягнути моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень, завдану йому внаслідок незаконного оголошення догани. Зазначав, що він працює у відділі освіти Іршавської РДА на посаді спеціаліста з енергозбереження. Наказом № 90 від 30 вересня 2014 року його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за недбале ставлення до виконання своїх службових обов'язків та порушення пункту 8 розділу ІІ Посадової інструкції. Вважає наказ про накладення на нього дисциплінарного стягнення незаконним та необґрунтованим, оскільки він вживав необхідні заходи для встановлення у школах газових лічильників до початку навчального року, а з посадовою інструкцією він не був ознайомлений. Моральну шкоду оцінює у 2 000 гривень, яка полягає у душевних переживаннях, хвилюваннях за можливу втрату робочого місця та засобів для проживання його та його сім'ї, у приниженні його перед колективом та не нарахуванні йому премій.

Рішенням Іршавського районного суду від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач на таке рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вважає, що судом було неповно з'ясовано обставини справи, а ті обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого у справі рішення, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що в оскаржуваному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача наведені порушення, які наступили внаслідок невиконання та недбалого виконання покладених на нього службових обов'язків, які визначені пунктом 8 розділу ІІ Посадової інструкції спеціаліста господарської групи, а накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді оголошення догани відбулося без порушення вимог чинного трудового законодавства.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи, а обставини, які мають значення для справи і які суд вважав встановленими - не доведені.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника господарської групи відділу освіти Іршавської РДА 13 вересня 2010 року та наказом начальника відділу освіти Іршавської РДА від 11 липня 2012 року за № 168-К ОСОБА_1 переведений на посаду спеціаліста по енергозбереженню відділу освіти за власним бажанням, що стверджується також записом у його трудовій книжці та наказом начальника відділу освіти Іршавської РДА № 168-К від 11 липня 2012 року (а.с. 3, 23-25). Крім того, як вбачається з копії трудової книжки позивача, він у квітні 2013 року та у липні 2014 року порядком переведення звільнявся з роботи у зв'язку з реорганізацією (ліквідацією) установи, та порядком переведення приймався на роботу спеціалістом по енергозбереженню (а.с.23-24).

Наказом № 90 від 30 вересня 2014 року за неналежне виконання посадових обов'язків позивача ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани (а.с.4). У наказі зазначено, що станом на 02 вересня 2014 року в декількох загальноосвітніх навчальних закладах району не було повернуто та встановлено газові лічильники, які бралися на повірку, внаслідок чого вчасно не розпочався процес харчування учнів, під загрозою зриву опинився навчальний процес. Крім того, в наказі зазначено наступне: «Обов'язки щодо плануванню та контролю за проведенням планової перевірки та заміни обліків електроенергії, води і газу, згідно Посадової інструкції прокладено на спеціаліста з енергозбереження господарської групи відділу освіти Іршавської райдержадміністрації ОСОБА_1 Таким чином, останній недбало поставився до виконання своїх службових обов'язків. 02.09.2014 р. ОСОБА_1 надав письмові пояснення щодо невиконання своїх службових обов'язків, згідно яких, газові лічильники не встановлювались через відсутність оплати вартості робіт по повірці та встановленню лічильників. Разом з тим, ОСОБА_1 не поставив до відома керівництво відділу освіти Іршавської райдержадміністрації про ситуацію, що склалася, не вжив всіх можливих заходів щодо попередження та вчасного вирішення наведеної вище ситуації. Своїми діями ОСОБА_1 порушив пункт 8 розділу ІІ Посадової інструкції спеціаліста з енергозбереження господарської групи відділу освіти Іршавської райдержадміністрації».

Підставою для видачі роботодавцем цього наказу стали: доповідна записка начальника господарської групи відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації Крайняя М.І. від 01 вересня 2014 року, письмове пояснення позивача від 02 вересня 2014 року. Крім того, як стверджував і в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду представник відділу освіти Іршавської РДА, підставою для видачі оскаржуваного наказу стали заяви приватних підприємців ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 30 серпня 2014 року та від 01 вересня 2014 року (а.с. 53-55), адресовані начальнику відділу освіти Іршавської РДА про те, що у Ільницькій ЗОШ 1-3 ступенів, Осійській ЗОШ 1-3 ступенів, Кам'янській ЗОШ 1-3 ступенів та ЗОШ 1-2 ступенів с. Хмельник не можливо розпочати процедуру гарячого харчування учнів, оскільки у школах знято газові лічильники на повірку та до початку навчального процесу такі не встановлені. І, за твердженням представника відповідача, у оскаржуваному наказі від 30.09.2014, де зазначено - «в декількох загальноосвітніх навчальних закладах району» - малося на увазі відсутність газових лічильників саме у тих школах, які були зазначені у заявах приватних підприємців ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Проте зазначене у наказі від 30.09.2014 не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи міститься копія Посадової інструкції спеціаліста господарської групи управління освіти, молоді і спорту Іршавської райдержадміністрації ОСОБА_1, затвердженої наказом № 1 від 09 квітня 2013 року начальника управління освіти, молоді та спорту Іршавської РДА (а.с.34,50-51), пунктом 8 розділу ІІ якої передбачено, що спеціаліст господарської групи щорічно планує проведення планової перевірки та заміни обліків електроенергії, води та газу. Обов'язку здійснення контролю за проведенням планової перевірки та заміни обліків електроенергії, води і газу, як зазначено у оскаржуваному наказі, на позивача не покладено.

Службовою запискою від 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 повідомляв начальника відділу освіти Іршавської РДА про необхідність прискорення проведення оплати за виконані роботи та надані послуги, в тому числі, Іршавській філії ПАТ «Закарпатгаз» (ас.7), а в письмовому поясненні від 02 вересня 2014 року, відібраному у позивача начальником відділу освіти Іршавської РДА перед накладенням адміністративного стягнення, позивач зазначав, що без оплати за повірку газових лічильників представники газового господарства відмовлялись встановлювати прилади обліку газу в школах до початку навчального року (а.с. 6). У службовій записці від 29.08.2014 позивач повідомляв, що після проведення планової повірки засобів обліку газу виявлено, що газові лічильники у Ільницькій ЗОШ І ст. та М.Раковецьків ЗОШ І-ІІІ ст. не придатні для подальшої експлуатації та просив терміново придбати нові лічильники (а.с.63).

Крім того, оголошуючи позивачу догану, начальник відділу освіти Іршавської РДА обмежилась доповідною запискою начальника господарської групи відділу освіти Іршавської районної державної адміністрації Крайняя М.І. від 01 вересня 2014 року, письмовим поясненням позивача від 02 вересня 2014 року, та заявами приватних підприємців ОСОБА_3 (30 серпня 2014 року), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (від 1 вересня 2014 року) про неможливість гарячого харчування у школах. До часу накладення дисциплінарного стягнення - до 30 вересня 2014 року - не було проведено перевірку дійсного стану справ щодо встановлення газових лічильників у відповідних школах.

В матеріалах справи містяться акти про встановлення побутових газових лічильників у Кам'янській ЗОШ 1-3 ступенів, Ільницькій ЗОШ 1-3 ступенів та Осійській ЗОШ 1-2 ступенів з доданими до них протоколами повірки побутових лічильників газу (а.с. 65-67).

Так, згідно заяви приватного підприємця ОСОБА_3 від 30 серпня 2014 року, був відсутній газовий лічильник у ЗОШ І-ІІ ст. с. Осій (а.с.54). Згідно акту про встановлення побутового газового лічильника у Осійській ЗОШ І-ІІ ступенів, в цій школі лічильник було встановлено 1 вересня 2014 року (а.с.67).

Згідно заяви приватного підприємця ОСОБА_4 від 1 вересня 2014 року, газовий лічильник у Ільницькій ЗОШ І-ІІІ ст. 1 вересня 2014 року не повернуто (а.с.53). Проте згідно акту про встановлення побутового газового лічильника у Ільницькій ЗОШ І-ІІІ ступенів, 1 вересня 2014 року в цій школі лічильник було встановлено (а.с.66).

Згідно заяви приватного підприємця ОСОБА_5 від 1 вересня 2014 року, неможливо здійснювати гаряче харчування в Кам'янській ЗОШ І-ІІІ ст. і Хмельник ЗОШ І-ІІ ст. у зв'язку з відсутністю газового лічильника (а.с.55). Проте згідно акту про встановлення побутового газового лічильника у Кам'янській ЗОШ І-ІІІ ступенів газовий лічильник було встановлено ще 29 серпня 2014 року (а.с.65), а відповідно до Договору на повірку промислового лічильника газу (а.с.68) повірка лічильника зі школи с.Хмельник не проводилась.

Під час судового розгляду справи позивач зазначав, що про встановлення газових лічильників у зазначених школах станом на 02 вересня 2014 року йому не було відомо, оскільки представники ПАТ «Закарпатгаз» здійснювали їх доставку та встановлення без залучення спеціаліста відділу освіти Іршавської РДА, позаяк відділ не міг забезпечити представників ПАТ «Закарпатгаз» транспортом.

Проте позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності не за його необізнаність про факт встановлення газових лічильників, а за те, що газові лічильники не були встановлені станом на 2 вересня 2014 року, а обов'язку здійснення контролю за проведенням планової перевірки та заміни обліків електроенергії, води і газу, як зазначено у оскаржуваному наказі, Посадовою інструкцією на позивача не покладено.

Будь яких доказів того, що під загрозою зриву опинився навчальний процес (як зазначено у оскаржуваному наказі) - причому 1 вересня 2014 року газові лічильники у відповідних школах були встановлені - відповідачем надано не було.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку, що порушень, які зазначені у оскаржуваному наказі та за які ОСОБА_1 було притягнено до дисциплінарної відповідальності, позивачем допущено не було, а отже, наказ відділу освіти Іршавської райдержадміністрації № 90 від 30 вересня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1» є незаконним та підлягає скасуванню.

Відносно вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема, безпідставне оголошення догани) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Відповідні позиції сформульовані у постанові Верховного Суду України № 6-23цс12 від 25.04.2012, які, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для всіх судів України.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія виходить з суті позовних вимог, особи позивача, обставин, за яких шкода заподіяна, враховує характер порушення прав та зусилля, вжиті для відновлення трудових прав. Виходячи також із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п.п. 2, 3 ст. 309 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Позивач, відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 1 Закону України «Просудовий збір», звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, судові витрати в дохід держави слід стягнути з відповідача - 243,6 грн., що підлягали сплаті за подання до суду позовної заяви, та 121,8 грн. - за подання позивачем апеляційної скарги, а всього - 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 коп.

Керуючись ст.ст. 304, 307 ч. 1 п.2, ст. 309 ч. 1 п.п.2,3 ст.ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду від 12 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ відділу освіти Іршавської райдержадміністрації № 90 від 30 вересня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1»

Стягнути з відділу освіти Іршавської райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з відділу освіти Іршавської райдержадміністрації в дохід держави судовий збір в розмірі 365 (триста шістдесят п'ять) гривень 40 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді: