Справа № 371/113/15 Головуючий у І інстанції Гаврищук А. В.
Провадження № 22-ц/780/3182/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 47 10.08.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Антоненко В.І.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 10 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна спільного подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 06 червня 1997 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. На даний час вони проживають окремо, відповідач створив іншу сім`ю. Зазначала, що під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано наступне майно: автомобіль марки ЗАЗ 10307, д.н.з. НОМЕР_6; автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з.НОМЕР_7; причіп марки ПГМФ 8302, д.н.з. НОМЕР_3 та моторолер марки КАNUNІ Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_4, які зареєстровані на ім`я відповідача.

Посилаючись на те, що згоди щодо поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, між сторонам не досягнуто, позивач, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просила визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частині на: автомобіль марки ЗАЗ 10307, д.н.з. НОМЕР_6, вартістю 70 561 грн.; автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_7, вартістю 12 000 грн.; причіп марки ПГМФ 8302, д.н.з. НОМЕР_3 вартістю 8 245 грн. та моторолер марки КАNUNІ Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_4, вартістю 10 666 грн., а всього на загальну суму 50 736 грн. Також просила стягнути з відповідача на свою користь 50 736 грн. на відшкодування 1/2 частини вартості вказаного майна та сплачені нею 900 грн. за проведення експертної оцінки колісних транспортних засобів.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 10 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 44 736 грн. у рахунок відшкодування вартості 1/2 частини спільно нажитого майна подружжя.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позовну заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_7, був зареєстрований за відповідачем під час перебування сторін у шлюбі.

Також суд дійшов висновку, що автомобіль марки ЗАЗ 10307, д.н.з. НОМЕР_6 вартістю 70 561 грн., причіп марки ПГМФ 8302, д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 8 245 грн. та моторолер марки КАNUNІ Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_4, вартістю 10 666 грн., набуті сторонами під час шлюбу, є об'єктами спільної сумісної власності подружжя та належать їм у рівних частинах. Однак враховуючи, що позивач погодилася на присудження їй грошової компенсації замість частки у спільному майні подружжя, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості 1/2 частини вказаного вище майна у розмірі 44 736 грн.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що з 06 червня 1997 року ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 лютого 2015 року.

По справі встановлено, що за час проживання у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: автомобіль марки ЗАЗ 10307, д.н.з. НОМЕР_6; автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з.НОМЕР_7; причіп марки ПГМФ 8302, д.н.з. НОМЕР_3 та моторолер марки КАNUNІ Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_4, які зареєстровані на ім`я відповідача.

Вказані обставини підтверджуються даними довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Богуславського, Миронівського та Рокитнянського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області від 15 січня 2015 року № 255 (а.с.25).

Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що автомобіль марки ЗАЗ 10307, д.н.з. НОМЕР_6; автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з.НОМЕР_7; причіп марки ПГМФ 8302, д.н.з. НОМЕР_3 та моторолер марки КАNUNІ Nostalgia, д.н.з. НОМЕР_4 є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та належить сторонами у рівних частках.

Висновки суду про те, що з довідки Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Богуславського, Миронівського та Рокитнянського районів при УДАІ ГУ МВС України в Київській області від 15 січня 2015 року № 255 не вбачається, що право власності на автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з.НОМЕР_7 зареєстровано за відповідачем за час перебування сторін у шлюбі, є помилковими, оскільки як видно з даної довідки станом на 15 січня 2015 року за ОСОБА_2 06 грудня 2002 року зареєстрований автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_7, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Що стосується доводів відповідача про те, що у 2008 році він за згодою позивача продав автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_7 по довіреності ОСОБА_4 за 3000 грн., що також підтвердив в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4, то ці обставини не є належними доказами підтвердження відчуження ОСОБА_2 спірного автомобіля, виходячи з наступного.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 та ч.3 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

В Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який регламентується Законом України «Про дорожній рух» та постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, якою затверджений «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів».

Зокрема, статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання.

Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1338 передбачено, що перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Оскільки автомобіль марки ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_7 ОСОБА_2 не знятий з обліку в підрозділі ДАІ, то колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що даний автомобіль вибув із власності відповідача.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Крім того, у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що на депозитний рахунок суду відповідач попередньо вніс грошову суму в рахунок компенсації 1/2 частки спільного майна подружжя.

Таким чином, оскільки грошова компенсація вартості вказаних вище транспортних засобів на депозитний рахунок суду відповідачем не вносилася, колегія суддів вважає, що зазначене вище майно підлягає залишенню у спільній частковій власності сторін, з визнанням за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частки вказаного майна, без його реального поділу.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України зазначені вище положення закону та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України належним чином не врахував, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача вартості 1/2 частки вказаного вище майна у розмірі 44 736 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, у зв'язку невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково з наведених вище підстав.

Що стосується прохання в апеляційній скарзі про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду у зв'язку з недоплатою позивачем судового збору за подачу заяви про збільшення розміру позовних вимог, то воно не підлягає задоволенню, оскільки судом першої інстанції дана справа за позовом ОСОБА_3 вже розглянута, по якій ухвалено рушення суду, а апеляційний суд відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Тому у апеляційного суду відсутні підстави для залишення позову без розгляду у зв'язку з недоплатою судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач при подачі позову сплатила судовий збір у розмірі 275 грн. 36 коп., а при подачі заяви про забезпечення позову - 114 грн. 70 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і позов ОСОБА_3 задовольняє частково, то понесені позивачем витрати присуджуються їй пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 259 грн. 80 коп.

При цьому, колегія суддів приходить до висновку, що витрати позивача у розмірі 900 грн., пов`язанні із проведення експертної оцінки колісних транспортних засобів не підлягають стягненню із відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення вартості 1/2 частки спільного майна подружжя - відмовлено.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 10 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна спільного подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини: автомобіля марки ЗАЗ 10307, державний номерний знак НОМЕР_6; автомобіля марки ВАЗ 2102, державний номерний знак НОМЕР_7; причіпа марки ПГМФ 8302, державний номерний знак НОМЕР_3; моторолера марки КАNUNІ Nostalgia, державний номерний знак НОМЕР_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини: автомобіля марки ЗАЗ 10307, державний номерний знак НОМЕР_6; автомобіля марки ВАЗ 2102, державний номерний знак НОМЕР_7; причіпа марки ПГМФ 8302, державний номерний знак НОМЕР_3; моторолера марки КАNUNІ Nostalgia, державний номерний знак НОМЕР_4.

У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 259 грн. 80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді