Справа № 545/128/15-ц
Провадження № 2/545/303/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. м. Полтава

Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Цибізова С.А.,

при секретарі - Ісай М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу, Полтавської області Лугова Лідія Петрівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту від 24.05.2012 року та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 12.11.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту від 24.05.2012 року від імені ОСОБА_5 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 12.11.2013 року. Позов обґрунтовується тим, що 07.11.2011 року у його мати - померлої ОСОБА_5 трапився інсульт, параліч всієї правої половини тіла, була порушена мова. Зазначає, що ОСОБА_5 була нерухома не вставала, не могла писати, не могла зачитати заповіту особисто. Спірний заповіт підписали свідки - подруги відповідача ОСОБА_2. У померлої спостерігалась забудькуватість, вона не впізнавала людей, не говорила , виголошувала окремі незв'язні частини фраз. Вважає, що на момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені в заяві.

Відповідач позов не визнала повністю, пояснивши, що 07.11.2010 року мама перенесла інсульт і їй паралізувало праву половину тіла, частково була порушена функція мовлення. Могла самостійно підвестись і сісти в ліжку, а потім лягти, читала в окулярах, дивилась телевізор, користувалась мобільним телефоном. На стаціонарному лікуванні не перебувала. Вона ніколи не хворіла на психічні захворювання, будь-яких проявів неадекватності ніхто, в тому числі лікарі, не спостерігали. Останні два роки вона постійно проживала з нею в літній кухні, вона потребувала догляду, як частково паралізована лежача хвора.

Третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу, Полтавської області Лугова Лідія Петрівна - надала заяву про розгляд справи у її відсутності, при розгляді справи по суті покладалась на розсуд суду.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні позов та пояснення позивача підтримав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України" від 18.03.2004, № 1618-IV, (надалі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушено.

Встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 8). Згідно заповітувід 24.05.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Луговою Лідією Петрівною, померла належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами та приватизовану земельну ділянку, що знаходяться в АДРЕСА_1 та все інше майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповідала в рівних частках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5).

На підставі заповіту від 24.05.2012 року,12.11.2013 року було видано свідоцтво на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до якого останні успадкували за померлою ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями , що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,15 га по 1/2 частині кожний.

Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що оглядала хвору в 2012 році, бо тоді працювала інтерном. На той час у неї була гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія, проте хвора говорила адекватно, читати могла. Зазначила, що виписала довідку про смерть.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знала ОСОБА_5 давно. Знала про те, що її паралізувало. За нею доглядала її дочка - невістка позивача. 1 березня чи 2011 чи 2012 року вона її не взнала, хоча знайомі вони були. Потім відповідач нікого до неї не пускала до самої смерті.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що як приходив раніше, то ОСОБА_5 показувала, що її паралізувало 4 роки тому, коли востаннє бачив не пам'ятає, перед похоронами за скільки днів також не пам'ятаю. Була вона паралізована, поганий стан здоров"я був.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що бачив приковану ОСОБА_5 до ліжка, в якому році не пам'ятає. За час хвороби останньої бачив її два чи три рази, вона віталась, але відповідала на запитання не дуже внятно та повільно.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що у ОСОБА_5 був інсульт не такий, як у батька, той зовсім не міг говорити. Більш-менш вона говорила. Навчилася сама їсти. Вона допомагала її доглядати весь період. Заходили до неї ОСОБА_13 і ОСОБА_14. Вони брали ключ і самі заходили, у місяць разів зо два. Вона до кінця балакала.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що познайомились з бабусею 6 років тому. Коли її паралізувало, при зустрічі вона питала про роботу, про дітей. Бачила її на свята, вона не плутала де вчиться одна і де інша її дочки. Цікавилась її роботою. До останнього часу впізнавала всіх, лише повільніше говорила. Впізнавала свого правнука. Була повністю адекватна. Вона могла лівою рукою взяти воду, напівсідала. Коли складали заповіт нотаріусу ОСОБА_5 сказала прізвище, ім'я, по батькові, свої наміри, тобто поділити на дітей порівну, назвала цих дітей. Заповіт спочатку вона читала в окулярах, з лупою, продовжив нотаріус, чи могла лівою рукою підписатись не знає.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, спочатку позивач і відповідач разом матір доглядали. ОСОБА_10 теж допомагала. Потім все лягло на ОСОБА_2. Останнім часом вона навіть могла сама напівсісти, ворушилась, розмовляла. Бачила її 3-4 рази на тиждень. На жарти реагувала. В неї весь день телевізор працював, переказувала, що бачила, що їла. Іноді слова забувала. При оформленні заповіту нотаріусу ОСОБА_5 сказала хто присутній та сама назвала свої дані і повідомила про свої наміри. Але підписати заповіт не могла.

Відповідно до акту судово-психіатричного експерта №581 від 06.11.2015 року ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 24.05.2012 року будь-яким психічними розладом не страждала.

ОСОБА_5 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент здійснення правочину заповіту 24.05.2012 року.

Так, відповідно до акту судово-психіатричного експерта ОСОБА_5, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, при житті страждала на церебральний атеросклероз, гіпертонічну хворобу, кардіосклероз атеросклеротичний з порушенням ритму і недостатністю кровообігу 1 ступеню. Поєднана (гіпертонічна та атеросклеротична) патологія призвела до гострого порушення мозкового кровообігу (інсульту) у лівій півкулі 07.10.2010р. В свою чергу порушення кровообігу мозку призвело до повного паралічу правих кінцівок та сенсорно-моторної афазії (порушення мови у вигляді неспроможності вимови слів та розуміння зверненої мови). Дана патологія

констатована лікарем-неврологом наступного дня, ступінь порушення мови та її розуміння не описані, не виключено, що мали тотальний характер. Подальші записи лікарів-терапевтів не містять опису порушень мови і відповідний діагноз «афазія» не встановлюється, хоча практично всі свідки зазначали уповільнення вимови, суб'єктивні і об'єктивні затруднення хворої в підборі слова, зрідка неправильну вимову. Тобто, принаймні з травня 2011 року порушення експресивної мови у хворої значною мірою редукувались і залишались лише елементи моторної афазії без ознак сенсорної афазії (здатності розуміти мову інших).

Саме через інсульт ступінь церебрального атеросклерозу і дисциркуляторної енцефалопатії був правомірно визначений як третій.

Станом на 7 травня 2012 р. сімейним лікарем діагностовано патологію шийно-грудного відділу хребта. Подальші ускладнення, які виявлялись лікарями, стосуються трофічних порушень шкіри і інфікування рани.

Різке погіршення стану хворої з глибоким порушенням свідомості описано 09.11.2012р., діагностовано повторне порушення мозкового кровообігу, яке призвело до смерті.

При житті, як до складання спірного заповіту, так і після цього, досліджувана не оглядалась психіатром. В дослідженій медичній документації не описані будь-які розлади, що можуть бути кваліфіковані як ознаки зниження інтелекту, розлади сприйняття, маячні ідеї чи афективні порушення. В показах всіх свідків відсутні описи неадекватної поведінки, яка могла бути наслідком тяжкого психічного розладу. Зниження рівня життєдіяльності хворої було обумовлено виключно неврологічними розладами.

Відсутність у хворої інтелектуально-мнестичних порушень незадовго до повторного інсульту (восени 2012р.) констатована в судовому засіданні лікарем ОСОБА_6 З огляду на те, що розвиток недоумства має прогредієнтний і незворотний характер, можливо стверджувати, що станом на травень 2012 р. досліджувана також не мала ознак деменції. Таким чином, визнано відсутність будь-яких психічних розладів у ОСОБА_5 на час складання заповіту 24.05.2012року ( а.с. 193-200).

У правовому висновку по справі від 29 лютого 2012 року N 6-9цс12 Верховний суд України зазначає, що висновок про тимчасову недієздатність сторони правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що незважаючи на хворобу ОСОБА_5, обґрунтування позивача, що на момент складання заповіту померла не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними - в судовому засіданні підтвердження не знайшло.

Відомості від свідків позивача щодо розладів свідомості та втрати пам'яті у померлої носять уривчастий і суперечливий характер, не уточнені по часу.

Пояснення позивача та третьої особи, щодо фальсифікації медичної документації померлої ОСОБА_5 належними доказами по справі не доводяться і тому судом до уваги не беруться та не спростовують висновок судово-медичної експертизи.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що відсутні визначені законом підстави для визнання заповіту від 24.05.2012 року від імені ОСОБА_5 недійсним, а отже нема підстав і для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 12.11.2013 року, що було видано на підставі оскаржуваного заповіту.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до заповіту укладеного ОСОБА_5 17.03.2009 року, що визнається позивачем, остання заповідала житловий будинок з господарськими будівлями , що знаходяться в АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 0,15 га позивачу ОСОБА_1 , відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_4, в рівних частинах кожному. Внаслідок укладання оскаржуваного заповіту частка позивача збільшилась з 1/3 до 1/2 , що свідчить про відсутність порушення прав та інтересів останнього.

Таким чином позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 60, 61, 88, 212, 214-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту від 24.05.2012 року від імені ОСОБА_5 і свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2 на ? частини домоволодіння АДРЕСА_1недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Цибізова