Справа № 462/8524/14 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/2409/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, його представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, стягнення заборгованості та неустойки,-

встановила:

08 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом (а.с.2-3), в якому просила: збільшити розмір аліментів, стягуваних у її користь за рішенням суду з ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 гривень до 1500 гривень щомісячно до досягнення донькою повноліття; стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період з 01.09.2010 року по 01.09.2013 року в розмірі 10800 гривень та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 4917 гривень 81 копійку.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.02.2015 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15.10.2007 року з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 300 гривень до 600 гривень щомісячно, починаючи з 08.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 10000 гривень заборгованості по сплаті аліментів та 500 гривень неустойки.

В решті позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 15.10.2007 року про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, 300 гривень щомісячно, починаючи з 26.09.2007 року і до досягнення дитиною повноліття, анульовано.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4, просить його частково скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким збільшити розмір аліментів з 300 гривень до 400 гривень щомісячно, але не з 08.12.2014 року, як зазначив суд, оскільки в даному випадку є вимога про збільшення розміру аліментів, а не про їх стягнення і норму ст.191 Сімейного кодексу України не можна застосовувати. В задоволенні решти позовних вимог просить відмовити за їх безпідставністю.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що він не погоджується з визначеним судом розміром аліментів у 600 гривень щомісячно, оскільки судом не було враховано його матеріального становища, стану здоров»я та сімейного стану. Зазначає, що у 2014 році він переніс травму ноги, внаслідок чого не може здійснювати ремонтно-будівельні роботи, за рахунок яких він у 2013 році мав додатковий дохід. Крім того, він одружився вдруге, його дружина перебуває в стані вагітності і знаходиться на його матеріальному утриманні. Апелянт вважає неправильним висновок суду про необхідність стягнення з нього заборгованості по аліментах, оскільки він регулярно сплачував позивачеві аліменти на утримання їхньої дитини, що підтверджується, на його думку, показаннями свідків, яким суд не дав належної оцінки. Апелянт вважає, що підтвердженням відсутності заборгованості по сплаті аліментів є й те, що позивач не вживала жодних дій про стягнення заборгованості через державну виконавчу службу, оскільки у випадку затримки сплати аліментів, яку він допускав через важке матеріальне становище, на першу ж її вимогу він сплачував присуджені за рішенням суду аліменти в добровільному порядку, передаючи кошти безпосередньо позивачеві, а не через державну виконавчу службу, розраховуючи на її порядність та чесність. Крім того, зазначає, що окрім сплати присуджених з нього аліментів, купував доньці одяг, ігри, іграшки, оскільки дуже любить її.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу (далі-СК) України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК).

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 цієї статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Дитина проживає разом із своєю матір»ю - позивачем ОСОБА_2 та знаходяться на її утриманні.

За рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 15.10.2007 року з ОСОБА_4 стягуються у користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 26.09.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4).

З матеріалів справи встановлено, що з жовтня 2013 року позивач не працює (а.с.60).

Відповідач займає посаду виконавця робіт по цивільному та промисловому будівництву в ПП «Хітал-Сервіс» і його посадовий оклад становить 1300 гривень (а.с.33).

За встановлених обставин у даній справі, а саме: погіршення матеріального становища позивача та збільшення матеріальних витрат на утримання дитини з віком, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про збільшення розміру присуджених за рішенням суду аліментів, оскільки саме такий розмір з урахуванням вимог закону щодо рівного обов»язку кожного з батьків забезпечити матеріальне утримання своєї дитини, забезпечить їй встановлений законом прожитковий мінімум, розмір якого для дітей вказаного вище віку на момент розгляду справи в суді становив 1286 гривень.

Враховуючи те, що відповідач є здоровою, працездатною особою, не має медичних обмежень у працевлаштуванні, не має інших дітей та/чи непрацездатних утриманців, колегія суддів вважає, що підстав для зменшення визначеного судом за оскаржуваним рішенням розміру аліментів немає.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами сторони апелянта про те, що аліменти у збільшеному розмірі повинні стягуватись не з моменту звернення позивача до суду з таким позовом, а з моменту набрання рішенням суду законної сили.

У зв»язку з цим оскаржуване рішення суду в частині встановлення строку стягнення аліментів у збільшеному розмірі необхідно змінити.

Відповідно до ч.4 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом.

При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (ст.196 СК).

З матеріалів справи встановлено, що виконавчий лист №2-3124, виданий 05.11.2007 року Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з відповідача у користь позивача аліментів на їхню дитину за вказаним вище рішенням суду знаходиться на виконанні в Залізничному ВДВС Львівського МУЮ.

10.10.2014 року у названий вище відділ ДВС надійшла заява від ОСОБА_4 про здійснення перерахунку заборгованості від 08.10.2014 року (додано квитанції про сплату аліментів та повідомлення ОСОБА_2 від 22.08.2010 року про отримання аліментів до 01.09.2010 року в повному обсязі).

З наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості за період з 01.09.2010 року по 30.09.2014 року заборгованість по аліментах становить 10000 гривень (а.с.10).

Статтею 194 СК України визначено випадки стягнення заборгованості за аліментами, однак, нормою цієї статті не передбачено права одержувача аліментів на стягнення заборгованості за виконавчим листом, який знаходиться на виконанні в державній виконавчій службі, оскільки заборгованість стягується державним виконавцем у межах своєї компетенції, визначеної Законом України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, задовольняючи частково вимогу позивача про стягнення з відповідача у її користь заборгованості за аліментами, в повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин в цій частині та нормами матеріального закону, які їх регулюють, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення визначеної державним виконавцем заборгованості з відповідача за рішенням суду, оскільки правових підстав для цього немає.

У зв»язку з цим, оскаржуване рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вказаний вище період.

Доводи відповідача про те, що заборгованості по аліментах у нього перед позивачем немає, є безпідставними, оскільки вони не можуть ґрунтуватись лише на показаннях свідків, а інших письмових доказів в підтвердження факту відсутності такої заборгованості за спірний період він не надав, тому суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, визначених статтею 196 СК України, для задоволення вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позивач в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржив, а тому апеляційний суд не перевіряє правильності визначення судом розміру неустойки (пені), який підлягає стягненню з відповідача, оскільки судом застосовано положення частини другої ст.196 СК України щодо його зменшення.

Таким чином, в решті рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.п.2,3, 309 ч.1 п.4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 лютого 2015 рокускасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментах у розмірі 10000 гривень і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах за період з 01.09.2010 року по 01.09.2013 року у розмірі 10800 гривень - відмовити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 лютого 2015 року в частині встановлення строку стягнення аліментів у збільшеному розмірі змінити.

Визначити, що аліменти, присуджені за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 лютого 2015 року з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 600 гривень щомісячно, підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.