22-ц/775/466/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Супрун М.Ю.,

при секретарі Макаровській К.О.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2015 року,-

В серпні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача та просила на підставі ч.1 ст.233 ЦК України визнати недійсним укладений 25 жовтня 2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «Дельта Банк» споживчий кредитний договір за № 004-4507-251013 з лімітом кредитної лінії 50 000 грн. та застосувати реституцію. При укладенні договору за умовами надання кредитної картки тарифний пакет «Готівочка 2013 Лояльна» вона зобов'язалася сплачувати щомісячні платежі в розмірі 2 245 грн., а розмір переплати становитиме 62 250 грн. Позивач зазначала, що кредитний договір укладений нею на вкрай невигідних умовах, чим скористався банк.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог. Апелянт зазначала, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав недоведеним, що договір нею укладений на край невигідних умовах, хоча встановив, що її син тяжко хворів і на його лікування була витрачена протягом 2013 року значна сума коштів, що суд визнав безперечно тяжкою обставиною для позивачки.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав:

З матеріалів справи встановлено, що 25 жовтня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 004-4507-251013, відповідно до п.1.2 якого банк відкрив позивачці ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні та надав кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 50 000 грн.

Судом також встановлено, що позивачка мала сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 27 грудня 2013 року у віці 27 років. Причиною його смерті стало злоякісне новоутворення м'яких тканин потиличної ділянки.

Як свідчать довідки лікарні сучасної онкологічної допомоги (ЛІСОД) від 12 липня 2013 року, дослідження та виписки з медичної картки стаціонарного/амбулаторного хворого, ОСОБА_2 перебував на лікуванні у вказаній клініці та проходив відповідні курси лікування 20.05.2013 року, 10.06.2013 року, 12.07.2013 року, 19.07.2013 року, 02.08.2013 року, 09.08.2013 року, 23.08.2013 року, 02.09.2013 року. З наданих позивачкою копій фіскальних чеків, рахунків та накладних на підтвердження понесення витрат на лікування сина, нею в зазначений період придбавалися відповідні ліки та медичні препарати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що сама по собі невигідність умов укладення кредитного договору тільки з урахуванням розміру переплати по кредиту не може бути підставою для визнання такого договору недійсними на підставі ст.233 ЦК України, адже положення даної статті чітко передбачають наявність причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вимушеністю укладення саме конкретного договору на вкрай невигідних умовах.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В статті 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.23 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тобто, під тяжкими обставинами слід розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а як його крайні форми. Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися з урахуванням всіх обставин справи. Зокрема, потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би правочин.

Суд встановив, що 25 жовтня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 004-4507-251013, відповідно до п.1.2 якого банк відкрив позивачці ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні та надав кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 50 000 грн.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 29 серпня 1986 року відділом РАЦС Жовтневого райвиконкому м. Жданова, актовий запис № 1550, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, в графі «батьки» зазначені: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_1.

З довідки лікарні сучасної онкологічної допомоги (ЛІСОД) від 12 липня 2013 року, дослідження та виписки з медичної картки стаціонарного/амбулаторного хворого, ОСОБА_2 перебував на лікуванні у вказаній клініці та проходив відповідні курси лікування 20.05.2013 року, 10.06.2013 року, 12.07.2013 року, 19.07.2013 року, 02.08.2013 року, 09.08.2013 року, 23.08.2013 року, 02.09.2013 року, і в зазначений період позивачкою придбавалися відповідні ліки та медичні препарати на лікування сина, про що свідчать надані позивачкою копії фіскальних чеків, рахунків та накладних.

27 грудня 2013 року ОСОБА_2 помер, причиною його смерті стало злоякісне новоутворення м'яких тканин потиличної ділянки.

Тобто суд першої інстанції достовірно встановив, що син позивачки - ОСОБА_2 тяжко хворів і на його лікування вона протягом 2013 року витратила значну суму грошових коштів, та правильно визнав це тяжкою обставиною для позивачки.

Разом з цим, відмовляючи в задоволенні вимог про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції підставно виходив з того, що в обгрунтування укладення спірного кредитного договору на вкрай невигідних умовах позивачка ОСОБА_1 посилалася на значний розмір переплати за даним договором в цілому на суму 62 250 грн., що не підтверджено доказами.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень статті 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З матеріалів справи (пояснень представника позивачки) вбачається, що сім'я позивачки підшукувала і інші банки для оформлення кредиту, але серед усіх обрали саме банк відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сама по собі невигідність умов укладення кредитного договору тільки з урахуванням розміру переплати по кредиту не може бути підставою для визнання такого договору недійсними з підстав ст. 233 ЦК України, оскільки положення вказаної статті чітко передбачають наявність причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вимушеністю укладення саме конкретного договору на вкрай невигідних умовах. Не встановлено судом та недоведено позивачем і тієї обставини, що друга сторона - відповідач - скористався тяжкою обставиною позивачки.

Викладене спростовує доводи апелянта щодо неправильності рішення суду та неврахування розміру переплати за кредитним договором на підтвердження вкрай невигідних умов договору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані докази та з урахуванням встановлених у справі обставин дійшов правильного висновку, що позивачка добровільно прийняла зобов'язання по виконанню оспорюваного договору за усіма істотними його умовами як в момент підписання, так і в процесі його виконання, тому її дії, спрямовані на укладання такого договору, є добровільними та вчиненими на підставі вільного волевиявлення, розуміння обсягу відповідальності у разі його невиконання.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

М.Ю. Супрун