Справа № 303/1433/15-ц
Номер ряд. стат. звіту - 46
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2015 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі одноособово :

головуючого - судді Іваницького Р.С.

при секретарі судового засідання Чудіній В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішень Чинадіївської селищної ради та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Чинадіївська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення 37 сесії 6 скликання Чинадіївської селищної ради від 13.11.2014 року, № 1521 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_3, видане 24.11.2014 року ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: НОМЕР_4. Визнати недійсним та скасувати рішення 37 сесії 6 скликання Чинадіївської селищної ради від 13.11.2014 року, № 1554 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_5, видане 06.12.2014 року ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2, за реєстрова за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: НОМЕР_6. Визнати недійсним та скасувати рішення 37 сесії 6 скликання Чинадіївської селищної ради від 13.11.2014 року, № 1555 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_7, видане 06.12.2014 року ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2,зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: НОМЕР_8. Визнати недійсним та скасувати рішення 37 сесії 6 скликання Чинадіївської селищної ради від 13.11.2014 року, № 1556 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_9, видане 06.12.2014 року ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2,зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності: НОМЕР_10, та відшкодування судового збору.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві та не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.107).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, заявлений позов визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с.108).

2із3

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, заявлений позов визнає та не заперечує проти їх задоволення (а.с.109).

Відповідно до заяв представника позивача, відповідачів проведено розгляд справи відповідно до вимог ст.ст. 27, 158 ч.2 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів згідно до ст. 169 ч.4 ЦПК України.

Дослідженням матеріалів цивільної справи встановлено, що за рішенням 33 сесії 6 скликання Чинадіївської селищної ради від 26.06.2014 року № 1251 «Про внесення часткових змін в рішення сесії селищної ради», було змінено розмір орендної плати за земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с.13-16). 29.05.2007 року між Чинадіївською селищною радою Мукачівського району та ОСОБА_2 укладено Договір оренди землі (а.с.17-35). Рішенням 37 сесії 6 скликання Чинадіївської селищної ради від 13.11.2014 року № 1521 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», ОСОБА_2 земельну ділянку яка була у оренді надано у власність (а.с.36-38).

17.01.2008 року між Чинадіївською селищною радою Мукачівського району та ОСОБА_3 укладено Договори оренди землі (а.с.39-56, 60-75, 79-96). Рішеннями 37 сесії 6 скликання Чинадіївської селищної ради від 13.11.2014 року № № 1554, 1555, 1556 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», ОСОБА_3 земельні ділянки які були у оренді надано у власність (а.с.57-59, 76-78, 97-99).

Дані правовідносини регулюються Цивільним законодавством України.

Статтею 3 ч.1 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до вимог ст. 8 ч.ч. 1, 2 ЦПК України, визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, також, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України та частини 8 цієї статті, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Листом Вищого Адміністративного Суду України від 01.06.2010 N 781/11/13-10, судам доведено правову позицію Верховного Суду України, щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ, так, Верховний Суд України (Постанова Верховного Суду України від 1 грудня 2009 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Б" до Кабінету Міністрів України, треті особи - Міністерство транспорту та зв'язку України, Державна адміністрація залізничного транспорту "Укрзалізниця", про визнання частково незаконною постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2003 року N 415. Верховний Суд України не погодився з висновками судів щодо порушення спірною постановою охоронюваних законом прав та свобод позивача та, зокрема, зазначив, що, вирішуючи цей спір, суд зобов'язаний був за критеріями юридичної природи цього акта управління визначитися щодо належності його до нормативно-правових актів чи до правових актів індивідуальної дії та навести у своєму рішенні відповідні доводи.

Юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

3із3

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Крім того, при вирішенні справи судами не з'ясовано, які конкретно права та охоронювані законом інтереси позивача порушені спірною постановою.

У цьому контексті варто звернути увагу на те, що у судовій практиці мають місце випадки, коли судами правильно встановлюється правова природа оскаржуваного акта, але допускаються помилки при визначенні суб'єктів оскарження.

Наприклад, у справі за позовом народних депутатів К., М., Д., Б. до Президента України, третя особа - гр. Д., про визнання незаконним Указу Президента України від 19 жовтня 2007 року N 985/2007 "Про призначення Т.Дурдинця заступником Голови Служби безпеки України - начальником Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю" Верховний Суд України (Постанова Верховного Суду України від 1 грудня 2009 року) зазначив, що суди усіх інстанцій правильно визначили, що предметом оскарження у справі є Указ Президента України з кадрового питання, тобто акт індивідуальної дії, чинність якого поширюється лише на осіб, яких він стосується. При цьому не врахували, що народні депутати України не наділені владними правлінськими функціями, а тому не можуть бути суб'єктами звернення з позовом з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління.

Отже, із зазначеним позовом звернулися не ті особи, яким належить право вимоги. Звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

Зазначене стало підставою для скасування судових рішень у справі та постановлення нового - про відмову в задоволенні позову.

Пунктом 8 абз. 2 Постанови пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 N 2, визначено, що ЦПК не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду.

Як вбачається з вище вказаного, що позивач Чинадіївська селищна рада оскаржує прийняті нею ж рішення, належних доказів, які б підтверджували, що оскаржувані рішення порушують права та інтереси самої Чинадіївської селищної ради, яка в позові визначена як позивач, суду не надано, отже суд прийшов до висновку що Чинадіївська селищна рада є неналежним позивачем, який має право звертатися до суду з вище зазначеними позовними вимогами. Також, визнання відповідачами позовних вимог, які заявлені неналежним позивачем, що є порушенням процесуального права, відповідно суперечить процесуальному закону, отже не можуть бути прийняті судом. Суд взявши до уваги викладені обставини прийшов до висновку, що у задоволенні позову та в прийняті визнання відповідачами позову доцільно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 27, 57- 61, 74, 88, 158, 169, 208, 209, 212-218 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішень Чинадіївської селищної ради та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд.

Повний текст рішення складено 20.04.2015 року.

Головуючий Р. Іваницький