Справа № 495/128/15-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
12 березня 2015 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого - судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі - Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення збитків за договором банківського вкладу,
Представник позивача - ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, згідно заяви позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати за його відсутністю
Представник відповідача -. Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в судове засідання не з'явився, про день слухання справи двічі Були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності або відкладення розгляду справи суду не надавали, приични неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк» про стягнення збитків за договором банківського вкладу.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 01 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1 з ПАТ «Імексбанк» у м. Білгород-Дністровський Одеської області уклав договір № 999-00086489 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальної платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA.
На виконання умов договору 04.10.2013 року позивач за квітнацією № 134498 вніс на вкладний рахунок № НОМЕР_1 у ПАТ «Імексбанк» - 1000 доларів США. 15.10.2013 року позивач вдруге вніс у ПАТ «Імексбанк», на рахунок суму розміром 1000 доларів США.
Згідно п. 2.4 Договору клієнт може самостійно регулювати витрати по картці.
Згідно п. 4.3 Договору банк зобов'язаний забезпечити клієнту здійснення розрахунків та обслуговування відповідно до Умов договору.
Згідно п. 5.7 Договору клієнт має право використовувати катрку як засіб безготівкових розрахунків для оплати товарів та послуг в підприємствах.
У жовтні - листопада 2014 року позивач неодноразово намагався використати свою картку з метою розрахунку за на придбання товарів та сплати за послуги, але йому було відмовлено у здійснені операцій по картці мотивуючі відсутністю коштів у банку.
На теперішній час позивачу було частково повернуто грошові кошти та залишок не сплаченої суми становить 1600 доларів США.
Згідно із ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч.1 ст.1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України).
Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).
Своїми діями відповідач порушив вимоги ст.ст.629 та 1060, 1061 Цивільного кодексу України, пункт 3.3 Постанови НБУ від 03.12.2003 року № 516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за №1256/8577).
Крім того, позивач просив також стягнути на свою користь з відповідача судові витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги.
Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Однак, суд вважає, що позивачем не надані суду розрахунки та докази в підтвердження того, що позивач мав витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, та позивачем взагалі не вказано суму вартості наданої йому юридичної допомоги.
При таких обставинах витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги, не підлягають стягненню з відповідача
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).
Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 статті 533 ЦК України.
Згідно ч. 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення збитків за договором банківського вкладу, у зв'язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення збитків за договором банківського вкладу - задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: