ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7480/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2015 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Лужецька О.Р., розглянувши позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ЛЕГБАНК» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Коваленка О.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-лізинг», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «ЛЕГБАНК» звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-лізинг», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивачем і відповідачем, згідно зі ст. 30 ЦПК України, можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно зі ст. 1 ГПК України , підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Правова позиція у аналогічних справах, викладена Верховним Судом України у постанові № 6-467цс15 від 01.07.2015року, відповідно до якої згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини другої статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на вся правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Із позовної заяви і доданих до неї документів вбачається, що позивач і відповідач, Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-лізинг»є юридичними особами, спір між вказаними особами виник щодо порушення вказаним відповідачем майнового права позивача на отримання коштів для погашення кредитної заборгованості за укладеним між сторонами 10.10.2005 року Кредитним договором № 04-102-05КЮ.

Спір між позивачем і відповідачем, ОСОБА_3 виник в порядку погашення заборгованості за Кредитним договором № 04-102-05КЮ від 10.10.2005 року, за яким ОСОБА_3 є поручителем за виконання боржником свого зобов'язання.

Отже, предмети і підстави позовних вимог до кожного з відповідачів не є спільними, що не допускає їх об'єднання в одне провадження.

У відповідності з п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у відкритті провадження в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «ЛЕГБАНК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-лізинг» про стягнення заборгованості, оскільки дана вимога не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Що стосується позовних вимог позивача до ОСОБА_3, то враховуючи, що дана заява в цій частині подана та оформлена у відповідності з вимогами ст.ст. 118, 119, 120 ЦПК України та підсудна Дарницькому районному суду м. Києва, вважає за необхідне відкрити провадження по справі та призначити справу до судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 122 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

1.Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ЛЕГБАНК» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Коваленка О.В. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крокус-лізинг» про стягнення заборгованості.

2.Відкрити провадження по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ЛЕГБАНК» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Коваленка О.В. до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

3.Розгляд справи призначити на 18.11.2015 р. о 10-00. Засідання відбудеться у приміщенні суду за адресою: 02099, м. Київ, вул. Кошиця, 5-А.

4.В судове засідання викликати сторони.

5.Зобов'язати сторін надати в судове засідання копію ідентифікаційного номеру.

6.Запропонувати відповідачу подати письмові заперечення проти позову з посиланнями на певні норми законодавства України та докази, якими він обґрунтовується.

Роз`яснити особам, які беруть участь у справі позовного провадження, що у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених ч. 1 ст. 131 ЦПК України, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Ухвала може бути оскаржена лише в частині підсудності шляхом подачі до Апеляційного суду м. Києва апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня отримання її копії через Дарницький районний суд м. Києва.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА