Провадження № 22-ц/773/500/15 Категорія: 58 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

за участю: представника позивача Рудь Б.Ю.,

представника відповідача Оліферчук Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, прокуратури Турійського району Волинської області, Державної податкової інспекції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року в даній справі в задоволенні позову публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Банк "Фінанси та Кредит" відмовлено.

Позивач ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що висновки суду є помилковими та не відповідають обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» мотивував позов про зняття арешту з автомобіля марки «Hyundai Tucson», 2007 року випуску, що належить ОСОБА_3 на праві власності, тим, що накладені арешти на майно боржника ОСОБА_3 державною виконавчою службою, прокуратурою Турійського району, державною податковою адміністрацією у Волинській області порушують його права як заставодержателя щодо звернення стягнення на заставне майно боржника ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк не є власником спірного майна і звернення стягнення на заставне майно не відбулося.

Даний висновок суду відповідає встановленим обставинам справи на підставі доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2007 року між ВАТ (тепер - ПАТ) "Банк «Фінанси та Кредит" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №Ф1-07/22519-915, згідно умов якого ОСОБА_3 отримала кошти в сумі 100000 гривень. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 передала в заставу автомобіль «Hyundai Tucson», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 липня 2010 року звернуто стягнення на предмет застави реєстраційний номер НОМЕР_1 2007 року випуску, що належить ОСОБА_3 на праві власності, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № Ф1-07/22519-915 від 22 жовтня 2007 року шляхом продажу вказаного автомобіля АТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Північно-Західне регіональне управління з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням АТ «Банк «Фінанси та Кредит» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та стягнути з ОСОБА_3 в користь Філії «Північно-Західне регіональне управління» Акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 46560 грн. 52 коп.

Постановою про відкриття провадження від 29 жовтня 2010 року ВП №22260346, ВП №22260682, ВП № 22259257, ВП № 22259848, від 05 листопада 2010 року ВП №22369004, від 25 листопада 2011 року ВП № 30063417 Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції накладено арешт на усе майно ОСОБА_3

Постановами Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 квітня 2011 року, ВП № 25728441, від 30 травня 2012 року, ВП № 32860688, від 19 липня 2013 року ВП № 38940244 та від 18 листопада 2013 року ВП № 40785114 накладено арешт на все майно ОСОБА_3 та заборонено його відчуження.

Постановою прокурора Турійського району Волинської області 05 січня 2011 року при розгляді матеріалів кримінальної справи відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, накладено арешт на транспортні засоби, в т.ч. і на «Hyundai Tucson», що належать ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності.

Вироком Турійського районного суду Волинської області від 23 квітня 2013 року майно, на яке накладено арешт, в тому числі і автомобіль номер кузова НОМЕР_2 постановлено реалізувати, отримані кошти звернути в рахунок відшкодування шкоди по позовних заявах потерпілих, а залишок коштів повернути підсудній ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пунктом 4 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976р. №6 роз'яснено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит" не є власником чи володільцем арештованого рухомого майна - автомобіля «Hyundai Tucson», номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 15 липня 2010 звернуто стягнення на предмет застави - спірний автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач є іпотекодержатель цього автомобіля.

Згідно ч.1 ст.9, 10 Закону України «Про іпотеку» права іпотекодержателя на предмет іпотеки не пов'язані ні з правом на майно, ні з правом володіння ним.

Права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення майна з-під арешту, а пріоритетом задоволення його вимог.

Крім того, позов банком пред'явлено не до боржника ОСОБА_3 та осіб, в інтересах яких накладено арешт, а до Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, прокуратури Турійського району Волинської області, Державної податкової інспекції у Волинській області, які лише виносили постанови щодо накладення арешту на майно боржника. ОСОБА_3 приймала участь у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог. Оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову, то зазначене процесуальне порушення не потягло за собою порушення законних прав цих осіб.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді