АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2913/15 Справа № 203/6049/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Бараннік О.П.
Категорія
12 березня 2015 року

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 рік березень 12 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Колодяжної Н.М., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального Головного управління Міндоходів, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Придніпровська залізниця» про визнання дій противоправними та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в рахунок відшкодування моральної шкоди на його користь було стягнуто 100 000 гривень.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2014 року рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року, в частині стягнення розміру моральної шкоди, змінено шляхом зменшення розміру стягнутої моральної шкоди до 30 000 гривень.

Не дивлячись на це, 13.05.2014 року позивачем було отримано від Державного підприємства «Придніпровська залізниця» грошову суму у розмірі 25 143 гривень, тобто з вирахуванням зі стягнутої за рішенням суду грошової суми на відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, 16% податку, що відповідає сумі у розмірі 4 856 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що підпунктом 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід у вигляді неустойки (штрафу, пені), відшкодування матеріальної або нематеріальної (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоровю, позивач вимушений був звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального Головного управління Міндоходів, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з послідуючим ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суми відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, які відшкодовуються громадянину внаслідок заподіяння шкоди здоровю громадянина чи його майну, є доходом громадянина і підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними пунктом 167 Податкового кодексу України.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можливо, оскільки він зроблений поверхово, без належного зясування дійсних обставин по справі, без врахування положень Закону України «Про виконавче провадження» та норм процесуального закону, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Закону, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Таким чином з огляду на викладене, а також на те, що у порушення статей 212 214 ЦПК України суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, не звернув уваги на те, що рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13 січня 2014 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2014 року, виконано, а у разі його невиконання або неналежного виконання, відповідно до положень ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» передбачена процедура оскарження дій державної виконавчої служби, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року як таке, що винесено без врахування зазначених обставин, не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з послідуючим ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, п.п. 1,3 ст. 309, ст.ст. 313 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2014 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську міжрегіонального Головного управління Міндоходів, про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але на нього може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :