Справа № 156/168/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І.М.
Провадження № 22-ц/773/609/15 Категорія: 50 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Концевич Я.О.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Іваничівського районного суду від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася в суд з вказаним позовом покликаючись на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Від цього шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4, який проживає з нею.

З жовтня 2014 відповідач проживає окремо, не приймає участі у виконанні своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, не надає матеріальної допомоги для задоволення потреб дитини щодо її розвитку та благополуччя.

Тому просила стягнути з нього на її користь аліменти в розмірі 600 гривень щомісячно.

Рішенням Іваничівського районного суду від 26 лютого 2015 року позов задоволено.

Постановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., починаючи з 13 лютого 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про стягнення з нього аліментів у сумі 400 грн., покликаючись на неповне з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

На підставі досліджених доказів судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 липня 2014 року (а. с. 5). Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_4 (а.с. 6). Протягом останніх кількох місяців сторони проживають окремо, дитина поживає разом з позивачем.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 цього Кодексу при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні сторони підтвердили, що вони проживають окремо, малолітній син мешкає разом з позивачем та перебуває на його утриманні.

Частиною 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач не працює і має мінливий, нерегулярний дохід, то аліменти слід визначити у твердій грошовій сумі.

Виходячи з викладеного, давши вірну правову оцінку обставинам справи, суд обґрунтовано задовольнив позов.

Що стосується твердження ОСОБА_3 про те, що протягом тривалого часу він з позивачем не можуть досягнути домовленості з приводу відвідування та спілкування з дитиною, то такі доводи апелянта спростовуються поясненнями позивача, відібраними начальником служби у справах дітей Іваничівської районної державної адміністрації Ж. Гринюк (а. с. 23).

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведеним правовим нормам ОСОБА_3 не довів належними і допустимими доказами зазначені ним у скарзі обставини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З врахуванням того, що відповідач є повнолітньою і працездатною особою, а відтак має можливість працевлаштуватися та отримувати стабільний заробіток, стягнення з нього аліментів у визначеному розмірі в повній мірі відповідає інтересам малолітньої дитини і не порушує охоронюваних законом прав самого платника аліментів.

На підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі, щодо відсутності можливостей сплачувати аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, апелянт будь-яких доказів, усупереч вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1ст. 60 ЦПК України, не надав.

Та обставина, що він не працює, не передбачена законом як підстава для визначення аліментів у більшому чи меншому розмірі. До того ж, відповідач є особою працездатного віку, однак доказів того, що він доклав усіх зусиль щодо пошуку роботи, не подав.

Звернення ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення з заявою про перевірку цільового використання позивачем ОСОБА_2 коштів одноразової допомоги при народженні дитини ніяким чином не впливає на визначення розміру аліментів при розгляді справи судом.

Інших доказів, яким можна надати правову оцінку, під час розгляду цієї справи відповідач не подавав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іваничівського районного суду від 26 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: