АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2849/15 Головуючий 1 інст.: Калайда І.С.
Справа № 622/1595/13-ц Доповідач: Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Івах А.П., Пшенічної Л.В.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом після уточнення якого просила стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів в сумі 24412,60 грн. та неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 78880,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2012 року з відповідача на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти у розмірі 1200,00 грн. щомісячно.

У зв'язку з тим, що рішення суду виконується відповідачем не в повному обсязі за період з жовтня 2012 року до 01 січня 2015 року виникла заборгованість по сплаті аліментів у загальному розмірі 24412,60 грн.

На підставі ст. 196 СК України позивачем наведено розрахунок неустойки від суми несплачених аліментів. Зазначений розмір неустойки за період з жовтня 2012 року до 01 січня 2015 року склав 78880,32 грн.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1. неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 8000,00 грн. В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1., яка у жовтні 2014 року змінила прізвище на ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити її вимоги у повному обсязі, стягнувши з відповідача на її користь загальну суму 107993,00 грн.

Скарга містить посилання на те, що суму неустойки (пені) за період з жовтня 2012 року до 01.01.2015 року у розмірі 107993,00 грн. визначена самим судом у рішенні, яке оскаржується. При цьому суд зменшив розмір неустойки більш ніж у десять разів, що не відповідає принципу справедливості та розумності.

Доводи, наведені судом як підстава для зменшення розміру неустойки не доведені відповідачем.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментах стягнутих з відповідача у судовому порядку, нараховується за виконавчим листом, виданим за рішенням суду від 12.10.2012 року та повторному стягненню не підлягає.

Не знайшовши підстав для звільнення відповідача від сплати пені за заборгованість по аліментах, що виникла з його вини суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1. має право на стягнення неустойки.

При цьому суд дійшов необґрунтованого висновку, що до таких вимог ОСОБА_1. підлягає застосуванню правила п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленого до винесення ним рішення.

Оскільки ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності не заявляв, у суду не було підстав для її застосування.

До того ж визначаючи загальний розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача суд вийшов за межі позовних вимог, що відповідно до ч. 3 ст. 303, ч. 3 ст. 309 ЦПК України є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Доповнивши позовні вимоги ОСОБА_1. просила про стягнення з відповідача неустойки (пені) розрахунок який зроблений нею за період з 01.11.2012 року до 31.07.2014 року у розмірі 78880,32 грн. (а.с. 54-56).

Таким чином, розрахунок неустойки зроблений судом за період до 31 грудня 2014 року включно враховує період, який не охоплюється вимогами позивача.

Враховуючи, що розрахунок неустойки, зроблений судом за інший період ніж визначений позивачем, його не можна вважати правильним.

Судова колегія погоджується з розрахунком розміру неустойки (пені) наведеним позивачем, оскільки він не суперечить вимогам ч. 1 ст. 196 СК України.

Разом з тим, судова колегія вважає, що відсутність у відповідача постійної роботи, наявність іншої сім'ї в якій виховується син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, свідчить про наявність передбачених ч. 2 ст. 196 СК України підстав для зменшення розміру неустойки.

Оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції заборгованість відповідача по аліментах складає 28 990,32 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця від 15.01.2015 року (а.с. 63) судова колегія визначає розмір неустойки, що піддягає стягненню з відповідача у сумі 28990,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 30 січня 2015 року змінити в частині розміру неустойки (пені) стягнутої з ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню)за прострочення сплати аліментів у розмірі 28990,00 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - Судді: