ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/241/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Корпусенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Дегтярьова Ю.С., Петрова А.І., начальника відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Ніколаєва С.В.

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся з вище вказаною скаргою, посилаючись на те, що особи дії яких оскаржуються при вчиненні виконавчих дії, допустили бездіяльність, яка виявилась в тому що скаржнику, як стороні виконавчого провадження боржнику, не було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, не встановлено наявність у скаржника майна, доходів, а також не вчинення інших дій спрямованих на ефективне виконання судового рішення щодо стягнення з божника аліментів, зокрема накладення арешту на майно останнього, оголошення боржника та майна у розшук. Внаслідок такої бездіяльності скаржнику, як боржнику була неправильно нарахована заборгованість по аліментах, що стало підставою для звернення стягувача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав на підставі ухилення від виконання аліментних зобов'язань щодо дитини, стягнення пені нарахованої на підставі невірного розрахунку.

Крім того, без встановлення права скаржника, як боржника по виконавчому провадженню, на перетинання державного кордону, а саме наявності проїзного документу, який надане відповідне право, а також без встановлення вище вказаних даних про дохід та майно боржника, без вчинення заходів процесуального примусу щодо здійснення приводу боржника до державного виконавця через органи внутрішніх справ, державним виконавцем було ініційовано звернення із поданням до суду про тимчасове обмеження скаржника у праві на перетинання державного кордону, у задоволенні якого судом було відмовлено за вище вказаних підстав. Таку бездіяльність та дії державних виконавців скаржник вважає протиправними. Начальник державної виконавчої служби, на думку скаржника, також допустив бездіяльність, що є протиправним і полягає у тому що будучи відповідальним та зобов'язаним здійснювати контроль з підлеглими державними виконавцями, не перевірив підстави для звернення з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, зокрема наявності проїзного документу, вчинення інших заходів про встановлення доходів та майна боржника і погодив відповідне подання. Крім того, з боку начальника виконавчої служби протягом тривалого часу був відсутній контроль щодо ефективності дій державних виконавців, в провадженні яких перебувало дане виконавче провадження, необхідних для швидкого виконання судового рішення, у зв'язку із чим рішення суду тривалий час не виконувалось.

В судовому засіданні скаржник та представник останнього скаргу підтримали, просили задовольнити та пояснили, що державним виконавцем в провадженні якого перебуває справа на даний час був зроблений остаточний розрахунок заборгованості з урахуванням всіх встановлених даних для його здійснення, який є вірним, заборгованість яка була перерахована, скаржником погашена у повному обсязі. Проте, в провадженні іншого суду перебуває цивільна справа за позовом стягувача про стягнення пені з скаржника, яка нарахована із первинного розрахунку заборгованості, який в подальшому був перерахований та фактично не має юридичного значення. Крім того, формальний підхід державних виконавців до посадових обов'язків, зокрема неповідомлення про наявність виконавчого провадження, не дало можливості скаржнику виконувати рішення суду, що стало додатковою підставою для позовної вимоги до скаржника про позбавлення останнього батьківських прав.

Таким чином, вказана бездіяльність призвела до штучного виникнення позову, скаржник безпідставно був втягнутий у судову тяганину, якої міг би уникнути в разі належного ставлення працівників державної виконавчої служби, які зазначені вище, до своїх посадових обов'язків.

В свою чергу, державна виконавча служба, будучи третьою особою у цивільній справі, не надає письмових пояснень щодо відсутності заборгованості та безпідставності нарахування пені, через неправильний розрахунок, не зазначає про виправлені недоліки та складення нового розрахунку боргу та встановлення дійсного розміру останнього, який погашено скаржником. Представник скаржника зазначив, що в разі вчинення таких дій скаржник не наполягав би на розгляді вимог щодо визнання бездіяльності нарахування неправильного розрахунку протиправною та зобов'язань скасувати попередній невірний розрахунок на підставі якого, стягувачем нарахована пеня.

Представник державної виконавчої служби заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на те, що державним виконавцем, який відкрив виконавче провадження, було здійснено всі передбачені законом дії, зокрема постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена скаржникові, для встановлення майна та доходів скаржника було направлено відповідні запити, відповіді по яких до виконавчої служби не надійшли, у зв'язку з чим в подальшому іншим державним виконавцем, яким було прийнято до виконання виконавче провадження, було ініційовано питання про звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження скаржника у праві виїзду за кордон та звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення скаржника до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів. Такі дії державними виконавцями були зроблені, оскільки скаржник на виклики до державної виконавчої служби не з'являвся, відомостей про майно та доходи боржника від запитуємих органів не надходило, сума боргу була розрахована на підставі інструкції за відсутності таких відомостей і мала дуже великий розмір, отже наступною дією, яка передбачена законом мало місце звернення до суду, а також і до правоохоронних органів з відповідними поданнями.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження, які не оформлені належним чином, зокрема не підшиті та не пронумеровані, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20.01.2011 року Дарницьким районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист на виконання заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого 24.06.2009 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до скаржника, про стягнення аліментів на користь ОСОБА_6на утримання дочки ОСОБА_7, починаючи з 03.02.2009 року в розмірі ? частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

24.06.2011 року ОСОБА_6 звернулась до ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві про прийняття виконавчого листа до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04.06.2011 року виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04.06.2011 року, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04.06.2011 року, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

25.06.2011 року старшим державним виконавцем ВДВ Деснянського РУЮ в м. Києві Омельченко В.В., яка як пояснила представник ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві, на даний час у вказаній установі не працює, винесла постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 04.06.2011 року, копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

25.06.2011 року згідно супроводжувального листа ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були направлені копії постанов про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином доводи скаржника та представника останнього з приводу того, що скаржника як боржника не було повідомлено про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Дегтярьовою Ю.С. є необґрунтованими, оскільки таке повідомлення мало місце з боку старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Омельченко В.В.

04.07.2011 року старшим державним виконавцем Омельченко В.В. було направлено запити до УДАІ м. Києва, Київського міського БТІ, ДПІ Деснянського району м. Києва з метою встановлення місця роботи боржника, наявності майна та поточних рахунків останнього. Відповіді на запити матеріали виконавчого провадження не містять.

В подальшому виконавче провадження було передано державному виконавцю ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Дегтярьовій Ю.С.

Згідно ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 30.12.2014 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно виклику до державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Дегтярьової Ю.С. вбачається, що остання викликала боржника до державної виконавчої служби 23.06.2014 року,проте боржник до служби не з'явився.

15.07.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Дегтярьовою Ю.С. було направлено подання до суду про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон скаржника та подання до Деснянського РУГУ МВС України про притягнення до кримінальної відповідальності скаржника у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів.

25.07.2014 року судом відмовлено у задоволенні подання, у зв'язку з відсутністю в матеріалах останнього відомостей про наявність у боржника документу, який надає право на виїзд за кордон, а також доказів про вжиття інших заходів щодо розшуку боржника та майна останнього. Відомостей щодо наслідків розгляду подання Деснянським РУГУ МВС України в м. Києві матеріали виконавчого провадження не містять і скаржником щодо неправомірності даних дій питання у скарзі не порушувалось.

13.08.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Дегтярьовою Ю.С. було повторно здійснено виклик скаржника до державної виконавчої служби, проте боржник до служби не з'явився.

Скаржник вважає, що з боку начальника ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві була допущена бездіяльність, яка полягає у тому, що останній не перевірив чи виконано державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Дегтярьовою Ю.С. інші ефективні заходи для встановлення місця знаходження боржника його майна або наявності в останнього документу, який дає право на виїзд закордон, а з боку виконавця допущена бездіяльність щодо не невчинення таких дій, про що зазначено в ухвалі суду, що потягло за собою безпідставне звернення до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за кордон. На думку скаржника та представника останнього зверненню до суду з відповідним поданням мали передувати інші заходи для здійснення виконавчого провадження.

Суд з такими доводами погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 30.12.2014 року, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням; у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Враховуючи те, що дії про які зазначає скаржник, є правом, а не обов'язком державного виконавця, останній при здійсненні виконавчого провадження на власний розсуд визначає черговість таких дій та ефективність вчинення останніх. Вказана вище норма не містить обов'язку державного виконавця звертатися до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон після вчинення будь яких інших заходів, які виконавець має право вчиняти в межах наданих йому повноважень. Наведені доводи стосуються і питання щодо не здійснення приводу боржника на виклик до державного виконавця, арешту майна останнього, розшуку боржника, накладення штрафу тощо.

Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять даних про наявність майна боржникана яке може бути накладено арешт або оголошено у розшук. В судовому засіданні скаржник надав паспорт, де зазначено, що останній приймав участь у приватизації, проте на даний час скаржник не долучив до матеріалів виконавчого провадження документ, який підтверджував би право власності останнього на майно, незважаючи на те, що за останній рік неодноразово звертався до державної виконавчої служби з заявами і міг це зробити, в разі якщо б прагнув, щоб на таке майно було накладено арешт або останнє оголошено у розшук, з метою свідомого сприяння ефективному здійсненню виконавчого провадження. Крім того, як зазначено вище, попереднім виконавцем,були направлені запити з метою виявлення майна та доходів боржника, які результатів не дали, а отже державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Дегтярьова Ю.С. використала своє право обравши один із способів здійснення виконавчого провадження як тозвернення до суду з поданням, що передбачено законом.

Таким чином, суд не вбачає в діях начальника ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Ніколаєнко С.В. та державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Дегтярьової Ю.С. протиправності поведінки щодо звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження скаржника у праві виїзду за кордон, в задоволенні якого було відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 6, ч. ч. 1, 2 .ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 30.12.2014 року, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаржник зазначає, що з боку державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в

м. Києві Дегтярьової Ю.С. мав місце формальний підхід до здійснення виконавчого провадження, а з боку начальника ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Ніколаєнко С.В. не вжито заходів контролю по ефективності здійснення виконавцем виконавчих дій, доводи про що судом відхилені, про що зазначено вище, чим порушено інтереси скаржника через звернення ОСОБА_6 до скаржника з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки за прострочення по сплаті аліментів. Проте, в судовому засіданні не встановлено, що в разі здійснення державними виконавцями будь яких інших дій при здійсненні виконавчого провадження, аліментні зобов'язані покладені на скаржника судом останнім були б виконані.

Крім того, додатковим джерелом виникнення позову до скаржника, на думку останнього, стала бездіяльність державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Петрової А.І., якій в подальшому було передано виконавче провадження і остання неодноразово видавала довідки стягувачу про наявність у скаржника заборгованості по аліментах з арифметичними помилками та нараховану всупереч вимогам закону. Так, ОСОБА_6 у позовній заяві просить стягнути з скаржника пеню нараховану відповідно до довідки, яка в подальшому була неодноразово змінена і на разі не має юридичного значення, оскільки останнійрозрахунок виготовлений державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Николюк О.М., в провадженні якої у даний час перебуває виконавче провадження, була виготовлена з урахуванням всіх наданих стягувачем документів, правильно визначений розмір заборгованості та погашений скаржником.

Суд з такими доводами також не погоджується виходячи з наступного. Як зазначено вище, скаржнику направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження і вказана обставина скаржником та представником останнього не спростована, а отже останній був обізнаний з його наявністю.

Крім того, відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

З позовної заяви ОСОБА_6 вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним позовом обґрунтовано не тільки неналежним матеріальним утриманням дитини, а й те, що скаржник ухиляється від виховання доньки, її морального розвитку тощо, оскільки з 2010 року жодного разу не виявив бажання побачити дитину.

Враховуючи наведене, дії державних виконавців під час здійснення виконавчого провадження жодним чином не могли вплинути на право ОСОБА_6 звернутися з вказаним позовом до скаржника, оскільки підстави позову ґрунтуються не тільки на відсутності матеріального забезпечення дитини, а саме сплати скаржником аліментів на її утримання.

Зважаючи на те, що державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Петровою А.І. під час вчинення виконавчих дій розрахунок від 12.12.2014 року, щодо видачі якого стягувачу, скаржник просить визнати бездіяльність виконавця протиправною в подальшому 14.04.2015 року а також пізніше неодноразово був перерахований, суд не вбачає з бокудержавного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Петровоюї А.І. протиправної поведінки, зокрема бездіяльності. Так, на вимогу стягувача останнямогла отримати будь який документ, який міститься у виконавчому провадженні, що передбачено ч. 2 ст. 11 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 30.12.2014 року.

Крім того, скаржником не зазначено, в чому полягала неправильність розрахунку, який проводився за відсутності відомостей, які в подальшому були надані скаржником і на підставі яких був проведений остаточний розрахунок.

Суд вважає, що питання правильності чи неправильності здійснених розрахунків за наявності помилок або невірного застосування закону, може свідчити не про бездіяльність, а про кваліфікацію осіб, які їх виготовляли.

Та обставина, що при визначення розміру неустойки позивач ОСОБА_6 для обґрунтування позовних вимог взяла за основу саме первинний розрахунок єїї правом, правомірність таких вимог в подальшому підлягає вирішенню судом під час розгляду справи та ухваленні рішення і не може свідчити про бездіяльність державного виконавця.

Крім того, скаржник просить скасувати розрахунок виготовлений 12.12.2014 року державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві Петровою А.І., проте останній не є актом індивідуальної дії, а лише документом, який визначає фактичні дані щодо наявності боргу і який в свою чергу в подальшому був неодноразово змінений, у зв'язку з чим такий спосіб захисту в даному випадку обраний не вірно.

Таким чином, доводи скаржника та представника останнього про те, що у зв'язку з неефективним здійсненням виконавчого провадження по стягненню з останнього аліментів, скаржник був втягнутий у судову тяганину, що порушило його права та законні інтереси в судовому засіданні не підтвердились, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні скарги.

Суд вважає, що дана скарга спрямована на створення штучних доказів, зокрема встановлення судовим рішенням певних обставин, які б могли мати приюдиційне значення при розгляді справи за позовом ОСОБА_6, а не на захист прав та інтересів скаржника, як боржника у виконавчому провадженні, порушення яких судом не встановлено.

Обставини щодо правильності розрахунку заборгованості по аліментах, добровільного погашення такого боргу скаржником, відсутність боргу, а також інші обставини, які підлягають доказуванню у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 мають доводитись сторонами судового, як обставини які мали місце, на підставі яких встановлюватимуться відповідні правовідносини та буде ухвалено рішення суду.

На підставі вище наведеного та керуючись ст. ст. 386-388 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність державних виконавців відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Дегтярьова Ю.С., Петрова А.І., начальника відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Ніколаєва С.В. залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: