Справа № 161/830/15-ц
Провадження № 2/161/1037/15
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Луцький міськрайонний суд Волинської області
головуючого судді Івасюти Л. В.
при секретарі Сидоренко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" 17.06.2013року звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2015 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

При ухваленні вищевказаного рішення суду, в резолютивній його частині не зазначено висновку суду про задоволення позову або відмову в позові щодо розгляду позовної вимоги про виселення відповідачів по справі з житлового будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку .

З ініціативи суду вирішується питання про ухвалення додаткового рішення суду.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з'явились, однак це не перешкоджає розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення у даній цивільній справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2015 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивач просив виселити відповідачів по справі та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі зняттям з реєстраційного обліку .

Однак, згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно,- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 одержала кредит в іноземній валюті, у забезпечення виконання якого її чоловіком ОСОБА_1 було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 200.20 м2 , житловою площею 95,40 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, і це нерухоме майно використовується як місце постійного проживання відповідачів та їхніх дітей. Будь-яких доказів того, що у відповідачів у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно матеріали справи не містять.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з спірного житлового будинку, є похідним від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням того, що на день розгляду справи судом діє мораторій на стягнення нерухомого житлового майна, тому суд прийшов до висновку про відмову у виселенні відповідачів з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки.

Дана позовна вимога вирішувалась судом, однак в резолютивній частині рішення суду про це не зазначено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про виселення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 220 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про виселення - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.В. Івасюта