Номер провадження: 22-ц/785/7795/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Арцизського районного суду Одеської області від 13 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

28 квітня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому ставив питання про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики в сумі 3500,00 доларів США., трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 105,00 доларів США та судових витрат у справі.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 17 серпня 2011 року він дав відповідачу у борг 3500,00 доларів США, про що відповідач власноруч написав йому розписку. Згідно розписки відповідач мав повернути позичені кошти до кінця року, тобто грудня 2011 року. Однак, після спливу строку повернення боргу, відповідач ухилився від виконання зобовязання та не повернув позичені кошти.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_3 просив його позовні вимоги задовольнити.

Відповідач свого ставлення до позовної заяви не висловив. Разом з тим, надав суду письмову заяву про застосування до спірних правовідносин позовної давності, який сплив 31.12.2014 року (а.с.13).

Справа була заслухана за відсутності сторін.

Рішенням Арцизського районного суду Одеської області від 13 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено в повному обсязі через пропуск строку позовної давності (а.с. 17).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли договірні зобовязання щодо надання/повернення позики, які випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням позичальника від виконання своїх обов'язків по поверненню суми позики позикодавцю, у звязку з чим суд керувався ЦК України.

При цьому суд обгрунтовано виходив із вимог, передбачених ст.ст. 524, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 1046, ч.2 ст. 1047 ЦК України і дійшов правильного висновку про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини, згідно яких 17 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача ОСОБА_3 у борг 3500 доларів США, які зобовязався повернути до грудня 2011 року.

Оскільки взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, то він повинен повернути позивачу борг у гривневому еквіваленті, а позивач, в свою чергу мав право звернутись до суду з відповідним позовом в строк до 31 грудня 2014 року.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки він є правильним, обгрунтованим і не оспорюється сторонами.

При цьому слід зазначити, що надавши суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, відповідач ОСОБА_4 фактично визнав обставини щодо отримання в борг зазначеної суми грошових коштів і необхідності їх повернення, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

В даному випадку спірним є питання щодо пропуску строку позовної давності для звернення позивачем до суду за захистом своїх прав, та чи маються підстави для його поновлення, як пропущеного з поважних причин.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Так, як було зазначено вище, у відповідності до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було зазначено вище, відповідач дійсно отримав кошти у позивача у борг та зобовязався повернути їх в строк до грудня 2011 року, але в порушення норм закону та даних зобовязань, борг позивачу не повернув, тобто відповідач зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, що є недопустимим.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач мав право звернутись до суду за захистом своїх прав не пізніше 31.12.2014 року, однак звернувся 28 квітня 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності майже на 4 місяці.

Як зазначив в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3, боржник ОСОБА_4 був його товаришем з дитинства. У звязку з тяжкими сімейними обставинами та матеріальним положенням, відповідач ОСОБА_4 звернувся до нього з проханням надати йому в борг 3500 доларів США, для проведення медичної операції своїй дитині.

В подальшому відповідач постійно обіцяв повернути борг позивачу, у звязку з чим останній не звертався до суду з позовом.

Крім того, враховуючи дружні стосунки, які існували між сторонами, позивач сподівався на те, що його товариш відповідач у справі ОСОБА_4, розрахується з ним за боргом.

Лише після того, як позивач ОСОБА_3 втратив надію на виконання відповідачем своїх боргових зобовязань, він звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 21 Конституції України права та свободи є невідчужуваними та непорушними.

Крім того, ст. 41 Конституції України а також ст. 321 ЦК України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

З огляду на викладене, та враховуючи, що у відповідності до Глави 13 ЦК України грошові кошти, у тому числі іноземна валюта, може належати особі на праві власності, то національним законодавством України передбачено захист права цієї власності.

Таких правових позицій дотримується і Європейське право, згідно практики Європейського суд з прав людини.

Так, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р, яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обовязків.

Статтею 13 вищевказаної Європейської Конвенції передбачено, що кожен, чиї права, свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, діючим національним законодавством України а також Європейським законодавством передбачено обовязок особи виконати взяті на себе зобовязання у встановлений законом спосіб та строк, з метою недопущення порушення прав інших осіб.

Разом з тим, за змістом ст.ст. 251-254 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Цей строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З огляду на викладене, та враховуючи, що відповідач не заперечує факту отримання ним у борг грошових коштів від відповідача у сумі 3500 грн., а також передбачений міжнародним і національним законодавством України обовязок позичальника виконати свої боргові зобовязання, колегія суддів вважає за необхідне поновити ОСОБА_3 строк для звернення до суду за захистом своїх прав, як пропущених з поважних причин.

Поважність причин пропуску строку позовної давності колегія суддів також повязує з тим, що відповідач ОСОБА_4 не відмовлявся виконати взяті на себе зобовязання та постійно обіцяв позивачу повернути борг.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні; сторони лише можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. У звязку з чим колегія суддів дійшов висновку, що зобовязання має виконуватись у грошовій одиниці України.

У відповідності до абз. 2 п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до довідки начальника Вузовського відділення АТ «ОСОБА_5 Аваль» від 20.10.2015 року, станом на 20 жовтня 2015 року офіційний курс НБУ долара США по відношенню до гривні складає 21.617536 гривень за один долар США (а.с.39).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу у розмірі 75 661 грн. (3500 доларів США х 21.617536 грн.).

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні.

Норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні.

Враховуючи, що грошове зобов'язання між сторонами визначене у доларах США, а не в національній валюті України, то в даному випадку інфляційні витрати стягненню не підлягають.

Між тим, позовні вимоги не містять в собі вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат.

Що ж стосується вимог щодо стягнення трьох процентів річних, то вони підлягають задоволенню, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України і розраховуються наступним чином.

Так, сума основного боргу склала 75661 грн.

Період прострочення зобовязання склало 45 місяців (з 01.01.2012 року по 01.10.2015 року).

Таким чином, три процента річних склало 8511,86 грн. (75661 сума основного боргу х 45 місяців прострочення зобовязання : 12 місяців х 3%).

Судовий збір, який сплачений позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги, у загальні сумі 1239,55 грн., згідно ст. 88 ЦПК України підлягає також з відповідача на користь позивача.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, при ухваленні рішення суд неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 256, 257, ч. 5 ст. 267, ч. 2 ст. 625, ч. 1 ст. 1049, ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Арцизського районного суду Одеської області від 13 серпня 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкаючого в м. Арциз, Одеської області, вулиця Пушкіна 36 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу у розмірі 75 661 грн. (сімдесят пять тисяч шістсот шістдесят одну гривню), три проценти річних у розмірі 8 511, 86 грн. (вісім тисяч пятсот одинадцять гривень вісімдесят шість копійок), судовий збір у розмірі 1239,55 грн. (одна тисяча двісті тридцять девять гривень пятдесят пять копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2