Справа № 445/2194/14 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/783/1843/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

У відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 15 грудня 2014 року у справі за поданням державного виконавця ВДВС Золочівського РУЮ Львівської області Замківської М.І. про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні подання відмовлено за безпідставністю.

Ухвалу оскаржив ВДВС Золочівського РУЮ Львівської області в особі державного виконавця Замківської М.І. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є ухилення боржника від виконання зобов"язань покладених на нього рішенням суду. Посилається, що державним виконавцем вжито всіх заходів передбачених ЗУ "Про виконавче провадження" для виконання рішення, однак боржник ухиляється від виконання такого, що підтверджується тим, що у встановлений строк не з"являється до державного виконавця. Просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2.

Сторони у справі в судове засідання не з"явились, тому відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у ВДВС Золочівського РУЮ перебуває на виконанні виконавчий лист №2-697/2005 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, дочки ОСОБА_5 -ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50% з всіх видів заробітку, але не менше мінімуму встановленого законом щомісячно, починаючи з 01.08.2005 року і до досягнення ними повноліття (а.с.3).

25.09.2008 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження (а.с.4).

Станом на 01.09.2014 року заборгованість ОСОБА_2 складає 24 131,12 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця (а.с.4 зворот).

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та доказам, що містяться в матеріалах справи.

Посилання в апеляційній скарзі на факт невиконання боржником зобов'язання за рішенням у зв'язку з чим такого необхідно обмежити у праві виїзду за межі України, колегією суддів визнається голослівним та таким, що не заслуговує на увагу у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, ст.6 вказаного Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, а також в разі ухилення від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи),

- до виконання зобов'язань.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, та, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" спрямовані на виконання рішення, хоча саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Зокрема, державним виконавцем в поданні не наведено доказів того, що боржник вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов'язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого листа.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем вжито всіх заходів для виконання рішення, а саме зроблено запити про наявність майна та рахунків у боржника не можуть бути підставою для обмеження у праві виїзду за кордон, а твердження про неявку на виклик державного виконавця, колегія суддів вважає голослівними, оскільки матеріали справи не містять доказів, що такі виклики були та боржник був належним чином про них повідомлений.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні відомості про направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та відомості про те, що боржнику взагалі відомо про таке виконавче провадження.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала районного суду відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Золочівського районного управління юстиції Львівської області відхилити.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Мікуш Ю.Р.

Судді: Ніткевич А.В.

Павлишин О.Ф.