Справа № 226/814/15-ц
Провадження №2/226/586/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.,

при секретарі - Альберті О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Наумова О.С.

третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Димитров Донецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що він з 10.07.2012р. по 18.09.2013р. перебував з відповідачем у трудових відносинах, 18.09.2013р. був звільнений за ст.40 п.2 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. У вугільній промисловості працює з 1977р. У результаті тривалої роботи в умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах, він захворів на професійне захворювання та у зв'язку із загостренням він звернувся до лікарні. З моменту його звернення до лікарні, він тривалий час перебував на лікуванні у різних лікувальних закладах, однак покращення його стану здоров'я та і не відбулося. У 2014р. його було госпіталізовано до Клініки професійних захворювань ДУ «ІМП АМН України» та 02.12.2014р. центральна лікарсько-експертна комісія Клініки професійних захворювань ДУ «ІМП АМН України» надала медичний висновок за № 41/1395 про наявність у нього професійного захворювання. 18 грудня 2014р. було складено Акт П-4 розслідування професійного захворювання. 12.01.2015р. йому первинно встановлено 3-ю групу інвалідності безстроково, рекомендовано медикаментозне лікування, «Д» нагляд у невропатолога, пульмонолога, кардіолога. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка виражається у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав та зазнає дотепер. Він був здоровою людиною, мав пристойну роботу, добрий заробіток, міг подбати про свою родину, був упевнений у своїх силах. Зараз він хвора людина, інвалід, який постійно відчуває фізичний біль. Через професійне захворювання він зі здорової людини перетворився на хворого, який вимушений постійно лікуватися. Лікування він продовжує і до теперішнього часу. Однак тривале лікування - це не єдині незручності, які він відчуває. З моменту загострення його професійного захворювання, він постійно відчуває фізичний біль, з цього приводу він став роздратованим та в нього на фоні професійного захворювання загострилися інші його захворювання, які також почали йому завдавати незручності. Через постійний біль та лікування, він змушений докладати багато зусиль для нормального існування. Через погіршення його стану здоров'я у зв'язку з професійним захворюванням, він вимушений був звільнитися з шахти та піти на пенсію. Це поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому рівні, коли працював. Його заробітна плата була основним засобом для існування його родини. Це завдає йому багато неприємних відчуттів. До того ж в даний час практично всі кошти його родини спрямовані на відновлення його здоров'я. З урахуванням свого фізичного стану, він відчуває себе втраченою людиною для суспільства та родини. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров'я, а також на його загальному стані. Він знаходиться у пригніченому стані через те, що можливість повного відновлення здоров'я немає. Відносини в його родині погіршилися, він став інвалідом, позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов'язки по дому, усі турботи по будинку лягли на дружину, що повинна здійснювати догляд за ним. Усі ці фактори викликають у нього негативні емоції та переживання. У зв'язку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві умови життя та йому доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. З урахуванням вказаного, свою моральну шкоду оцінює у 50000 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Позивач та його представник підтримали у судовому засіданні позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив суду, що вважає, що не надано доказів переживань та моральних страждань, тільки медичні висновки. Вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Димитров Донецької області, до судового засідання не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, рішення постановити на розсуд суду.

Судом встановлено, що у позивача виявлено професійне захворювання, внаслідок чого він 12.01.2015р. вперше отримав ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 55% безстроково та третю групу інвалідності, що підтверджується Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 18.12.2014р., довідками МСЕК від 12.01.2015р. (а.с.12, 23-24, 38).

Позивач знаходився на лікуванні у період: з 19.07.2013р. по 31.07.2013р., з 22.05.2014р. по 03.06.2014р., з 17.11.2014р. по 03.12.2014р. (а.с.13-22).

Вислухавши пояснення представників сторін, позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України, життя і здоров'я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання зазначено в рішенні КСУ від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)».

Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Суд вважає, що позивачем отримана моральна шкода, оскільки внаслідок професійного захворювання, позивач зазнавав фізичну біль, тривалий час лікувався, був звільнений з роботи внаслідок профзахворювання, що змінило звичний уклад його життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину, зазнаваних позивачем душевних страждань, тривалість негативних наслідків. При цьому суд враховує те, що втрата працездатності та інвалідність 3-ї групи встановлені безстроково. Тому суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивача має бути стягнуто 22000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст.ст.153, 2371 КЗпП України, ст.23 ЦК України, рішення КСУ від 08.10.2008р. № 20-рп/2008, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь ОСОБА_1 за отриману ним моральну шкоду у розмірі 22000 (двадцять дві тисячі) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь держави судовий збір у сумі 107,31 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя І.В.Петунін