АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4523 Головуючий у 1 інстанції -Шаховніна М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Поливач Л.Д., Невідомої Т.О.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи Служба в справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації,Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом , який обґрунтовував тим, що з 10.08.2001 року по 24.07.2012 року відповідачкою перебув у шлюбі, мають двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу він проживає в іншому місці - АДРЕСА_1, а діти разом з відповідачкою проживають за адресою - АДРЕСА_2. Остання безвідповідально відноситься до виховання дітей, дозволяє собі тривалий час бути відсутньою дома,зловживає спиртними напоями та не цікавиться життям та здоров'ям дітей, не займається їх розвитком.

Посилаючись на те, що він належним чином займається вихованням та розвитком дітей, матеріально їх забезпечує, а відповідачка негативно впливає на розвиток, емоційний стан дітей та у добровільному порядку відмовляється вирішити даний спір, позивач просив визначити місце проживання дітей разом з ним.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року ОСОБА_1 в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 .

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд неповно з'ясував обставини,що мають значення для правильного вирішення справи,невірно оцінив докази та не виконав свою ухвалу про допит свідка.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали,з підстав в ній викладених та просили задовольнити апеляційну скаргу.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації проти апеляційної скарги заперечували,просили апеляційну скаргу відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін,яке на їх думку,ухвалено з дотриманням вимог закону.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з‛явився, про розгляд справи повідомлений за законом належно, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір може ними вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, що може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 цього ж Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні,а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 10 серпня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 липня 2012 року (а.с. 7, 12).

Під час шлюбу у них народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8-9).

Згідно довідки КП «Нивки» від 28 березня 2014 року, діти зареєстровані та проживають в АДРЕСА_2,є є власниками по 1/5 частині квартири кожний з підстав приватизації квартири (а.с. 15).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 25 грудня 2014 року, проведеного комісією Служби у справах дітей Подільської районної у місті Києві державної адміністрації встановлено, що санітарно-гігієнічні умови в квартирі АДРЕСА_2 відповідають нормі, кімнати обладнані всіма необхідними для дітей меблями. Умови для проживання та виховання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 створені належно (а.с.96).

Згідно наданих сторонами характеристик за місцем роботи,обоє характеризуються позитивно, працюють та отримують відповідні доходи (а.с.20,21 33,34,60).

З листа Подільського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді вбачається, що психологічний стан ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовільний, вони потребують тісного контакту з обома батьками (а.с. 92).

Відповідно до висновку від 29 січня 2015 року № 106-606 Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним проживання малолітніх разом з їх матір'ю ОСОБА_2 (а.с. 90-91).

У листі КНП ЦПМСД № 2 Подільського району м. Києва зазначено, що діти з 2002 року регулярно відвідують амбулаторію у супроводі матері. При виклику дільничного лікаря додому, присутніми були мама та бабуся. Всі рекомендації та призначення лікарів виконуються. Претензій до мами по догляду за дітьми у дільничної бригади не має (а.с. 82).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.60 ЦПК України останній не надав доказів на підтвердження своїх доводів про те, що відповідачка не має можливості забезпечити дітям належні умови для їх розвитку та матеріальне забезпечення. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідачка проживає разом з дітьми, в той час як позивач з зими 2012 року проживає за іншою адресою - АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції вважав також, що в розумінні Декларації прав дитини, згідно з якою для розлучення дитини з матір'ю мають бути наявні виняткові ситуації, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували достатні підстави та обставини щодо необхідності розлучення дітей з матір'ю, діти проживають у нормальних умовах і для них створені всі необхідні умови для нормального розвитку та навчання, у дітей склався певний уклад життя, порушувати який не є доцільним з урахуванням конкретних обставин справи.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданим доказам,а саме довідці Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 2 липня 2011 року,в якій зафіксовано факт алкогольного сп'яніння відповідачки, не заслуговують на увагу,з огляду на те, що зазначена довідка не є достатнім та належним, у відповідності до ст.ст.57,58 ЦПК доказом на підтвердження доводів позивача про зловживання відповідачкою спиртними напоями і в матеріалах справи відсутні інші належні докази чи інформація про те, що ця особа перебуває на обліку чи проходила лікування від алкогольної залежності.

Щодо посилань позивача та його представника на те, що факти зловживання відповідачкою спиртними напоями мали місце в лютому та в березні 2015 року,колегією суддів не приймаються,оскільки ці факти мали місце після рішення, яке оскаржується і ці обставини не були предметом дослідження суду першої інстанції.

Є такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи також посилання позивача на те, що відповідачка безвідповідально ставиться до виховання дітей,дозволяє собі тривалий час бути відсутньою вдома, оскільки в судовому засіданні відповідачка пояснювала, що має специфічний режим роботи та працює по 12 годин,що підтверджується також і довідкою ТОВ «ФОЗЗІ-ФУД» де вона працює на посаді касира торговельного залу. Зазначені пояснення відповідачки, в установлений законом спосіб,позивачем не спростовані.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції процесуального права та зокрема,не прийняття факту проведення з відповідачкою профілактичної бесіди через невиконання нею батьківських обов'язків, не опитання в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 та не дослідження судом малюнка ОСОБА_4 та інтерпретації до нього,колегія суддів розцінює як такі, що у відповідності до закону не встановлюють виняткові обставини та дають достатні підстави для розлучення дітей з матір'ю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що залишення дітей з матір'ю не позбавляє позивача права виховувати дітей, утримувати їх, спілкуватися з ними.

Відповідно до ст. 161 СК України, з питань місця проживання дітей,або визначення часу (графіку) для спілкування з дітьми та участі в їх вихованні позивач також не позбавлений права (окрім звернення до суду), звернутися до органу опіки та піклування,яким, як вбачається, він не скористався.

Не впливають на правильність висновків суду першої інстанції посилання в апеляційній скарзі на те, що Постанова Пленуму ВСУ № 16 «Про застосування судами деяких норм кодексу про шлюб та сім'ю України» на яку послався суд в своєму рішенні втратила чинність, з огляду на те, що судом правильно застосовано до спірних правовідносин діючі норми матеріального права,положення ж викладені в постановах вищестоящих судів носять роз'яснювальний характер.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати,що судом допущені порушення матеріального та процесуального права,які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення спору, з огляду на що та відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 30 січня 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді