АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/4469/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - КицюкВ.С.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», яка подана представником РАДЗІХОВСЬКИМ Андрієм Леонідовичем, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,

встановила:

У вересні 2014 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29.06.2014 року.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» - РадзіховськийА.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Вказував, що про існування полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9100813 ПрАТ СК «Інтер-Поліс» дізналась лише у зв'язку з поданням потерпілими -третіми особами у справі заяв-повідомлень про страховий випадок від 11.07.2014 року. Згідно з інформацією, наявною у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» та МТСБ України, бланк полісу обов'язкового страхування на дату ДТП не використаний, тобто страховий платіж за вищевказаний поліс до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» не надходив.

Також, в п. 10 договору обов'язкового страхування в графі «страховий платіж сплачений» вписані лише дата, але не зазначені година, хвилини здійснення платежу, не зазначені номер і вид платіжного документу, що є порушенням Інструкції, що затверджена протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 року № 279/2011. Зазначав, що підтвердження оплати ПрАТ СК «Інтер-Поліс» надані не були. Однак, судом першої інстанції не надано оцінку вказаним доказам та не враховано їх при винесенні рішення.

Крім того, посилався на те, що хоча п. 12 договору обов'язкового страхування зазначена дата укладення договору 29.06.2014 року, однак страховий платіж не внесено ПрАТ СК «Інтер-Поліс», тому позивач вважає, що зазначений правочин укладений після настання страхового випадку.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_6 та представник третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача ПрАТ Страхова компанія «Інтер-Поліс» свої вимоги обґрунтовував тим, що 04.07.2014 року приблизно о 18.00 годині на проспекті Московському, 8 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_5, який належить ОСОБА_9, під керуванням водія ОСОБА_10, «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4 під його керуванням, «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_3, який належить ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_11, «Kia Rio», д.н.з. НОМЕР_4, який належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_12.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 01.08.2014 року ОСОБА_12 було визнано винним у вищезазначеній ДТП.

З розширеної довідки №9407864 про ДТП та полісу № АС/9100813 вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Kia Rio», д.н.з. НОМЕР_4, яким є відповідач, застрахована позивачем.

Позивач вважає, що у зв'язку з несплатою відповідачем страхового платежу та ненаданням звіту про оформлення полісу, укладений між сторонами договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів має бути визнаний недійсним відповідно до ст.ст. 983, 988 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПрАТ СК «Інтер-Поліс» як страховиком та ОСОБА_3 як страхувальником 29 червня 2014 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується наданою суду копією полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9100813. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «Kia Rio», д.н.НОМЕР_6. (а.с.4) Вказаний поліс містить підписи страхувальника, підпис уповноваженої особи страховика та печатку страховика. Строк його дії - до 29.06.2015 року. Інших договорів страхування відповідачем не укладалося.

З копії наданого позивачем полісу судом встановлено, що копія полісу була посвідчена самим представником позивача з відміткою «Згідно з оригіналом» під час направлення позовної заяви із додатками до суду, відтак підстави для сумніву в існуванні такого полісу - відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки його зміст не суперечить положенням Цивільного кодексу України, а також іншим актам цивільного законодавства, зокрема, Законам України «Про страхування», «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При укладенні договору сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину були вільним і відповідало їх внутрішній волі, договір було укладено у встановленій законом формі, правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлено договором, тому підстав для визнання договору недійсним судом не встановлено.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

В апеляційній скарзі представник позивача наголошує на тому, що в даному випадку моментом укладення договору є момент набрання ним чинності, при цьому договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником страхового платежу. Оскільки відповідачем не надано платіжного документу про внесення страхового платежу, і страховий платіж на рахунок ПрАТ СК «Інтер-Поліс» не надходив, то позивач вважає договір укладеним після страхового випадку ( 04.07.2014 року), а тому договір повинен бути визнаний недійсним.

Проте зазначені доводи апеляційної скарги позивача є аналогічними доводам, викладеним в обґрунтування позовних вимог, вони були предметом розгляду суду першої інстанції, отримали належну правову оцінку та правильно були відхилені судом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою га шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п.2.1.3 - 2.1.4 «Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 673 від 27.10.2011 року, при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний:

- посвідчувати факт укладання внутрішнього договору страхування полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразок якого затверджено Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ).

- заповнювати поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до порядку заповнення бланка поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який встановлюється МТСБУ.

З викладених положень слідує, що видача страховиком страхувальнику належним чином оформленого, підписаного обома сторонами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності підтверджує факт укладення зазначеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, представником позивача подано до суду копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9100813 від 29.06.2014 року, завірену з оригіналу.

В суді апеляційної інстанції відповідачем також було надано оригінал вказаного полісу № АС/9100813, що містить підписи страхувальника та представника страховика, з відтисками печатки та кутового штампу ПрАТ СК «Інтер-Поліс».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладання такого договору.

Відповідно до п.2.1.5 вищевказаного Положення, договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів набирає чинності з моменту, зазначеного в ньому.

Як вбачається з полісу №АС/9100813, в ньому зазначено, що договір ( поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а також вказано строк дії : з 00 год. 30 червня 2014 року.

Відповідно до п. 17.5. ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик зобов'язаний безоплатно видати страхувальнику спеціальний знак, що затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

В суді апеляційної інстанції відповідачем також було надано для огляду вказаний спеціальний знак, виданий при укладенні договору, із зазначенням на ньому серії, номера полісу та відтиском штампу страховика ПрАТ СК «Інтер-Поліс».

Отже, доводи апелянта про те, що за відсутності квитанції про сплату страхового платежу оспорюваний договір обов'язкового страхування не набрав чинності, - колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки факт наявності у страхувальника належним чином оформленого оригіналу полісу №АС/9100813, із зазначеною у ньому сумою страхового платежу 816 грн. 48 коп., з відміткою про сплату 29.06.2014 року, свідчить про укладення договору обов'язкового страхування 29 червня 2014 року, а набрання чинності - з 30 червня 2014 року, як зазначено у полісі.

Жодних доказів тих обставин, що договір було укладено після 04 липня 2014 року - матеріали справи не містять, а тому посилання апелянта на положення ст. 998 ЦК України, згідно з якою договір страхування визнається недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку, є безпідставними.

Посилання представника позивача на відсутність у базі даних МТСБУ відомостей про використання бланку поліса серії АС № 9100813 та ненадходження страхового платежу на рахунок страхової компанії - правильно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, подає страховик.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно встановлено, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між сторонами є укладеним. Проте обставини, на які посилається позивач як на підставу недійсності даного договору, зокрема, укладання договору після страхового випадку, не знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову - є законними і обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не містять обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду в оскаржуваному рішенні.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: