Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря - Канаєвої К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом про усунення ОСОБА_2 від права спадкування за законом, в якому зазначив, що 13.11.2012р. Ленінським районним судом м. Харкова ОСОБА_4 було визнано безвісно відсутнім з вересня 2011р., а рішенням від 16 жовтня 2014р. його було оголошено померлим. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є позивач та відповідачка, яка, будучи зобов'язаною здійснювати утримання та догляд спадкодавця, ці обов'язки не виконувала та не має права на спадщину.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та зазначив, що його брат потребував допомоги, був інвалідом ІІ гр., страждав на шизофренію, зловживав алкоголем, але не був небезпечним для суспільства. Брат отримував пенсію в розмірі 900 грн., додатково працював та заробляв тимчасовими заробітками. У зв'язку з хворобою брата за ним піклувалися він, його родина і батьки брата, а тому брат від інших осіб в допомозі не потребував. У них був спільний бюджет, вони забезпечували брата одягом та харчами, сплачували комунальні послуги. Брат мешкав по АДРЕСА_2 з новою дружиною, а він з родиною та батьками - по АДРЕСА_1. За братом доглядали і утримували дружина та батьки, які стирали та вбирали в ? частині будинку, яку йому подарували. Батько помер у 2008р., мати стала інвалідом та їй проведено ампутацію ноги. Брат не спілкувався з колишньою дружиною та дочкою, яка при розірванні шлюбу була маленькою. Відповідачка батька не доглядала, не підтримувала його та не відвідувала у лікарні. Брат та його родина не зверталися до відповідачки з вимогою про стягнення аліментів чи іншої допомоги. Брат у 2011р. поїхав на заробітки в с.Борки та не повернувся. До міліції вони не зверталися тому, що брат неодноразово зникав і міг не приходити додому пів року. До суду про визнання брата недієздатним ніхто не звертався.

Представник позивача ОСОБА_5 позов підтримав та зазначив, що родина позивача здійснювала догляд та допомогу за ОСОБА_4, який отримував пенсію. Відповідачка не приймала участі у догляді та матеріальній підтримці ОСОБА_4, а позивач надавав допомогу своєму братові, стан здоров'я якого погіршився на його розуміння в 1990р. Позивач не звертався до правоохоронних органів та суду про безвісно відсутнього брата, до цих органів звернулася відповідачка.

Представник позивача ОСОБА_6 позов підтримала, пояснила, що ОСОБА_4 був хворим на шизофренію, зловживав алкоголем, для підтвердження ІІ гр. інвалідності раз на два роки лікувався в психіатричній лікарні перед проходженням ВТЄК. Вони з чоловіком та батьки відвідували ОСОБА_4, а відповідачка не з'являлася, за батьком не піклувалася. Після розлучення батьки купили ОСОБА_4 пів будинку по АДРЕСА_2, в якому він мешкав з новою дружиною до 2002р. Вони допомагали ОСОБА_4, надавали харчі, сплачували комунальні послуги. До відповідачки ОСОБА_4 з вимогами про стягнення аліментів чи іншої допомоги не звертався, оскільки йому було достатньо їхньої допомоги.

Відповідачка допитана в якості свідка позов не визнала та пояснила, що батьки розірвали шлюб коли їй було 5 років. Вона пам'ятає батька, який часто скандалив та бив мати. При розірванні шлюбу її бабка дала гроші батьку для купівлі половини будинку. Після розірвання шлюбу батько також приходив в стані сп'яніння, будь яких аліментів за життя на її утримання не сплачував. Додому до батька вона не приходила, оскільки він мешкав з жінкою. Також, при відвідуванні батька у лікарні з матір'ю батько нервував та зазначав, що у нього нова дружина. Вони зустрічались приблизно два рази на місяць, коли батько не знаходився стані алкогольного сп'яніння. Про допомогу чи опіку батько не просив, навпаки пропонував їй матеріальну допомогу, т.я. не сплачував аліментів. У батька була ІІІ гр. інвалідності по шизофренії до 26.05.2011р., він отримував пенсію та додатково працював. Після того, як батько не з'являвся 2 тижні вона звернулася до міліції, лікарні та його родичів, які не бажали з нею спілкуватися. Також вона приходила до будинку по АДРЕСА_2 де жив батько, але там вже мешкали позивач з родиною, які не відкрили, а мати батька отримувала його пенсію. В подальшому вона звернулася до суду про визнання батька безвісно відсутнім, а потім визнання його померлим. Вважала, що позивач, який не працював, мати яка була інвалідом та потребувала допомоги, не могли забезпечувати догляд та утримання її батька, який додатково працював та отримував пенсію.

Представник відповідачки ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечувала, та зазначила, що не надано доказів про ухилення відповідачки від надання допомоги та того, що ОСОБА_4 звертався до відповідачки з такими вимогами і потребував такої допомоги. Також позивач не просить встановити факт ухилення від надання допомоги спадкодавцеві.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що мешкає в будинку напроти де жив ОСОБА_4 Зі слів мати померлого знає, що у ОСОБА_4 була дочка, яку вона не знає і їй невідомо про їх спілкування. ОСОБА_4, у якого вона вдома не була, а часто бачила на вулиці, був звичайним чоловіком, але випивав. ОСОБА_4 мешкав з жінкою, а останній час один, допомоги та підтримки не потребував. Про хвороби ОСОБА_4 та чи були у нього претензії до доньки щодо догляду їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що мешкала на одній вулиці з ОСОБА_4, який проживав з дружиною по АДРЕСА_2 та часто заходив до батьків в буд.109, де вона була раз на місяць. У ОСОБА_4, в якого вона дома не була, з братом були нормальні відносини. Дочку ОСОБА_4 вона ніколи не бачила і про їх спілкування їй невідомо. Вона бачила неадекватні дії ОСОБА_4 у якого була армійська травма голови та який з цього приводу лікувався та отримував безкоштовне лікування. ОСОБА_4 був чисто одягнений та догляду і опіки не потребував, на доньку не скаржився. Про те, що ОСОБА_4 зник вона дізналася від його матері. Зараз в будинку померлого мешкає позивач.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є сусідкою та знала як ОСОБА_4 так і його мати з якою дружила. Дочку ОСОБА_4 вона бачить вперше і остання участі в житті батька не приймала. ОСОБА_4 в армії отримав травму голови був комісований та періодично проходив безкоштовне лікування. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 мешкав по АДРЕСА_2 з іншою дружиною, яка в подальшому померла і він проживав один. ОСОБА_4 часто бував у матері, яка страждала на тяжкі захворювання. ОСОБА_4 стороннього догляду не потребував, на доньку не скаржився, не знає чи звертався він чи інші особи до доньки з вимогою про будь яку допомогу. Хто готував їжу та прав речі їй також невідомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що знає сім'ю ОСОБА_4 з дитинства. ОСОБА_4, з яким він товаришував, отримав в армії травму голови та періодично проходив лікування. Після розірвання шлюбу колишня дружина забороняла ОСОБА_4 спілкуватися з донькою. ОСОБА_4 мешкав по АДРЕСА_2 з іншою дружиною, часто випивав та бував у матері, де харчувався. Коли ОСОБА_4 хворів за ним крім матері, брата та його дружини ніхто не піклувався. Хвороба проявлялася у виді балакучості та приставання, неадекватний дій чи безпорадного стану ОСОБА_4 не було. ОСОБА_4 отримував пенсію та додатково працював по будівництву, а про зникнення останнього почув від його матері. Доньку ОСОБА_4 він ніколи не бачив, про претензії до доньки щодо догляду чи допомоги ОСОБА_4 не говорив.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що у 1989р. вона розлучилася з ОСОБА_4, який отримав при розірванні шлюбу 6 тис. руб. і будь якої участі у житті доньки не приймав, аліментів не сплачував, допомоги не надавав, постійно знаходився у стані алкогольного сп'яніння. ОСОБА_4 був хворий на психічну хворобу про що вона узнала при розлученні. Коли ОСОБА_4 знаходився в лікарні її донька декілька разів його відвідувала, а коли у ОСОБА_4 в лікарні була жінка він зазначив, щоб донька не приїжджала. Донька зустрічалась з батьком на вулиці, коли останній був тверезий, додому не заходила, т.я. з дитинства його боялася. ОСОБА_4 не був у безпорадному стані завжди працював по господарству та будівництву, отримував пенсію, допомоги не потребував, ніколи за нею не звертався і до доньки претензій не мав. Від знайомих вона дізналась про зникнення ОСОБА_4, з донькою звернулися до ОСОБА_6, яка зазначила, що ОСОБА_4 виїхав. Після чого донька звернулася до міліції щодо розшуку батька, а коли розшук не дав результатів -до суду. До зникнення ОСОБА_4 мешкав по АДРЕСА_2, а його батьки по АДРЕСА_1. Після зникнення в будинку ОСОБА_4 мешкає позивач з родиною.

Представник 3-ї особи 2-ї ХДНК в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у їх відсутність.

Суд вислухавши думку позивача, його представників, відповідача та його представника, свідків, перевіривши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

16.07.1975р. військово-лікарською комісією ОСОБА_4 встановлено діагноз шизофренія. Захворювання отримано в період проходження служби. ОСОБА_4 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. (а.с.6)

У ОСОБА_4 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_2, про що зроблено відповідний запис за №419. (а.с. 71)

Згідно рішення Ленінського районного народного суду м.Харкова від 11.09.1989р. розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 зареєстрований 21.07.1979р. Ефремською сільрадою ЗАГС Первомайського району Харківської області, актовий запис №13. Провадження по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_13 про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними пристроями закрито.

Як вбачається з рішення відповідачка проти розірвання шлюбу не заперечувала, т.я. за період життя виникали сварки та скандали, які привели до розірвання шлюбних відносин. В частині розділу будинку, який придбано у шлюбі сторонами спір вирішено мирним шляхом і відповідачка сплатила позивачу за ? частину будинку по АДРЕСА_4, - 6 тис. рублів. (а.с.99)

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.10.1989р. ОСОБА_4 та ОСОБА_13 розірвали шлюб, про що зроблено відповідний запис за №431.(а.с.5)

У ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_4, а ІНФОРМАЦІЯ_8 - ОСОБА_1, про що зроблені відповідні записи за №1538 та №666 відповідно. (а.с.75, 97)

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали шлюб 08.10.1983р. про що зроблено запис за 32520, прізвища після укладення шлюбу: ОСОБА_1. (а.с.76)

ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1. (а.с.77,78)

Як вбачається з довідки МСЕК від 08.08.2011р. ОСОБА_4 визнаний інвалідом 2-ї гр. за захворюванням отриманим в період військової служби. Інвалідність встановлена на строк до 01.09.2013р., дата чергового переогляду 08.08.2013р. Рекомендовано легка праця без психоемоціональних напружень з рекомендацією заходів по відновленню працездатності в ПНД-16.(а.с.7)

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13.11.2012р. заява ОСОБА_2 задоволена. Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім з вересня 2011р., а згідно рішення суду від ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 було оголошено померлим. (а.с.4,72)

Відповідно до свідоцтва про смерть (запис поновлено) виданого 31.10. 2014р., актовий запис за №2, ОСОБА_4 помер у віці 58 років ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.73)

Як вбачається з копії паспорту ОСОБА_4 останній був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2. (а.с. 98)

Згідно відповіді 2-ї ХДНК від 25.02.2015 р. після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9, який на момент смерті мешкав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 було заведено спадкову справу №491/2014, 04.11.2014р. по книзі обліку та реєстрації спадкових справ №1086 зареєстровано заяву від імені дочки померлого ОСОБА_2, яка на день звернення до нот контори була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 про прийняття спадщини згідно рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 16.10.2014р., справа №642/6757/14, провадження 2-о-642/86/14. Інших заяв не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалися. (а.с.86)

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на них свідоцтва про право на спадщину) від 25.02.2015р. після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9, відкрита спадкова справа (спадковий реєстр 56728050). (а.с.88)

Як вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 25.02.2015р. після смерті ОСОБА_4 інформація про заповіти у спадковому реєстрі відсутня. (а.с.87)

ЦК України врегульовано порядок здійснення права на спадкування. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець який проживав постійно разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову про неї. Малолітня, неповнолітня особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2-4 ст.1273 цього кодексу.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Місцем відкриття спадщини відповідно ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно ч.3,5 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як вбачається з рішень Ленінського районного суду м.Харкова від 13.11.2012р. та від ІНФОРМАЦІЯ_5 в ЖРЗПЗ№7644 від 01.11.2011р. зареєстрована заява ОСОБА_2 про зникнення її батька ОСОБА_4 За відповідями Ленінського РВ ХМУ ГУМВС в Х/О від 26.08.14р. та 29.09.2014р. на адресу ОСОБА_2 повідомлено, що за її заявою місцезнаходження батька ОСОБА_4 в ході оперативно-розшукових заходів до цього часу не встановлено. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 - брат зниклого ОСОБА_4 повідомив, що брат, інвалід 2-ї гр. за психічним захворюванням в 2011р. поїхав на заробітки нібито у с.Борки під м.Мерефою та зник. Мешканці селища повідомили що брата не бачили. У березні 2014р. померла їх мати. Ніяких відомостей про брата він не отримував. Свідок ОСОБА_6 - дружина ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_4 проживав в АДРЕСА_2, а вона з чоловіком - у будинку №109 на тій же вулиці. У 2011р. ОСОБА_4 прийшов до матері та повідомив, що їде до с.Борки, точну адресу не повідомив. Після від'їзду ОСОБА_4 ніхто не бачив та відомостей про нього не було. Оскільки ОСОБА_4 страждав на психічне захворювання вона зателефонувала до 15 лікарні де він лікувався, однак там його не було і з того часу будь які відомості про нього відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно п.6. Постанова Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Також необхідна сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про безпорадний стан ОСОБА_4, чи потребу останнього в постійному нагляді. Встановлення ОСОБА_4 2 гр. інвалідності з рекомендаціями легкої праці без психоемоціональних напружень та рекомендацій по відновленню працездатності в ПНД-16 не свідчить про його потребу у постійному сторонньому догляді. Жодних доказів того, що ОСОБА_4 чи будь яка особа в його інтересах зверталася за допомогою до відповідачки ОСОБА_2 і остання умисно ухилялася від наданням такої допомоги чи догляду своєму батькові не надано і матеріали справи не містять. Більш того, в судовому засіданні позивачем та його представниками підтверджено, що з такими вимогами ніхто не звертався і ОСОБА_4 такої допомоги не потребував.

Те, що батько та дочка не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.ст.1269,1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з відповіді 2-ї ХДНК від 25.02.2015 р. та копії паспорту ОСОБА_4 останній був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2. Позивач ОСОБА_18 зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1.

У даному випадку будь яких належних та допустимих доказів, що разом з спадкоємцем ОСОБА_4 по АДРЕСА_2, постійно проживали інші особи сторонами не надано.

Відповідно до ст.ст.1261,1262 ЦК України спадкоємцем 1-ї черги після визнання ОСОБА_4 померлим є його донька - відповідачка по справі, а позивач, який є братом ОСОБА_4 - є спадкоємцем 2-ї черги. ОСОБА_2 у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, заяв інших осіб, в т.ч. і позивача ОСОБА_18 про прийняття спадщини згідно відповіді 2-ї ХДНК від 25.02.2015 р. не надходило.

Посилання позивача на пояснення свідків щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язку по утриманню її батька не може бути прийнято судом, оскільки свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зазначили, що відповідачку не бачили, ОСОБА_4 стороннього догляду та піклування не потребував, на доньку не скаржився, не знають чи звертався ОСОБА_4 чи інші особи до доньки з вимогою про будь яку допомогу. Додатково ОСОБА_11 повідомив, що ОСОБА_4 харчувався у матері і в період хвороби за ним крім матері, брата та його дружини ніхто не піклувався.

Однак, як вбачається з рішень Ленінського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2012р. та від ІНФОРМАЦІЯ_5 саме відповідачка ОСОБА_2 01 листопада 2011р. звернулася спочатку до Ленінського РВ ХМУ про розшук батька, а в подальшому до суду щодо визнання її батька ОСОБА_4 безвісно відсутнім, а також - оголошення його померлим.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_4, який участі у житті доньки не приймав, у безпорадному стані не був, працював та отримував пенсію. допомоги не потребував, ніколи за нею не звертався і до доньки претензій не мав.

Так як доказів щодо умисного ухилення відповідачки від виконання обов'язку щодо утримання та надання допомоги батьку ОСОБА_4 суду не надано, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено то у відповідності до ст.88 ЦПК України сплачені позивачем 243,60 грн. судового збору не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212- 215, 294, 296 ЦПК України, ст.ст.1217, 1220, 1221, 1224, 1258, 1268, 1269, 1270 ЦК України суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Друга Харківська державна нотаріальна контора, про усунення від права спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Проценко