Справа № 450/3207/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/2161/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Крайник Н.П., Тропак О.В.

при секретарі - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відмовлено у прийнятті заяви ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз"про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Ухвалу оскаржило ПАТ по газопостачанню та газифікації "Львівгаз", просить її скасувати та направити справу для продовження її розгляду. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у прийнятті заяви про видачу судового наказу у зв'язку із тим, що вбачається спір про право через відсутність в матеріалах справи договору про надання послуг з газопостачання, укладеного між сторонами. Посилається на те, що відносини, які виникли між сторонами незалежно від того чи укладений письмовий договір між ними чи ні, випливають із правовідносин у сфері надання послуг з газопостачання та регулюються положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 р. № 2246.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для скасування ухвали з огляду на викладені мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутись особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природній газ з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що заява не може бути розглянута у порядку наказного провадження, оскільки наявний спір про право.

Як висвітлено у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011р. № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження", зокрема, у пункті 13, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником надано розрахунок заборгованості боржників за спожитий газ, розрахунок процентів та розрахунок втрат від інфляції за період з 21.01.2014 р. по 30.10.2014 р., довідку виконавчого комітету Скнилівської сільської ради Пустомитівського району про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 і у ньому зареєстровані інші члени сім"ї.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи договору про надання послуг з газопостачання є невірним та суперечить нормам матеріального права, оскільки стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не пов'язується виключно з наявністю письмового договору між виконавцем послуг та споживачем цим послуг, а достатньо лише доказів фактичного надання цих послуг та фактичного їх отримання.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що у суду першої інстанції не було законних підстав для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: