РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/3914/15-ц

Провадження № 2/700/888/15

08 грудня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Кравець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача суду пояснив, що в травні-червні 2012 року мати позивача - ОСОБА_4 надала позику ОСОБА_3 в розмірі 4200 доларів США під 5% місячних терміном користування на шість місяців. Договір був оформлений в простій письмовій формі шляхом укладання розписки. Відповідач за червень-жовтень 2012 року та листопад 2012 року сплатила проценти за користування коштами, а сам борг так і не повернула. 18 квітня 2013 року ОСОБА_4 померла. Позивач та його сестра- Гранальська ОСОБА_5 прийняли спадщину після її смерті в рівних частках кожен, тому до позивача як спадкоємця перейшло право вимоги в частці від прийнятої спадщини. Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача за договором позики від 24.05.2012 року борг в сумі 31935грн.; проценти за користування позикою в сумі 49499 грн.35 коп.; три проценти річних за період прострочення з 25.11.2012 року по 10.10.2015 року в сумі 2682 грн.54 коп. та за договором позики від 01.06.2012 року борг в сумі 12774 грн.; проценти за користування позикою в сумі 19161 грн.; три проценти річних за період прострочення з 01.12.2012 року по 10.10.2015 року в сумі 1096 грн., всього 117147 грн.79 коп.

Відповідач позов не визнала повністю, вказуючи на те, що вона всі позичені кошти повернула позикодавцю та її синові в повному обсязі, і жодних зобовязань перед позивачем немає. В березні 2013 року віддала померлій 2000 доларів США. Потім протягом жовтня-листопада 2013 року віддала позивачу 750 доларів США. Розписки про повернення боргу не брала, довіряла людям, але коли віддавала борг, то це було в присутності свідків.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

Згідно письмової розписки, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 24 травня 2012 року 3000 доларів США під 5% місячних терміном дії на 6 місяців, та 01 червня 2012 року 1200 доларів США під 5% місячних, терміном дії 6 місяців по курсу до національної валюти.

18 квітня 2013 року ОСОБА_4 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть від 18 квітня 2013 року, актовий запис №178.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, договору про поділ спадкового майна та заяви від 30 квітня 2014 року у спадковій справі №449/2013 заведеної Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою, позивач є спадкоємцем майна померлої матері в рівних частках з його сестрою, ОСОБА_6, оскільки прийняли її кожен в рівних частках, спадкового майна вартістю по 90 000 грн.

Таким чином, в силу статей 1216, 1261 ЦК України, у відповідній частці до позивача перейшли права та обвязки померлої матері, в тому числі й право вимоги за спірним договором в розмірі 1/2 частки.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В провадженні Лисянського районного суду Черкаської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики від 24.05.2012 року та 01.06.2012 року. 06 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено повністю. Станом на сьогодні рішення не скасоване та 17 листопада 2015 року набрало законної сили.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, то згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що є неукладеним.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України).

У правовому висновку про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, який міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Отже, власноручно написана відповідачем розписка, оригінал якої знаходиться у позивачки, є правочином, укладеним в письмовій формі, який має ознаки договору позики, так як відображає вже вчинену дію щодо отримання грошових коштів.

Відповідач, не погоджуючись з заявленими позовними вимогами, спірний правочин не оспорювала, судом недійсним він не визнаний, а тому згідно зі ст. 204 ЦК України, він є правомірним, та підлягає виконанню відповідно до його змісту та закону.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання своїх зобовязань за договором позики суду не надала. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України суд не може брати до уваги показання свідка щодо повернення коштів, оскільки обставини виконання грошового зобовязання не можуть підтверджуватись показаннями свідків.

Згідно наданого позивачем у позовній заяві розрахунку боргу, заборгованість за договором позики від 24 травня 2012 року в 1/2 його частці становить 1500 доларів США, що по курсу НБУ на час подання позову складає 31935 грн., розмір процентів за період з листопада 2012 року по березень 2013 року, червень, липень, вересень 2013 року, з листопада 2013 року по вересень 2015 року в розмірі 1/2 частки складає 2325 доларів США, або за курсом НБУ 49499 грн. 35 коп. Розмір трьох відсотків річних за період прострочення з листопада 2012 року по жовтень 2015 року складає 2682 грн.54 коп.

За договором позики в іншій частині від 01 червня 2012 року в сумі 1200 доларів США, сума боргу становить 600 доларів США, що по курсу НБУ складає 12774 грн., проценти за період з грудня 2012 року по березень 2013 року, червень липень вересень 2013 року, з листопада 2013 року по вересень 2015 року складають в 1/2 частці розмір 900 доларів США, що по курсу НБУ становить 19161 грн., та розмір трьох відсотків річних починаючи з грудня 2012 року по жовтень 2015 становить 1096 грн.

Розрахунок суми позову відповідає умовам укладеного договору позики, не спростований відповідачем та відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема щодо застосування ст. 625 ЦК України. Сумарний розмір заборгованості становить 117147 грн. 89 коп. (31935+49499.35 +2682.54 +12774+19161+1096)

Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, незалежно від стягнення процентів за користування коштами передбаченими умовами договору. Така правова позиція відповідає і вимогам Постанови ВСУ від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12.

З огляду на викладені обставини, у суду немає законних підстав для відмови в задоволені позовних вимог, відтак позов є обґрунтований і підлягає до повного задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 1171 грн. 48 коп. необхідно стягнути з відповідача.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 204, 215, 525, 526, 545, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 88, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 207, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2:

-за договором позики від 24.05.2012 року борг в сумі 31935грн.; проценти за користування позикою в сумі 49499 грн.35 коп.; три проценти річних за період прострочення з 25.11.2012 року по 10.10.2015 року в сумі 2682 грн.54 коп., всього 84116 грн.89 коп.

-- за договором позики від 01.06.2012 року борг в сумі 12774 грн.; проценти за користування позикою в сумі 19161 грн.; три проценти річних за період прострочення з 01.12.2012 року по 10.10.2015 року в сумі 1096 грн., всього 33031 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1171 грн.48 коп.

Розяснити сторонам, що з повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися в Лисянському районному Черкаської області 14 грудня 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Лисянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча -