АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Марфіна Н.В.
№ 22-ц/796/4436/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу Кузика Тараса Степановича, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Кредитні ініціативи» просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ТОВ «Кредитні ініціативи». Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що договір факторингу відповідно до якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило позивачу свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, укладеними, зокрема, з ОСОБА_3 суперечить положенням ст. 1078 ЦК України, порушує публічний порядок та є нікчемним. Суд неправильно застосував положення ст. ст. 228, 512, 513, 1078 ЦК України та Закону України «Про іпотеку». Звертає увагу на те, що відступлення прав за іпотечним договором відбулося на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, а не на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року, що відповідає вимогам ст. 24 Закону України «Про іпотеку». Суд безпідставно послався на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який підлягає застосуванню лише на стадії виконання рішення та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

В апеляційній інстанції представник ТОВ «Кредитні ініціативи» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання відповідачі та їх представники, а також представник третьої особи не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ТОВ «Кредитні ініціативи», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір №2618/0908/71-005 за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 109000,00 доларів США з кінцевим строком повернення по 24 вересня 2033 року та сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % (а. с. 6-13, т. 1).

Також, 24 вересня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір №2618/0908/71-005-Z-5 за умовами якого, на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №2618/0908/71-005 іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно - двокімнатну квартиру загальною площею 44,80 кв.м., під номером 78, яка знаходиться у АДРЕСА_1 (а. с. 14-15, т. 1).

Відповідно до довідки форми №3 ЖБК «Луч» від 12 квітня 2013 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: відповідачка ОСОБА_3, її дочка ОСОБА_5, 1997 рокународження, та відповідач ОСОБА_2 (а. с. 21, т 1).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» (банк), та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (фактор) був укладений договір факторингу №15, відповідно до якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах та договорах забезпечення, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, зокрема, і по кредитному договору №2618/0908/71-005 від 24 вересня 2008 року, укладеному з ОСОБА_3 (а. с. 36-37, т. 1).

Цього ж дня між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (клієнт) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (фактор) було укладено договір факторингу за змістом якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах та договорах забезпечення, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, зокрема, і по укладеному з ОСОБА_3 кредитному договору №2618/0908/71-005 від 24 вересня 2008 року, (а. с. 43-52, т. 1).

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (іпотекодержатель) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (новий іпотекодержатель) був укладений договір про передачу прав за іпотечним договором, відповідно до якого сторони домовились, що разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі укладеного між сторонами договору факторингу від 28 листопада 2012 року, одночасно передаються права вимоги за іпотечними договорами згідно додатку до договору, зокрема, і за укладеним з ОСОБА_3 іпотечним договором №2618/0908/71-005-Z-5 від 24 вересня 2008 року. (а. с. 53, т. 1).

ОСОБА_3 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 01 січня 2014 року становить 1568121,33 грн., з яких 107544,00 доларів США заборгованості за кредитом, що за курсом НБУ становить 859599,19 грн., 65194,11 доларів США заборгованості за процентами, що за курсом НБУ становить 521096,52 грн. та 187425,62 грн. пені.

ТОВ «Кредитні ініціативи» порушило питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2618/0908/71-005 від 24 вересня 2008 року шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна, а також виселення відповідачів з вказаної квартири.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи», застосувавши Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також суд вважав недоведеним, що на момент укладення ним договору про передачу прав за іпотечним договором, які визначені договором факторингу від 28 листопада 2012 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» останнє було іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1. За висновком суду такий договір є нікчемним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для застосування до позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ст. 35 вказаного Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, норми Закону України «Про іпотеку», зокрема і в частині задоволення вимог іпотекодержателя, мають бути застосовані з урахуванням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Як було встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 є постійним місцем проживання відповідача. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 має у власності будь-яке інше житло.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1, та виселення відповідачів з вказаної квартири.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки він поширює свою дію лише на стадії виконавчого провадження.

Відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті має тимчасовий характер та був введений з метою врегулювання питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості (п. 3).

Таким чином, іпотекодержатель набуває можливості реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, на який поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише тоді, коли на законодавчому рівні буде врегульовано питання визначення розміру заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок вартості предмета іпотеки, тобто після втрати ним чинності.

Відмова у задоволенні вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не позбавляє права на повторне звернення з такими вимогами після втрати чинності вказаного Закону.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним висновок суду про нікчемність укладеного 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається зі змісту укладеного між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договору від 28 листопада 2012 року, передача права вимоги за іпотечними договорами здійснено разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 28 листопада 2012 року. 07 грудня 2012 року приватним нотаріусом було внесено запис про внесення відповідних змін до Державного реєстру іпотек.

Враховуючи викладене, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання суду на недоведеність ТОВ «Кредитні ініціативи» того, що на момент укладення ним договору про передачу прав за іпотечним договором, які визначені договором факторингу, від 28 листопада 2012 року з ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» останнє було іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1, а також на нікчемність цього договору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Кузика Тараса Степановича, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на недоведеність Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» того, що на момент укладення ним договору про передачу прав за іпотечним договором, які визначені договором факторингу, від 28 листопада 2012 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» останнє було іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1, а також на нікчемність цього договору.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді