Справа № 375/814/15 Головуючий у І інстанції Литвин О.В.
Провадження № 22-ц/780/5191/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 1 08.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В. Дмитрієвої Л.Д.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на це майно, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на це майно, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі в період від 29 травня 1993 року до 03 листопада 2014 року, під час якого вони набули права власності на спірне нерухоме майно.

26 грудня 2014 року між ними було укладено договори дарування, за якими відповідач подарував їй належні йому 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки і вона стала одноосібним власником вказаного нерухомого майна.

Позивачка зазначала, що після укладення вказаних договорів відповідач передумав та став вимагати від неї повернення відчуженого ним майна і з цього приводу звертався до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними, щодо якого подав заяву про залишення без розгляду.

Також вказувала, що на даний час відповідач оспорює її право власності на спірне нерухоме майно, посилаючись на відсутність єдиного документу в підтвердження її права власності і це порушує її права власника.

Враховуючи вищенаведен, просила визнати її з відповідачем спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1, та земельну дялінку для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, ведення підсобного господарства за вказаною адресою розміром 0.254 га та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 22 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Вирішено визнати житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, ведення підсобного господарства за вказаною адресою розміром 0.254 га спільною сумісною власністю подружжя -ОСОБА_3 та ОСОБА_2

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі від 29 травня 1993 року, під час якого вони спільними зусиллями та за спільні кошти подружжя збудували житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1. Також на ім'я відповідача було приватизовано земельну ділянку для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, ведення підсобного господарства розміром 0.254 га.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 03 листопада 2014 року шлюб між сторонами спору було розірвано і останні стали вирішувати питання поділу спільного майна подружжя. Позивачка наполягала на даруванні відповідачем своїх часток у спірному нерухомому майні їх дітям, проте домовленостей щодо вчинення таких дій сторони спору не дійшли. Маючи намір розподілити з позивачем спірне нерухоме майно та отримати також у власність інше майно, що перебувало у спільній сумісній власності подружжя, а саме автомобіль, відповідач погодився на пропозицію позивачки вчинити такий розподіл шляхом дарування позивачці належної йому частки у спірному нерухомому майні і що власне і вчинив, уклавши 26 грудня 2014 року договори дарування спірного майна.

Разом з тим, позивачка попередніх домовленостей не виконала, не передала відповідачу в рахунок поділу спільного майна подружжя автомобіль і що стало причиною звернення останнього до суду з позовом про визнання укладених договорів дарування недійсними, який за заявою його представника був залишений без розгляду. Таку свою позицію представник з ОСОБА_3 не погодив.

Та обставина, що сторони спору в період перебування у зареєстрованому шлюбі набули права власності на спірне майно, яке їх спільною сумісною власністю подружжя сторонами спору визнається, а тому доказуванню відповідно до положень ст.61 ЦПК України не підлягали.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. При цьому вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Аналогічні положення містить також ст.368 ЦК України.

Зі змісту викладених у позові та визнаних сторонами цивільних правовідносин вбачається, що кожна із сторін має право на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, яким є житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1, та земельна дялінка для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, ведення підсобного господарства розміром 0.254 га.

Тобто має місце спільна сумісна власність подружжя на нерухоме майно.

Статті 69-70 згаданого Кодексу визначають, що дружина, чоловік мають право на поділ такого майна і що у разі такого їх частки визнаються рівними.

Відповідно до положень статті 71 вказаного Кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Судом вірно встановлено, що маючи намір поділити спільне нерухоме майно, відповідач з цією метою подарував 1/2 частину спірного нерухомого майна, право власності на яке було зареєстроване на його ім'я, позивачці справі.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно не вважав обгрунтованими доводи позивачки в тому, що відповідач подарував їй належну йому у спільній сумісній власності подружжя частину спірного нерухомого майна і що таким чином вона стала повноцінним одноосібником, власником цього майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 22 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Іванова І.В.

Дмитрієва Л.Д.