Справа № 759/8095/14-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2540/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Денисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 19 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № КID0GA00000002, за яким КБ «ПриватБанк» надав позичальнику кредит у розмірі 35 700,00 доларів США на інвестування житла та сплату страхових платежів. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 19 червня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки квартири. Крім того, 22 червня 2007 року, між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № КID0GК00830001, за умовами якого КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 138 120,00 дол. США на купівлю житла та сплату страхових платежів, у забезпечення виконання зобов»язань за яким 22 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №КID0GК00830001. Під час розгляду Кіровським районним судом м. Дніпропетровська справи № 2-3162/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» в особі філії у Кіровському районі м. Дніпропетровська, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, позивач дізналась, що 12 лютого 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» був укладений договір поруки № 467. Оскільки договір поруки № 467 був укладений без згоди позивача, та сама угода істотно порушує її законні права і може призвести до збитків у майбутньому, ОСОБА_3 просила задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним.

Визнано недійсним договір поруки № 467, укладений 12 лютого 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», в частині що стосується ОСОБА_3.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, вважає, що судом не повно були з'ясовані обставини, що мають значення для її вирішення, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В судове засідання сторони не з»явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв»язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України .

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № КID0GA00000002, за яким КБ «ПриватБанк» надав позичальнику кредит у розмірі 35700,00 дол. США на інвестування житла та сплату страхових платежів..

Крім того, 22 червня 2007 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № КID0GК00830001, за яким КБ «ПриватБанк» надав позичальнику кредит у розмірі 138120,00 дол. США на купівлю житла та сплату страхових платежів .

12 лютого 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» було укладено договір поруки № 467, відповідно до якого останнє взяло на себе зобов»язаиня нести відповідальність перед банком у разі невиконання ОСОБА_3 зобов»язань за кредитними договорами в розмірі 200 гри. по кожному договору окремо (а.с. 57-58).

Не погоджуючись з укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» договором поруки, позивачка ОСОБА_3, що договір не відповідає вимогам ст..ст.203,215,511, 557 ЦК України, а тому просила визнати його недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладений 12 лютого 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» договір поруки не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки оспорюваним договором покладені на позичальника ОСОБА_3 відповідні обов»язки, згоди на що вона не надавала.

З такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої, п»ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до статей 553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається п6еред кредитором боржника за виконання ним свого обов»»язку. У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, чинним законодавством України та умовами як кредитного договору, так і оспорюваного договору поруки не встановлено обов»язок кредитора та поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов»язань перед кредитором, а волевиявлення боржника під час укладення договору поруки не є істотною умовою договору поруки.

Виходячи з положень статей 553, 554, 626 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем, порука створює права для кредитора та обов»язки для поручителя, безпосередньо на права та обов»язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов»язання не впливає, оскільки зобов»язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Отже посилання позивача на необхідність задоволення позовних вимог через укладання спірного договору поруки без її згоди, як боржника за кредитними угодами, та без її повідомлення не грунтується на законі, оскільки згідно положень Глави 49 ЦК України, договір поруки укладається між кредитором і поручителем, та не порушує права або інтереси позивача, який взагалі не є стороною спірного договору.

За таких обставин. колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»-задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11 грудня 2014 року - скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Верус», третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору поруки недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: