Справа № 463/4458/14 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/783/975/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі позивача ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" та ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" про усунення порушень прав споживача житлово-комунальних послуг, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2014 року позов задоволено частково. Визнано укладеним договір між Львівським міським комунальним підприємством "Львівводоканал" та ОСОБА_2 про надання послуг з водопостачання та водовідведення у будинок АДРЕСА_1 на умовах, передбачених Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. В решті вимог відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржили ОСОБА_2 та ЛМКП "Львівводоканал".

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду в частині, яка вказує про те, що договір між ним та ЛМКП "Львівводоканал" про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 є укладеним, залишити без змін. А частину рішення, яка відмовляє у задоволенні інших його вимог змінити та визнати, що у двосторонньому договорі на водопостачання і водовідведення, який ЛМКП "Львівводоканал" запропонував ОСОБА_2, як споживачу цих послуг ще в січні 2014 року для узгодження і підписання, Львіввлдоканал вже тоді, а не лише з 26.04.2014 року, виступав стороною, яка виконує функції виконавця цих житлово-комунальних послуг і зобов'язаний був дотримуватись усіх обов'язків та користуватись правами, які передбачені Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Постановою №630, Типовим договором та іншим законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг, для виконавця цих послуг. Просить визнати, що у двосторонньому Договорі на водопостачання і водовідведення, який Лвівводоканал пропонував мешканцям вул. Голубця у м. Львові, як споживачам цих послуг, для узгодження і підписання "Львівводоканал" є стороною, яка виконує функції виконавця цих житлово-комунальних послуг не лише з 26.04.2014 року, а починаючи з часу пропонування цих договорів у січні 2014 року. Також просить задовольнити його прохання про відшкодування моральної шкоди. Тобто фактично задовольнити 1, 2 та 6 вимоги його позовної заяви. Зазначає, що судом не належно досліджено подані ним докази та не враховано, що такі його вимоги повністю обґрунтовані.

В своїй апеляційній скарзі представники ЛМКП "Львівводоканал" просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 в частині визнання укладеним договору між ЛМКП "Львівводоканал" та позивачем про надання послуг з водопостачання та водовідведення у будинок 36 на вул. Голубця у м. Львові на умовах, передбачених Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 - відмовити. Вважають, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, не доведено позивачем обставин, що мають істотне значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначають, що приймаючи рішення суд, всупереч ст.16 ЦК України, необґрунтовано послався на висновки постанови Верховного суду України від 10.10.2012 року, оскільки дана постанова стосувалась зобов'язання укладення договору про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території, а не послуг з водопостачання та водовідведення. Також, зазначають, що висновок суду про те, що право ОСОБА_2 підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії, а саме Типовим договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, що затверджений Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року є безпідставним та необґрунтованим, оскільки вищезазначений Типовий договір, як нормативний акт обов'язкової дії стосувався виконавців послуг, а саме ЛКП, ЖКК, ОСББ та ін. До квітня 2014 року ЛМКП "Львівводоканал" було визнано виробником, а не виконавцем послуг, а тому на нього не могли розповсюджуватись умови Типового договору. Лише з 26 квітня 2014 року ЛМКП "Львівводоканал" було визнано виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. Судом не було враховано аргументів відповідача стосовно обслуговування внутрішньо будинкових систем, а саме не включення витрат на обслуговування внутрішньо будинкових систем в Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім цього, судом не враховано і ряд інших обставин та допущені і інші порушення вимог закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 на підтримання його апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги відповідача та представника відповідача на підтримання їх скарги та в заперечення скарги позивача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача до задоволення не підлягає, апеляційну скаргу ж відповідача слід задовольнити з таких підстав.

Як вбачаться із змісту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" від 10.04.2014 року, що набрав чинності 26.04.2014 року, таким було внесено зміни у ряд Законів. Зокрема таким було доповнено ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" частиною 5, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Тобто таким з 26.04.2014 року у м.Львові визнано відповідача ЛМКП "Львівводоканал".

Жодних нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування, актів інших органів, правочинів, тощо про визнання відповідача виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, зокрема, і що стосується позивача до цього та, що відповідач виступає таким у проекті договору, який наданий ним позивачу для підписання та між ними не укладений, - у матеріалах справи немає. Тлумачення на власний розсуд одного із структурних підрозділів органу місцевого самоврядування нормативно-правових актів та актів органу місцевого самоврядування у відповіді на запит позивача (відповідь №25-354 від 23.05.2013 року Департаменту житлового господарства та інфраструктури а.с. 33) не слід вважати доказом на підтвердження того, що відповідач до вказаної дати був виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення стосовно позивача.

Тому вимогу позову та апеляційної скарги: про визнання, що у двосторонньому договорі на водопостачання і водовідведення, який ЛМКП "Львівводоканал" запропонував ОСОБА_2, як споживачу цих послуг ще в січні 2014 року для узгодження і підписання, Львівводоканал вже тоді, а не лише з 26.04.2014 року, виступав стороною, яка виконує функції виконавця цих житлово-комунальних послуг і зобов'язаний був дотримуватись усіх обов'язків та користуватись правами, які передбачені Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Постановою №630, Типовим договором та іншим законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг, для виконавця цих послуг, - не слід вважати обґрунтованою та така вірно відхилена судом. Крім цього, слід вказати, що договір, проект якого для укладення подав позивачу відповідач, між ними не укладений.

Що стосується вимоги: про визнання, що у двосторонньому Договорі на водопостачання і водовідведення, який Лвівводоканал пропонував мешканцям вул. Голубця у м. Львові, як споживачам цих послуг, для узгодження і підписання "Львівводоканал" є стороною, яка виконує функції виконавця цих житлово-комунальних послуг не лише з 26.04.2014 року, а починаючи з часу пропонування цих договорів у січні 2014 року, то у задоволенні такої судом першої інстанції теж було вірно відмовлено. Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тому суд вправі розглянути заявлений ОСОБА_2 позов, що стосується безпосередньо його прав як споживача житлово-комунальних послуг з водопостачання й водовідведення на вул. Голубця, 36 у м. Львові, а не прав та інтересів інших мешканців вул. Голубця у м. Львові, представляти яких позивач у встановленому порядку законом чи договором не уповноважений та доказів уповноваження іншими мешканцями (та ким саме) його на представництво їх інтересів не представив. Аналогічно як громадянин позивач не наділений і правами щодо захисту в суді і інтересів держави чи суспільних інтересів. Доводи скарги позивача про те, що він є особою уповноваженою представляти громадську організацію "Правозахисне об'єднання громадян м.Львова "Сумлінний господар" жодним чином вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують. Оскільки, як вбачається із позовної заяви така подана ОСОБА_2 в своїх інтересах та саме він зазначений позивачем у такій. Даних про те, що він з такою звертається в інтересах і членів громадського об'єднання про яке йдеться вище та, що його членами є і інші мешканці будинку (та хто саме) та вони уповноважили представляти позивача їх інтереси у суді та у яких саме правовідносинах - немає.

Що стосується відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача укласти договір з позивачем із запропонованими ним умовами про які йдеться у вимозі №3 позовної заяви (а.с. 4-11) та вимоги №4 про зобов'язання відповідача підписати такий договір та надати такий для підписання позивачу у семиденний термін з дня вступу рішення в законну силу, то судом у задоволенні таких теж вірно було відмовлено зважаючи на те, що такий спосіб захисту не передбачений чинним законодавством, зокрема, і ст. 16 ЦК України. Крім цього, рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржено.

Що стосується відмови у задоволенні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то судом знову ж вірно вказано про те, що ним не доведено факту заподіяння такої та навіть не конкретизовано в чому така полягала та не наведено підстав для її відшкодування. Ті обставини, що позивач був змушений вести переговори з відповідачем та звернутись за судовим захистом не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, так як це є виключно реалізацією його законних прав. Доводи апеляційної скарги, що аналогічні вимогам позовної зави вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вказане у задоволенні апеляційної скарги позивача як необґрунтованої слід відмовити.

Однак, що стосується рішення суду у частині про часткове задоволення позову та визнання укладеним між сторонами договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення у його будинок, то у цій частині, на думку колегії суддів, рішення вимогам закону не відповідає.

Так, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року № 14 відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Наприклад, суд має право вийти за межі заявлених вимог і з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину одночасно з позбавленням батьківських прав (частина друга статті 166 Сімейного кодексу України) ; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (частина п'ята статті 216 Цивільного кодексу України; далі - ЦК). При цьому суди повинні мати на увазі, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина третя статті 235 ЦПК).

Проте, як вбачається із позовної заяви, апеляційної скарги позивача та його пояснень вимоги про: визнання укладеним договору між Львівським міським комунальним підприємством "Львівводоканал" та ОСОБА_2 про надання послуг з водопостачання та водовідведення у будинок АДРЕСА_1 на умовах, передбачених Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, ним заявлено не було. Тому вказуючи про задоволення позову частково та визнання укладеним договору між сторонами суд фактично вийшов за межі позовних вимог та з власної ініціативи визнав укладеним договір між сторонами вважаючи, що таким чином частково задовольняє вимоги позивача.

Зважаючи на вказане рішення у цій частині слід визнати таким, що ухвалене без дотримання норм закону та підлягає скасуванню.

При цьому слід вказати, що судом першої інстанції помилково протлумачено постанову Верховного Суду України у справі 6-110цс12 від 12.10.2012 року, оскільки у такій не йдеться про необхідність задоволення частково вимог про зобов'язання відповідача укласти договір шляхом визнання такого укладеним, а про те, що спосіб захисту: про зобов'язання укласти договір вимогам закону не відповідає, а належним є звернення виконавця послуг до суду за захистом своїх прав у спосіб визнання договору укладеним на відповідних умовах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у вказаній частині слід задовольнити апеляційну скаргу відповідача.

Враховуючи вказане, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог слід залишити без змін, в решті - скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скарги ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" -задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2014 року в частині задоволення позову частково. Визнання укладеним договору між Львівським міським комунальним підприємством "Львівводоканал" та ОСОБА_2 про надання послуг з водопостачання та водовідведення у будинок АДРЕСА_1 на умовах, передбачених Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 - скасувати.

В решті рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник