АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1606/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1183/15Головуючий у 1-й інстанції Литвин М. М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Карнауха П.М.; Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 04 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Жовтневої сільської ради Семенівського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай),-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В.,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 04 березня 2015 року в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому апелянт посилався на порушення судом норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

В суді апеляційної інстанції позивач підтримав свої доводи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст. 308 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 12.01.1959р. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Згідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла мати позивача - ОСОБА_4. Батько позивача, ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до копії довідки №593, виданої Жовтневою сільською радою Семенівського району Полтавської області 16.12.2013р. вказано, що документи по паюванню в КСП «Калинівське» по Жовтневій сільській раді відсутні.

Відповідно до копії листа №01-08/02, виданого Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області 21.01.2014р. вказано, документи від КСП «Калинівське» на зберігання до відділу культури, туризму та архіву не надходили.

Таким чином, судом не встановлено того, що батьки позивача, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, були включені до списків пайовиків КСП «Калинівське», будь-яке підтвердження того, що їм видавалися сертифікати про право власності на земельні частки (паї) в матеріалах справи відсутні.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів вважає, що обставини по справі місцевим судом були встановлені вірно і їм дано належну правову оцінку, зокрема місцевим судом було правильно враховані положення п. 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Який визначає, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону. (п.11).

Згідно до п. 3.5. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

Оскільки спадкодавцями жодної з перерахованих дій не було виконано, то відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів наявність юридичних фактів, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за життя набули право власності на земельну частку (пай).

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303; 308; 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 04 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця