Провадження № 22-ц/783/904/15 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Ясиновської Я.М.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання кредитних договорів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

13 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому на підставі ст.ст.203,215,236 ЦК України, ст.65 СК України просила:

визнати недійсним кредитний договір №СМ - SМЕ 600/070/2006 від 06 липня 2006 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 та кредитний договір №СМ - SМЕ 600/051/2007 від 17 липня 2007 року укладений між цими сторонами (а.с.2-3)

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання кредитних договорів недійсними відмовлено за спливом строку позовної давності.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що про існування оспорюваних договорів їй стало відомо у другій половині грудня 2013 року, після отримання з суду позовної заяви з додатками про стягнення з неї та ОСОБА_3 заборгованості за даними договорами. Відтак, безпідставним є висновок суду першої інстанції про пропущення нею строку позовної давності.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи.

05 лютого 2015 року ОСОБА_2 подала клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість явки в судове засідання із сімейних обставин, зокрема через догляд за малолітньою дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке колегією суддів відхилено із наступних підстав.

Цивільна справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з 13 грудня 2013 року по 10 вересня 2014 року.

За вказаний період розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі за заявами ОСОБА_2 від 22 квітня 2014 року та від 05 вересня 2014 року, у яких вона зазначала аналогічні за змістом причини неможливості явки в судове засідання (а.с.39,65).

Тому неявка в судове засідання ОСОБА_2 06 лютого 2015 року та клопотання про відкладення розгляду справи розцінюється як зловживання процесуальними правами.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення Франківського районного суду м. Львова м. Львова від 10 вересня 2014 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що після укладення договору поруки № SR - SME 600/070/2006 від 16 лютого 2010 року позивачка мала можливість звернулися до суду у встановлений ст.257 ЦК трирічний строк, однак не зробила цього без поважних причин.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України маються на увазі не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (ч. 4ст.64 СК України).

Як за зазначено у п.25 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити із такого.

Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Судом та матеріалами справи установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2006 року (а.с.18).

06 липня 2006 року між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», який у 2006 році у зв'язку із зміною власника змінив назву на «ОТП Банк» в особі Львівської філії банку було укладено договір №СМ - SМЕ 600/070/2006 від 06 липня 2006 року, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 135 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення 05 липня 2016 року (а.с.4-8).

17 липня 2007 року між ОСОБА_3 та «ОТП Банк» було укладено договір №СМ - SМЕ 600/051/2007 від 17 липня 2007 року, згідно умов якого Банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в сумі 72034,69 доларів США, з кінцевим терміном повернення 14 липня 2014 року (а.с.10-15).

16 лютого 2010 року між «ОТП Банком» та ОСОБА_2 було укладено договори поруки за № SR -SМЕ 600/070/2006 та за №SR -SМЕ 600/051/2007, згідно умов яких остання зобов'язувалася відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником (ОСОБА_3) його боргових зобов'язань за кредитним договором №СМ - SМЕ 600/070/2006 від 06 липня 2006 року та кредитним договором №СМ - SМЕ 600/051/2007 від 17 липня 2007 року (а.с.59-60,61-62).

Оскільки обидва вищезазначені кредитні договори не є правочинами щодо розпорядження спільним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_2, вони не створюють для останньої ніяких обов'язків, відтак, ст. 65 СК України на спірні відносини не поширюється.

З урахуванням зазначених обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заяви представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки позов необґрунтований по суті.

З тих підстав апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 за необґрунтованості вимог.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" про визнання недійсними кредитних договорів №СМ - SМЕ 600/070/2006 від 06 липня 2006 року та №СМ - SМЕ 600/051/2007 від 17 липня 2007 року - відмовити за необґрунтованості вимог .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

Мусіна Т.Г.