У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Леванчука А.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Бердичівського міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської області, третя особа - Реєстраційна служба Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, про визнання особи такою, що не набула права власності на спадкове майно, скасування державної реєстрації права власності на частину квартири, визнання права власності на частку квартири за набувальною давністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_7, після смерті якої залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1. Останні роки життя матері вона її доглядала, проживала разом з нею в її квартирі, а після смерті матері залишилась там проживати. У 2005 році зареєструвалась у зазначеній квартирі.

Право на спадщину після смерті матері отримала вона та покійна сестра ОСОБА_8 Інша сестра - ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину на частину квартири не отримала і не зареєструвала таке своє право на протязі 11 років.

У 2004 році сестра ОСОБА_8 померла. Після її смерті належну їй 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 успадкувала її дочка ОСОБА_5, і лише в 1/3 її частині. Проте Бердичівське МБТІ безпідставно провело реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 2/3 частини спірної квартири, хоча свідоцтво про право на спадщину видано їй на 1/3 частини даного майна.

Позивачка зазначала, що така реєстрація права власності ОСОБА_5 порушує її право на частку квартири, на яку вона має право за набувальною давністю.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд визнати ОСОБА_6 такою, що не набула права власності в порядку спадкування на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 2/3 частини спірної квартири та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30 травня 2007 року; визнати за собою право власності за набувальною давністю на 5/9 частини вказаної квартири.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2015 року, у задоволенні позову

ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела суду наявність передбачених ст. 344 ЦК України, підстав для набуття нею права власності на спірну частку квартири, зокрема, позивач знала що їй належить лише 1/3 частини квартири, а інші 2/3 частини належать відповідачеві ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, ніким неоспореного та не скасованого.

Із матеріалів справи та змісту судових рішень не вбачається, що судами при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, з якими погодився й апеляційний суд, не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
А.О. Леванчук
Т.О. Писана