Справа № 344/4037/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2388/2015
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: представників апелянта ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, позивача ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про визнання незаконним та скасування наказу, визнання дій протиправними, зобовязання провести нарахування та виплату заробітної плати,

за апеляційною скаргою Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 вересня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

17 березня 2015 року позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості (далі відповідач, апелянт) про визнання незаконним та скасування наказу, визнання дій протиправними, зобовязання провести нарахування та виплату заробітної плати.

Вказувала, що з 1992 року по теперішній час вона працює у відповідача. За період своєї роботи перебувала на різних посадах, в тому числі і на керівних.

09 грудня 2014 року відповідачем був виданий наказ про переведення позивача на посаду заступника генерального директора по правовій роботі. Вказане переведення було занесене у трудову книжку. Після призначення на посаду заступника генерального директора по правовій роботі позивач приступила до виконання своїх обовязків. 23 грудня 2014 року відповідачем прийнятий наказ про скасування наказу від 09 грудня 2014 року.

Позивач вважає наказ від 23 грудня 2014 року є незаконним та необгрунтованим. За таких обставин позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ від 23 грудня 2014 року № 02-03/103 «Про скасування наказу», визнати протиправними дії т.в.о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ОСОБА_9 щодо усунення позивача з посади заступника генерального директора по правовій роботі, зобовязати відповідача провести нарахування та виплату з 09 грудня 2014 року заробітної плати на посаді заступника генерального директора по правовій роботі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. генерального директора Івано- Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості від 23 грудня 2014 року № 02-03/103 «Про скасування наказу».

Визнано протиправними дії т.в.о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ОСОБА_9 щодо усунення ОСОБА_7 з посади заступника генерального директора по правовій роботі.

Зобовязано Івано-Франківське обласне державне обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості провести нарахування та виплату з 09 грудня 2014 року ОСОБА_7 заробітної плати на посаді заступника генерального директора по правовій роботі.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 вересня 2015 року вирішено питання розподілу судових витрат, стягнуто з відповідача в користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

На зазначені рішення та додаткове рішення відповідач подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про їх скасування з наступних підстав.

Апелянт зазначає, що судом порушено та невірно застосовані норми процесуального та матеріального права, не зясовано всі обставини справи, не взято до уваги всі докази по справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, на думку апелянта, трудові відносини між підприємством та ОСОБА_7 на посаді заступника генерального директора по правовій роботі не відбулися. В штатному розписі підприємства як до видання наказу від 09.12.2014 року, так і після його видання посада заступника генерального директора по правовій роботі не вводилась, а коло посадових обовязків такого заступника та розмір заробітної плати особи на даній посаді не визначались. Фактично ОСОБА_7 продовжувала перебувати на посаді юрисконсульта, виконувати ті ж функції, що і до видання цього наказу, обліковуватися у відділі кадрів та бухгалтерії як юрисконсульт. Про це свідчить і той факт, що в табелі обліку робочого часу за грудень 2014 року ОСОБА_7 значилась як юрисконсульт та згідно цієї посади їй була нарахована заробітна плата. Крім того ОСОБА_7 не вчинила з 09.12.2014 року жодних дій на виконання посадових обовязків заступника генерального директора по правовій роботі Івано-Франківського ОДОСП.

У звязку з наведеним, апелянт вважає, що наказом від 23.12.2014, яким скасовано наказ від 09.12.2014 року, трудові відносини між підприємством та позивачем приведено до їх фактичної відповідності. Жодного порушення трудового законодавства, на думку апелянта, при цьому не відбулось, оскільки не відбулось переведення на іншу посаду, тому згода позивача на переведення не потрібна. З цих підстав вважає, що твердження суду про здійснення переведення позивача із однієї посади на іншу є помилковим, оскільки жодного переведення не відбулося, тому норми матеріального права, які регулюють процес переведення, не можливо застосовувати щодо даної справи.

Просив рішення та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду представники апелянта доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів та просили скаргу задовольнити.

ОСОБА_7 та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, оскільки вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ОСОБА_9 від 09 грудня 2014 року № 02-03/99 було переведено з 09.12.2014 року позивача ОСОБА_7 юрисконсульта відділу правового забезпечення, на посаду заступника генерального директора по правовій роботі за її згодою з оплатою праці згідно штатного розпису. Підстава: заява, штатний розпис (т.1, а.с.7-8).

Про переведення на посаду заступника генерального директора по правовій роботі зроблений запис за № 29 у трудовій книжці позивача (т.1, а.с. 10).

Наказом від 23 грудня 2014 року № 02-03/103 т.в.о. генерального директора Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості ОСОБА_9 скасовано наказ від 09 грудня 2014 року № 02-03/99, оскільки в штатному розписі відсутня посада заступника генерального директора по правових питаннях (т.1, а.с. 9).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що наказ №02-03/103 від 23 грудня 2014 року «Про скасування наказу» незаконний, оскільки за своєю суттю є переведенням позивача на іншу роботу, а для такого переведення згідно трудового законодавства необхідною була згода позивача, якої вона не надавала. Суд дійшов висновку, що позивач з 09 грудня 2014 року виконувала обовязки на посаді заступника генерального директора по правовій роботі, однак заробітна плата їй нараховувалася за посадою юрисконсульта відділу правового забезпечення, тому вимоги про зобовязання відповідача провести нарахування та виплату з 09 грудня 2014 року позивачу заробітної плати на посаді заступника генерального директора по правовій роботі також підлягають задоволенню.

З такими висновками суду погодитись не можна, оскільки таких висновків суд дійшов внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, не зясувавши всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що згідно штатних розписів, затверджених 05.04.2013 року, 01.01.2014 року, посада заступника генерального директора по правовій роботі відсутня (т.1, а.с.64-70, 99-102).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач не була ознайомлена з посадовою інструкцією заступника генерального директора по правовій роботі. Дана обставина не заперечується сторонами.

Також судом встановлено, що позивачу за період грудень 2014 року - квітень 2015 року нараховувалась заробітна плата на посаді юрисконсульта відділу правового забезпечення (т.1, а.с. 75-79, 111).

Із наведеного випливає, що фактично, після винесення наказу від 09.12.2014 р. № 02-03/99 трудові відносини між підприємством та ОСОБА_7 на посаді заступника генерального директора по правовій роботі Івано-Франківського ОДОСП не відбулися. В штатному розписі Івано-Франківського ОДОСП як до видання цього наказу, так і після його видання, посада заступника генерального директора по правовій роботі не вводилась, а коло посадових обовязків такого заступника та розмір заробітної плати особи на даній посаді не визначались. Фактично ОСОБА_7 продовжувала перебувати на посаді юрисконсульта, виконувати ті ж функції, що і до видання цього наказу, обліковуватися у відділі кадрів та бухгалтерії як юрисконсульт. Про це свідчить і той факт, що в табелі обліку робочого часу за грудень 2014 року ОСОБА_7 значилась як юрисконсульт та згідно цієї посади їй була нарахована заробітна плата. Крім того ОСОБА_7 не вчинила з 09.12.2014 року жодних дій на виконання посадових обовязків заступника генерального директора по правовій роботі Івано-Франківського ОДОСП.

Статтею 32 Кодексу законів про працю України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що вона в якості заступника генерального директора підприємства підготовлювала певні документи по справі про незаконну передачу майнових прав на знак для товарів і послуг, оскільки із матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 здійснювала цю діяльність саме як юрисконсульт на виконання наказу т.в.о. генерального директора Івано-Франківського ОДОСП № 01-01/155 «Про вжиття заходів щодо повернення незаконно переданих у співвласність майнових прав на знаки для товарів і послуг» від 23.09.2014р. з відміткою про ознайомлення на звороті (т.1, а.с.133). Такий факт також підтверджується і тим, що в матеріалах справи містяться копії службових записок ОСОБА_7

Таким чином, зі скасуванням наказу від 09.12.2014 року трудові відносини між Івано-Франківським ОДОСП та ОСОБА_7 приведено до їх фактичної відповідності. Жодного порушення трудового законодавства при цьому не відбулось, оскільки не відбулось переведення на іншу посаду. Тому згода ОСОБА_10 на переведення з посади заступника генерального директора по правовій роботі Івано-Франківського ОДОСП на посаду юрисконсульта відділу правового забезпечення Івано-Франківського ОДОСП не потрібна.

З огляду на це, суд помилково застосував норми матеріального права, які регулюють процес переведення працівника на іншу посаду (ст.32 КЗпП), оскільки таке переведення не відбулось і ОСОБА_7 продовжувала виконувати на тому ж робочому місці ті ж посадові обовязки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вищенаведеного суд першої інстанції не врахував, дійшовши помилкового висновку про задоволення позову, тому рішення суду не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного державного об'єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 вересня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 04 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до Івано-Франківського обласного державного обєднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості про визнання незаконним та скасування наказу, визнання дій протиправними, зобовязання провести нарахування та виплату заробітної плати відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_11