АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/4999/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - ЯценкоН.О.
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», яка подана представником ВАРАНІЦЬКОЮ Іриною Петрівною, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за депозитом,

встановила:

В грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь заборгованість за депозитом 6350 доларів США, що в еквіваленті становить 100 323 грн. 44 коп., відсотки за період з 01.09.2014 року по 26.10.2014 року в розмірі 134 доларів США 40 центів, що в еквіваленті становить 2 123 грн. 38 коп., відсотки за період з 27.10.2014 року по 10.02.2015 року в розмірі 193 долари США 99 центи, що в еквіваленті становить 3 064 грн. 84 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року позов задоволено : стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 заборгованість за депозитом 6350 доларів США, що в еквіваленті становить 100 323 грн. 44 коп., 134 долари США 40 центів, що в еквіваленті становить 2 123 грн. 38 коп. - відсотки з 01.09.2014 року по 26.10.2014 року, 193 долари США 99 центи, що в еквіваленті становить 3 064 грн. 84 коп. - відсотки з 27.10.2014 року по 10.02.2015 року.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави судовий збір в сумі 1055 грн. 12 коп.

Не погоджуючись з рішенням, представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Вараніцька І.П. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у стягненні з банку відсотків по депозитному договору за період з 01.09.2014 року по 26.10.2014 року в сумі 134, 40 доларів США та відсотків за період з 27.10.2014 року по 10.02.2014 року в сумі 193, 99 доларів США.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказувала, згідно з положенням договору, сторони договірних правовідносин визначили, що проценти за користування коштами вкладу нараховуються у повному обсязі лише протягом певного, визначеного заздалегідь строку, а саме з 21.10.2013 року по 26.10.2014 року, в той час як нарахування процентів після закінчення визначеного строку розміщення вкладу здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу. Відповідно обов'язок банку по нарахуванню та виплаті вкладнику передбаченого договором розміру процентів по вкладу припинився в обумовлені оскаржуваним договором строки, незалежно від факту виконання банком зобов'язання в частині повернення самого вкладу. Отже, застосування судом першої інстанції процентної ставки, встановленої на обумовлений сторонами строк дії договору, після закінчення такого строку дії договору при тому, що договором передбачений інший розмір процентів після закінчення строку його дії, суперечить нормам матеріального права.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення відсотків за період з 01.09.2014 року по 26.10.2014 року у розмірі 134, 40 доларів США, оскільки відсотки за вкладом протягом визначеного договором строку, щомісячно в повному обсязі перераховувались на рахунок платіжної картки НОМЕР_2, що належить позивачу.

Крім того, посилання суду першої інстанції в частині перерахування відсотків на картковий рахунок позивача за період з 01.09.2014 року по 26.10.2014 року в гривнях є хибним, оскільки відповідачем відсотки за вказаний період нараховані згідно з умовами договору та перераховані на рахунок позивача у валюті вкладу. Розмір відсотків, перерахованих на картковий рахунок позивача за вересень місяць складає 61, 20 доларів США, а за жовтень - 51 долар США.

При цьому апелянт вказував, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду неповернута загальна сума за депозитним договором складала 6 350 доларів США.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні вважала доводи апеляційної скарги безпідставними та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 жовтня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір-заяву № 31032/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в іноземній валюті.

Згідно з п. 1, п. 4 договору 21.10.2013 року вкладник розмістив в банку на вкладному рахунку № НОМЕР_1 власні кошти в розмірі 6500 доларів США до 26.10.2014 року з правом поповнення. Банк за користування коштами вкладника зобов'язався виплачувати проценти в розмірі 9, 6% річних.

Згідно з п. 4.1.3. основних умов залучення банківських вкладів банку зі змінами, затверджених наказом № 630-о від 08.08.2013 року, проценти нараховуються за методом факт/360, тобто виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Відповідно до виписки по особовому рахунку, позивач 05.11.2013 року внесла додатково 2500 доларів США, всього на депозитному рахунку було розміщено 9000 доларів США.

27.10.2014 року позивач звернулася з заявою до відповідача про повернення банківського вкладу. У зв'язку з невиконанням зобов'язань банком щодо повернення коштів, позивач повторно зверталась із заявами 10.11.2014 року та 24.11.2014 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що за період з дня закінчення строку депозиту 26.10.2014 року до моменту подачі позову банком повернуто позивачу 1700 доларів США основної суми депозиту та сплачено проценти по серпень 2014 року включно. Заборгованість з процентів становить: за вересень 2014 року - 72 долари США, за жовтень 2014 року - 62 долари США 40 центів, всього 134,4 долари США.

Враховуючи норми ч. 1 ст. 536, ч.1 ст. 1061 ЦК України те, що невиконання договору є наслідком дій банку, позивач вважає, що банк за час користування коштами депозиту з 27.10.2014 року по 10.02.2015 року включно повинен сплатити проценти за обумовленою договором ставкою 9,6 % річних, що за вказаний період становить 193 долари 99 центи США.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з положень ст. 525-526, 1058, 1060 ЦК України та встановлених обставин про те, що внесені позивачем грошові кошти на підставі договору про банківський строковий вклад ( депозит) не повернуті банком в сумі 6350 доларів США, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, підлягають стягненню також і нараховані, але не виплачені відсотки за період строку вкладу в розмірі 134,4 долари США, а також відсотки за період часу користування банком грошовими коштами позивача за період з 27.10.2014 року по 10.02.2015 року у розмірі 193,99 доларів США.

Рішення суду в частині стягнення суми депозиту 6350 доларів США представником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не оскаржувалось, в апеляційній скарзі представник підтвердив, що вказану суму позову банк визнає.

З висновками суду першої інстанції щодо стягнення процентів у розмірі 193,99 доларів США за період після закінчення строку дії договору колегія суддів погоджується, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, у цій частині позовних вимог доведені.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом першої інстанції правильно встановлено, і не заперечується представником банку, що на час розгляду справи в суді частина банківського вкладу у розмірі 6350 доларів США не повернута вкладнику, не зважаючи на закінчення строку, на який його було розміщено, та наявність заяв позивача про повернення суми вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, проценти на неповернутий банківський вклад підлягають виплаті за весь за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29.05.2013 року у справі № 6-39цс13.

Доводи апеляційної скарги відповідача полягають в тому, що відповідно до п.5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків, нарахування процентів на суму вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу за період подальшого знаходження коштів у користуванні банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу, розмір якої встановлено тарифами банку і становить 0,0001% річних.

Проте зазначені доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заявами від 27.10.2014 року, 10.11.2014 року, 24.11.2014 року позивач неодноразово вимагала повернення їй всієї суми вкладу, тому відсутні підстави вважати, що договір є продовженим на умовах вкладу на вимогу.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування в частині стягнення процентів у сумі 193,99 доларів США і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника апелянта про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів за вересень та жовтень 2014 року на загальну суму 134,4 долари США, оскільки висновки суду першої інстанції у цій частині не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи , відповідно до п.1 додаткової угоди від 21.01.2013 року до депозитного договору ( а.с. 33), клієнт доручає банку всі нараховані проценти, що підлягають виплаті по депозитному вкладу перерахувати на свій картковий рахунок НОМЕР_2.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку, відсотки за вкладом протягом визначеного умовами договору строку, а саме - з 21.10.2013 року по 26.10.2014 року щомісячно у повному обсязі перераховувались банком на зазначену платіжну картку.

Відповідно до виписки по особовому рахунку, відсотки за спірний період ( вересень та жовтень 2014 року) нараховані згідно з умовами договору та перераховані на картковий рахунок позивача у валюті вкладу - в доларах США, зокрема, 01.10.2014 року перераховано 61,2 долари США, а 27.10.2014 року - 51 долар США ( а.с. 36).

Зазначена сума процентів не співпадає з розрахунком позивача, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо пасивних доходів», який набрав чинності з 01.08.2014 року, обкладається податком дохід, отриманий фізичною особою у вигляді відсотків, нарахованих на грошові кошти, які розміщені на депозитних і поточних рахунках. Податок нараховується при кожному нарахуванні відсотків у розмірі 15%.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку, доданої позивачем до позовної заяви, у виписці відображено утримання податку з нарахованої суми процентів по вкладу у розмірі 15% від суми нарахування. Таким чином, із суми нарахованих процентів за вересень 2014 року - 72 долари США банком, як податковим агентом, утримано та сплачено до бюджету податок в сумі 10,8 доларів США. Із суми нарахованих процентів за жовтень 2014 року - 60 доларів США банком утримано та сплачено до бюджету податок в сумі 9,0 доларів США ( а.с. 16-17).

З викладеного вбачається, що судом безпідставно стягнуто на користь позивача проценти в сумі 19,8 доларів США ( що входять до суми стягнутих процентів 134,4 долари США), які були нараховані банком та сплачені до бюджету як податок на дохід позивача відповідно до вимог закону.

Крім того, стягнення суми процентів за вересень та жовтень 2014 року з відповідача на користь позивача колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки, як вбачається з наданої позивачем виписки, нараховані за вказаний період відсотки перераховані на її платіжну картку, тобто позивач має реальну можливість розпоряджатись цими коштами. Жодних доказів тих обставин, що позивач позбавлена можливості зняти готівкою зазначені кошти із платіжної картки - позивачем суду не надано.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-140цс13, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» процентів за період з 01.09.2014 року по 26.10.2014 року в сумі 134,4 доларів США, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року необхідно залишити без змін з вищевикладених підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року - скасувати в частині стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 відсотків за період з 01.09.2014 року по 26.10.2014 року в сумі 134 долари США 40 центів, що в еквіваленті становить 2123 грн. 38 коп., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення відсотків у сумі 134,4 доларів США - відмовити.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 лютого 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: