У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча) про стягнення суми індексації заробітної плати з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обгрунтування позовних вимог він посилався на те, що з 16 грудня 1996 року до 25 липня 2011 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час його роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати за період з 01 серпня 2006 року до 31 січня 2008 року та з 01 лютого 2009 року до 25 липня 2011 року не проводилася індексація передбачена чинним законодавством, унаслідок чого порушені його права на оплату праці, які мають бути відновлені шляхом зобов'язання підприємства провести та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 серпня 2011 року до 13 березня 2014 року у розмірі 86 866,04 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 тис. грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 1 500 грн з утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, та компенсувати моральну шкоду в розмірі 100 грн. В задоволенні іншої частини позовної вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій змінити та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що у період з 16 грудня 1996 року до 25 липня 2011 року ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча» (а. с. 6).

Відповідно до довідки ПАТ «МКК ім. Ілліча» №2/73624 від 08 липня 2014 року (а.с. 19), розмір середньоденної заробітної плати при 8-ми годинному робочому дні становить 125,12 грн, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_6 складає 2 554,89 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що на час звільнення позивача повний розрахунок з ним проведений не був, оскільки не було виплачено суму індексації за період з серпня 2006 року до січня 2008 року, та з 01 лютого 2009 року до 25 липня 2011 року, а також компенсації втрати цієї частини заробітної плати.

Крім того, згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Стягуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача у сумі 1500 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, при визначенні такого розміру відшкодування врахував розмір спірної суми по компенсації втрати частини заробітної плати та індексації заробітної плати та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі й щодо періоду за який вона підлягає сплаті, та обґрунтовано застосував принцип співмірності.

Оскільки позивачем не заявлена відмова від частини позовних вимог щодо виплати компенсації заробітної плати за період з 01 серпня 2006 року до 31 січня 2008 року та з 01 лютого 2009 року до 25 липня 2011 року, як зазначено у позовній заяві, позовні вимоги задоволено частково, що потягло застосування судами правила про визначання розміру відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постановах від 03 липня 2013 року справі № 6-60цс13 та від 20 листопада 2013 року № 6-114цс13.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 05 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук