АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №664/3144/13-ц
Номер провадження №22-ц/791/1183/2015 Головуючий в І інстанції Яценко О.М.
Категорія 44 Доповідач: Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Колісниченка А.Г.,
суддів:Цуканової І.В.,
Вейтас І.В.,
при секретарі:Сікорі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.07.2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, орган опіки та піклування Цюрупинської районної державної адміністрації про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року до суду із зазначеним позовом звернулося публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- ПАТ КБ «Приватбанк»), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.02.2007 року між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і ОСОБА_7 13.02.2007 року уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконало в повному обсязі, а ОСОБА_7, в свою чергу, зобов'язання не виконав внаслідок чого утворилася заборгованість. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 19.10.2010 року суд ухвалив рішення, яким звернув стягнення на вказаний предмет іпотеки, шляхом продажу його ПАТ КБ «Приватбанк». Згідно з інформацією, що міститься в довідці про склад сім'ї в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_7, ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА_6, ОСОБА_7 Банком надсилалися письмові повідомлення про добровільне виселення, проте, відповідачі вимогу не виконали. На підставі чого, ПАТ КБ «Приватбанк» просить виселити відповідачів, які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири, а також просило стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.07.2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19.10.2010 року було встановлено, що на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки малолітні та неповнолітні діти не проживали та не були зареєстровані у спірній квартирі, яка є об'єктом спільної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 Малолітня дочка відповідача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також сам відповідач та його дружина зареєстровані у спірній квартирі 10.07.2007 року. Дане рішення не оскаржувалося до суду касаційної інстанції та набрало законної сили. Отже, висновок суду проте, що укладення договору іпотеки порушило майнові права ОСОБА_7 є помилковим, оскільки договір іпотеки було укладено 13.02.2007 року, в той час як ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тобто через п'ять років після укладення договору іпотеки, та навіть після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також безпідставним є посилання суду на те, що договір іпотеки був укладений без дозволу органу опіки та піклування, а також без їхнього дозволу на виселення неповнолітніх. Як вбачається з відміток у паспорті ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на момент укладання договору іпотеки проживали за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Калинівка. Тобто, станом на 13.02.2007 року неповнолітня ОСОБА_6 мала право користування житловим приміщенням, розташованим в іншому населеному пункті, у якому проживали її батьки. У зв'язку з чим, банк просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким вимоги банка задовольнити в повному обсязі.

У письмових запереченнях на апеляцію ОСОБА_5 посилаючись на необґрунтованість доводів ПАТ КБ «Приватбанк» просила про відхилення скарги та залишення рішення суду без змін, а в разі задоволення скарги просила застосувати норми ст. 217 ЦПК України на період дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Представниця ПАТ КБ «Приватбанк» - Кобзар Ю.Б., у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягала, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_10, а також представниця органу опіки та піклування - Сучкова І.О., у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

ОСОБА_7 до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Зі слів представника відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_10 - ОСОБА_7 не з'явився до суду через знаходження на службі.За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 13.02.2007 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21 830 доларів США строком до 13.02.2027 року, а ОСОБА_7 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.6-7).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач і ОСОБА_7 13.02.2007 року уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 26, 3 кв.м., яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі- продажу (а.с.8-11)

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_7 не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19.10.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 26,3 кв.м., шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» та виселено ОСОБА_7 з вказаної квартири.(а.с.12-14).

Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя (кредитора) або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно з ч. 4 ст.9, ст. 109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06 липня ПАТ КБ «Приватбанк» направив на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 письмові вимоги про добровільне звільнення спірної квартири разом з усіма іншими незареєстрованими за вказаною адресою особами (а.с.15-17). Оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є неповнолітніми особами і їх законним представником є ОСОБА_5, то окреме повідомлення їх про виселення законом не передбачено.

Згідно довідки про склад сім'ї від 07.03.2013 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані:ОСОБА_5, ОСОБА_7, та їх неповнолітні діти: ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.18).

Крім того, рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19.10.2010 року, яке набрало законної сили, встановлено, що на час укладення іпотечного договору малолітні діти у встановленому законом порядку прав користування спірною квартирою не мали, у цьому помешканні були зареєстровані без згоди іпотекодержателя вже після укладення кредитного й іпотечного договорів (а.с.12-14).

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення відповідачів.

Враховуючи, підтвердження у ході розгляду справи передбачених законом підстав для виселення, а також те, що позивачем був дотриманий передбачений законом порядок виселення мешканців квартири, що є предметом іпотеки та на яку було звернуто стягнення, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Разом з тим, враховуючи Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» прийнятий на певний строк з метою захистити права позичальника, а також ті обставини, що предметом іпотеки є спірна квартира, яка використовується відповідачами як постійне місце проживання, а інше майно у відповідачів відсутнє, колегія суддів на підставі ст. 217 ЦПК України вважає за доцільне відстрочити виконання рішення суду на час дії зазначеного Закону.

У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 18.07.2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 у м. Цюрупинську Херсонської області із зняттям вказаних осіб з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у сумі 235,50 грн. в рахунок судових витрат.

На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконання рішення в частині виселення відстрочити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: