Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/2063/14-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 57 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Худякова А.М.

при секретарі Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про визнання правочину нікчемним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просив встановити нікчемність правочину - Заяви позичальника б/н від 10.12.2009 року (договору про надання банківських послуг).

Зазначив, що 10.12.2009 року він нібито надав Банку Заяву-анкету позичальника, згідно якої отримав кошти на споживчі цілі з кредитним лімітом 1000 грн. строком на 12 місяців, зі сплатою 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Дана сума була зарахована Банком на його картковий рахунок. Проте, на час підписання даної Заяви-анкети начальник Радомишльського відділення ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки не був належним чином уповноважений на вчинення даного правочину. Так, під час розгляду іншої цивільної справи службою безпеки ПАТ КБ "ПриватБанк" було встановлено, що в архіві Банку довіреність на ім'я ОСОБА_2 відсутня. При цьому, припущення Банку, що така довіреність була, проте з невідомих причин втрачена, не є доказом наявності повноважень у ОСОБА_2 на підписання Заяви-анкети від 10.12.2009 року.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Судом встановлено, що 10.12.2009 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (на даний час ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом приєднання (ч. 1 ст. 630 ЦК України), відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Своїм підписом на заяві клієнта позивач засвідчив, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, та підтвердив факт ознайомлення і погодження із зазначеними Умовами та Правилами.

Дану заяву зі сторони Банку підписав начальник Радомишльського відділення ЗАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої на його ім'я секретарем Правління ЗАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до положень Статуту Банку. Повноважність секретаря Правління Банку на видачу довіреності на право укладення договорів підтверджується Статутом Банку.

Взяті на себе зобов'язання Банк виконав та протягом дії картки збільшував кредитний ліміт до 15000 грн. Проте, ОСОБА_1 кредит своєчасно не погашав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 13.03.2014 року, залишеним без змін ухвалами апеляційного суду Житомирської області від 28.05.2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.09.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість в сумі 25919 грн. 04 коп.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 на час укладення спірного договору не мав повноваження на його підписання, спростовуються матеріалами справи та висновком службової перевірки Банку від 26.09.2014 року. Крім того, сама по собі відсутність на даний час довіреності, що діяла на час підписання договору, не є підставою для визнання цього договору нікчемним, оскільки позивачем не доведено факту відсутності у начальника Радомишльського відділення ЗАТ КБ "ПриватБанк" ОСОБА_2 повноважень на укладення спірного договору.

Також, з довідки відповідача вбачається, що на даний час у ОСОБА_2 наявні три довіреності на право представляти інтереси Банку, які є чинними: від 17.12.2009 року № 6752, від 01.02.2010 року № 129, від 24.10.2013 року № 4436. Всі попередні довіреності були відізвані та за збігом часу знищені.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого позову та правильно відмовив у його задоволенні. Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді