АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

08 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» про усунення перешкод в користування власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2014 року позов задоволено частково. Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні кімнатою НОМЕР_1 в квартирі АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 з цієї квартири. Вирішено питання щодо судових витрат пов' язаних зі сплатою судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування заочного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм процессуального закону щодо повідомлення її про судові засідання. Вважає,що судом неповно встановлено обставини,що мають значення для справи та не надано належної оцінки доказам. Судом не було встановлено де саме проживав позивач на час звернення до суду з даним позовом,не ураховано,що він здавав квартиру в оренду і в той же час не сплачував аліменти,що свідчення свідків були неправдивими, а свідоцтво про право власності на житло є підробленим. Зазначала,що на даний час триває досудове розслідування щодо законності отриманного позивачем рішення від 21.05.2004 року.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» не з'явилися,повідомлені належним чином,про що свідчать зворотні поштові повідомлення долучені до справи. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

ОСОБА_2 вважав апеляційну скаргу безпідставною,а рішення суду законним та обгрунтованим.

Розглянувши справу в межах жоводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в цій частині колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи сторонни перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.12.1995 року по 12.06.2004 року ( а.с.8).

Від шлюбу мають двох синів,1996 та 1998 рокународження. З позовною заявою про розірвання шлюбу зверталася ОСОБА_1,яка зазначала,що шлюбні відносини між сторонами припинені з березня місяця 2003 року й що сторони проживають окремо. Зазначене знайшло своє відображення у рішенні Дніпровського районного суду м.Києва від 27.10.2003 року яким їх шлюб розірвано ( а.с.48-49).

Позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.08.2004 року є власником 10/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 22,55 кв.м. Його частка виділена в натурі і складає кімнату НОМЕР_1 в цій квартирі ,його право власності на вказане житлове приміщення зареєстроване у БТІ 02.09.2004 року (а.с. 4-6).

Згідно з довідкою форми № 3 позивач один зареєстрований у належній йому власності ( а.с.7).

Про те,що відповідачка була зареєстрована на спірній жилплощі,мала права користування нею апелянт не зазначає в апеляційній скарзі та доказів такому не подала.

Судом встановлено ,що позивач не може на даний час у повній мірі користуватися належною йому кімнатою,оскільки в цю кімнату, без його на те згоди та за його відсутності вселилася колишня дружина ОСОБА_1 шлюб з якою розірваний ще у 2004 році.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Право власника квартири використовувати помешкання для власного проживання закріплене у ст. 383 ЦК України.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право громадянина на користування належною йому квартирою закріплене і в ст. 150 ЖК України.

Виходячи з того,що судом встановлений факт самоуправного вселення відповідачки в кімнату належну позивачу ,без його на те згоди , чим власнику чиняться перешкоди у користуванні його власністю,суд дійшов вірного висновку ,що ці перешкоди мають бути усуненні шляхом виселення відповідачки.

З огляду на те,що в установленому законом порядку свідоцтво про право власності на житло на ім.'я позивача не визнане недійсним,а розпорядження на підставі якого воно видано не скасоване,вирок щодо неправомірності дій позивача при оформленні права власності на кімнату та щодо свідків ,які ,на думку позивачки надали суду неправдиві свідчення, не постановлювався, доводи апеляційної скарги в цій частині на правильність висновків суду не впливають та не можуть бути прийняті до уваги.

Долучені апелянтом до апеляційної скарги повідомлення ст. слідчого Дніпровського РУ ГУМВС України Яценка від 23.01.2015 року про визнання ОСОБА_1 потерпілою,згідно поданої нею заяви (а.с.108) та відповіді КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» (ЖРЕО-402) від 27.01.2015 року вказаному слідчому щодо періоду реєстрації позивача в кімнаті НОМЕР_1 квартири АДРЕСА_1 ( а.с.109) не дають підстав вважати,що на час приватизації цієї кімнати відповідачка була зареєстрована,проживала, або зберігала за собою право на користування кімнатою.

Розгляд справи за відсутності позивачки,яка оповіщалася про час і місце розгляду справи за адресою місця її реєстрації, але не отримувала цих повідомлень, не призвело до неправильного вирішення спору. Подані нею до суду апеляційної інстанції пояснення та докази не дають підстав вважати висновки суду помилковими.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційні скарги не містять.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 755/22218/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 3787 /2015

Головуючий у суді першої інстанції: Марфіна Н.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.