Справа № 308/978/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д..

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Кредитної спілки «Хосен» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року, яким у задоволенні даного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23.04.2007 року між КС «Хосен» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір згідно якого ОСОБА_3 отримала кредит на суму 40 000 грн. під 24 % річних (а.с.5-7).

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним даного кредитного договору, посилаючись на те, що він є чоловіком ОСОБА_3 та не надавав згоди на укладення такого кредитного договору, а тому такий підлягає визнанню недійсним на підставі ч.2 ст. 65 СК України.

В п.25 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Таким чином з підстав наведених ОСОБА_2 у позовній заяві кредитний договір не може бути визнано недійсним, а відтак такий позв є безпідставним та задоволенню не підлягає.

При цьому посилання апелянта на конкретну судову практику не може братися до уваги, оскільки така стосується договорів щодо розпоряджання майном до яких кредитний договір не відноситься.

ОСОБА_2 з тим колегія суддів вважає безпідставним посилання суду в своєму рішенні на те, що майно передане кредитній спілці в заставу належало ОСОБА_3 на праві особистої власності, оскільки в даному випадку договір застави не оспорюється, а відтак така обставина не має жодного правового значення для даної справи. За таких обставин зазначене підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини посилання на те, що майно передане кредитній спілці в заставу належало ОСОБА_3 на праві особистої власності.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді