Справа № 175/5373/14-ц
Провадження № 2/175/2054/14
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2015 pоку Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Борисова С.А.,

при секретарі - Єльшиній А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в :

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про визнання договору дарування недійсним.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 30 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстрований в реєстрі за №1453.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд у позові відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вислухавши пояснення свідків дійшов до наступного.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу від 25 серпня 1998 року №447027 ОСОБА_1 належала квартира квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до Договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 30 травня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. та зареєстрованого у реєстрі за №1453, ОСОБА_1 подарувала вказану квартиру ОСОБА_2, яка доводиться їй онукою.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні безоплатно майно у власність.

Згідно зі статтею 727 ЦК України передбачено, що вимагати розірвання договору дарування може тільки дарувальник або його спадкоємці (в разі вчинення обдарованим навмисного вбивства дарувальника).

Як пояснила представник позивачки у судовому засіданні, підставами для звернення до суду ОСОБА_1 стало те, що вона помилялася щодо правової природи договору, так як зважала, що підписує договір довічного утримання. Зараз ОСОБА_2 категорично відмовляється доглядати за ОСОБА_1, яка хворіє і потребує сторонньої допомоги.

Договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладався та посвідчувався 30 травня 2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л., і зареєстрований в реєстрі з № 1453.

З огляду на умови Договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 30 травня 2012 року, саме з пункту 6 Договору вбачається, що дарувальник стверджує, що дарування квартири здійснюється без будь-яких погроз, примусу чи насильства як фізичного, так і морального і гарантує, що квартира, яка є предметом цього договору, на момент його укладання нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, не відчужена іншим способом, не заставлена, прихованих недоліків, а також прав щодо неї у третіх осіб (у тому числі за договором найму чи оренди) немає. Правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб (п.6 ст.203 ЦК України).

Окрім того у пунктах 7, 9, 10 Договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 30 травня 2012 року зазначено, що дарувальник та обдарованні стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не має характер фіктивного чи удаваного правочину. Сторони також стверджують, що не обмежені в прав укладати правочини, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю чи часткове не страждають на захворювання. Сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування безоплатним, а тому Дарувальник не має права вимагати від Обдаровуваної вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Зокрема в Договорі нотаріусом зазначено, що особи сторін встановлено, дієздатність перевірено.

Договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 30 травня 2012 року був зареєстрований ОСОБА_2 03 жовтня 2012 р. у Комунальному підприємстві Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації», за реєстраційним номером 27930910, що підтверджено витягом № 35712793 про державну реєстрацію прав.

Згідно ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотні значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009р. що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторони правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнанню закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується доказами, наданими сторонами, позивачка ОСОБА_1 на момент укладання договору дарування 30 травня 2012 була ознайомлена з усіма його умовами, наслідками укладання, про що їй неодноразово роз'яснював нотаріус, що їй було зрозуміло. Укладання договору дарування проводилось з ініціативи позивачки, яка розуміла значення прав та обов'язків сторін за цим договором, що являється предметом договору дарування.

Зокрема, наміри позивачки відчужити квартиру на користь ОСОБА_2 також підтверджується раніше виданим на її ім'я заповітом від 08 квітня 2005 року, з огляду на який ОСОБА_1 на випадок її смерті заповідала саме ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_2.

Укладання договору дарування позивачка підтверджує у своєму позові. Як зазначає позивачка єдиною підставою для визнання договору дарування недійсними є не виконання відповідачем взятих на себе «обіцянок» перед його укладання, що не може визнаватися помилкою при укладанні договору дарування.

Частиною 2, 4 статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснюючи особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченню сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожен має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. З огляду на ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб зазначений законами України.

Виходячи з вищенаведеного можливо дійти до висновку, що позивачка на час укладання договору не помилялася щодо вчинення нею правочину 30 травня 2012 року, доказів на підтвердження укладання нею договорів дарування внаслідок помилки суду вона не надала. Крім того, на думку суду спосіб захисту, вибраний позивачем при подачі позову та зверненні до суду не вірний, що являється підставою для відмови у задоволенні позову в частині визнання договору дарування недійсним.

Суд не бере до уваги показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, оскільки дані свідки вказали на ті обставини, які не відносяться до суті розгляду даного предмету спору.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 3, 7, 10, 11, 27, 31, 57, 60, 88, 223, 257 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 717, 727 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.А. Борисов