Справа № 367/7871/14 Головуючий у І інстанції Линник В.Я.
Провадження № 22-ц/780/1743/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 18 14.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

при секретарі : Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євразіябуд трейд» про захист прав споживача, визнання майнових прав на об'єкт фінансування, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 14 вересня 2013 року між ним та ТОВ «Євразіябуд Трейд» було укладено попередній договір Є/ІІІ-3-90, за умовами якого позивач оплачує нерухоме майно, яке має отримати в майбутньому, а саме двохкімнатну квартиру № 90 на шостому поверсі загальною площею 57,4 кв. м. у житловому будинку АДРЕСА_1 (будівельна адреса). В оплату за нерухоме майно до оформлення основного договору покупець сплачує продавцю загальну суму (аванс) у гривнях, що дорівнює 48 790 дол. США. Вказує, що належним чином виконував умови договору, а саме сплачував кошти в повному об'ємі, однак на момент подачі позову відповідачем не виконуються умови договору в частині здачі об'єкта нерухомості в експлуатацію, він уникає усних та письмових відповідей на запитання щодо завершення будівництва та введення об'єкта в експлуатацію. ОСОБА_2 вважає себе добросовісним інвестором за договором, який на виконання умов договору здійснив фінансування об'єкту інвестування, тому просив суд визнати за ним майнові права на об'єкт договору - двохкімнатну квартиру № 90 на шостому поверсі загальною площею 57,4 кв. м. у житловому будинку АДРЕСА_1 (будівельна адреса).

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач, через представника за довіреністю ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що суд безпідставно стягнув з його довірителя судовий збір, не врахувавши, що йдеться про захист його прав як споживача. Крім того, суд застосував норми права, зокрема ст.ст. 328, 331, 392 ЦК України, які не регулюють спірних відносин.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено лише попередній договір, щодо укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу нерухомості, який не породжує у позивача ніяких прав, в тому числі майнових на об'єкт нерухомості.

При цьому суд керувався тим, що сплачені за попереднім договором кошти є авансовим платежом і лише передумовою укладання основного договору, а відтак не породжують у позивача ніяких майнових прав на предмет купівлі-продажу.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Євразіябуд Трейд» було укладено попередній договір Є/ІІІ-3-90. Відповідно до умов договору сторони зобов'язалися в майбутньому, в строк кінець І-го кварталу 2015 року за умови внесення повної оплати ОСОБА_2 вартості квартири або не пізніше 30 днів після внесення повної оплати вартості квартири, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді двохкімнатної квартири № 90 на шостому поверсі загальною площею 57,4 кв. м. у житловому будинку АДРЕСА_1 (будівельна адреса), на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до розділу 2 попереднього договору, до оформлення основного договору ОСОБА_2 зобов'язався сплатити ТОВ «Євразіябуд Трейд» аванс у гривнях, що дорівнює 48 790 доларів США, який відповідає вартості квартири. При цьому частина авансу в розмірі 33 445 дол. США мала бути сплачена не пізніше трьох банківських днів після дати підписання цього догвоору, а решту авансу в сумі 15 345 дол. США він повинен був сплатити починаючи 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2016 року включно рівними частинами, але не менше ніж 426,25 дол. США щомісяця.

Цього ж дня сторонни уклали додаткову угоду № 1 до договору Є/ІІІ-3-90, в якій погодили змінити лише порядок взаєморозрахунків.

Права і обов'язки сторін визначені у розділі 4 договору. Зокрема товариство як продавець зобов'язалися підготувати до укладання основого догвору необхідні документи, укласти нотаріально посвідчнений договір квартири із певними характеристиками (у певному стані готовності). ОСОБА_2 як покупець зобов'язався провести розрахунки із продавцем у встановениі договором строки, з'явитися у зазначене продавцем місце, день і час для укладення догвоору купівлі-продажу, укласти договір на утримання будинку.

Згідно п. 5.8. попереднього договору у випадку неукладення основного договору з вини продавця, товариство повертає всі сплачені покупцем кошти упродовж трьох місяців із дня отримання вимоги про повернення коштів від покупця.

Згідно п. 5.9. попереднього договору у разі неукладення основного договору з вини покупця, продавець має право звернутися до суду із вимогою про зобов'язання покупця до примусового укладення догвоору або повернути фактично отримані від покупця кошти, стягнувши із останнього штраф в розмірі 10 % від суми отриманих коштів.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо укладання в майбутньому договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості у вигляді квартири, а сплачені кошти є авансовим платежем за попереднім договором і не тягнуть виникнення майнових прав на об'єкт нерухомості, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те що суд безпідставно стягнув із позивача судовий збір на користь держави з огляду на те, що має місце захист прав споживача, необгрунтовані, оскільки з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник у зв'язку із укладенням попереднього договору щодо укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу нерухомого майна. Отже спір виник із договірних зобов'язань і не пов'язаний із захистом прав позивача у якості споживача, як помилково вважає останній.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно послався у рішенні на ст.ст. 328, 331, 392 ЦК України безпідставні, адже пред'являючи позов ОСОБА_2 на обгрунтування своїх вимог посилався саме на вказані норми, а тому суд правомірно надав їм оцінку у рішенні.

Надуманими є доводи апелянта про те, що укладений договір є інвестиційним, поскільки попередній договір не відповідає вимогам Закону України «Про інвестиційну діяльність» і не містить обов'язків вказаних у законі, на що послався суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову.

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» дозволяє дійти висновку про те, що майнове право - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Виконання зобов'язань за угодою пайової участі у фінансуванні будівництва житлового будинку свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт.

Таким чином докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Поруч з цим відхиляючи апеляційну скаргу колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідченя договору такий договір є нікчемним. Згідно ст. 216 ЦПК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

Зважаючи, що при укладенні 14 вересня 2013 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Єарзіябуд трейд» попереднього договору про придбання в майбутньому квартири, сторонами не були додержані вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, такий договір є нікчемним, а відтак ніяких прав і обов'язків за вказаним договором у сторін не виникло.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: