Номер провадження: 22-ц/785/715/15
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т.В.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу.

Позивачі зазначали, що за договором позики від 27.11.2006р. передали відповідачам 40 000 доларів США зі строком повернення 01.09.2007р. та сплатою 24% річних. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2012р. їх позов задоволено частково та стягнуто з відповідачів на їх користь по 116 180 грн. 42 коп., а також судові витрати по 976 грн. 66 коп.

Оскільки до теперішнього часу рішення не виконано, тому позивачі просять стягнути з відповідачів на їх користь передбачені договором 24% річних та ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми основного боргу 19 861,75 доларів США, що складає 21004,06 доларів США та еквівалентно 167885,45 грн., тобто по 55 961,82 грн. з кожного з них.

Справа розглянута у відсутності відповідачів.

Рішенням суду від 22.01.2014р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних частках 167 885,45 грн., тобто по 55 965,82 грн. з кожного на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне дослідження судом обставин справи, порушення судом норм матеріального права, та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У запереченнях на апеляційну скаргу, позивачі просять рішення суду змінити та стягнути з відповідачів на їх користь в рівних частках 21 004,06 дол. США з конвертацією вказаної суми в національну валюту України по курсу НБУ на день здійснення платежу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі у відповідності до положень ст. ст. 625 та 1048 ЦК України мають право на одержання від відповідачів процентів в розмірі 24% від неповернутої суми позики та 3% річних від простроченої суми за період з 01.12.2009р. по 01.11.2013р.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що між сторонами 27.11.2006р. було укладено договір позики, відповідно до якого позивачі передали, а відповідачі отримали 40 000 доларів США під 24% річних і зобов'язалися повернути позичені суми після 01.09.2007р.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2012р. їх позов задоволено частково та стягнуто з відповідачів на їх користь по 116 180 грн. 42 коп., а також судові витрати по 976 грн. 66 коп.

Вказаними судовими рішеннями визнано наявність договору позики на зазначених в розписці умовах, залишок основної заборгованості станом на 01.12.2009р. становить 19861,75 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків 23760,98 грн, що в сумі було еквівалентно 348 541,25 грн та стягнуто з відповідачів по 116 180,42 грн.

При прийнятті рішення суд погодився з наданим позивачами розрахунком боргу станом на 01.12.2009р.

Відповідачами не оспорюється і це підтверджується листом відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції від 05.12.2013р. про те, що на даний час рішення апеляційного суду від 19.01.2012р. не виконано.

За наявності таких даних суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що між сторонами існують грошові зобов'язання за договором позики, укладання якого, його умови та залишок неповернутої суми позики станом на 01.12.2009р. становить 19861,75 доларів США і підтверджені рішенням суду від 19.01.2009р., що набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одерження процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" роз'яснив, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи справу, суд першої інстанції обгрунтовано керувався зазначеною постановою Пленуму, оскільки кредитні відносини є подібними за змістом спірним відносинам позики.

Наявність судового рішення від 19.01.2012р. у відповідності до положень глави 5 ЦК України не є підставою для припинення зобов'язання.

Висновок суду першої інстанції про те, що оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог 526, 599 ЦК України, то воно продовжує існувати - є правильним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачі повинні сплатити позивачам заборгованість за договором позики від 27.11.2006р. в розмірі 24% за користування кредитом та 3% за прострочення виконання грошового зобов'язання від суми 19 861,75 доларів США за період з 01.12.2009р. по 01.11.2013р., що складає згідно наданого позивачами розрахунку 21 004,06 доларів США та еквівалентно 167 88705,45 грн. за курсом НБУ на час прийняття рішення (7,993 грн. за 1 дол. США), а/с. 9.

Відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як видно з рішення суду першої інстанції, суд, враховуючи тривалий розгляд попередньої цивільної справи - з 22.06.2009р. по 19.01.2012р. та в порядку касаційного провадження - до 24.04.2013р., визнав причини пропуску строку позовної давності поважними та правильно захистив порушене право позивачів.

Та обставина, що суд помилково вважав, що строк позовної давності в межах трирічного строку перед зверненням з позовом до суду не сплив, та що визнав поважними причини пропуску строку позовної давності лише відносно періодичних платежів за період з 01.12.2009р. по 01.10.2010р. сама по собі не може бути підставою для скасування законного і обгрунтованого рішення, за яким суд правильно поновив позивачам пропущений з поважних причин строк позовної давності та захистив їх порушене право.

Доводи апеляційної скарги про те, що по справі позовна давність за правилами ст. 264 ЦК України перервалася є помилковими.

Як вже було зазначено рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012р позов позивачів про стягнення з відповідачів заборгованості за цим договором позики задоволено частково і тому у цьому випадку перебіг строку не має значення, оскільки цей строк вже не є позовним.

Крім того, на думку колегії суддів, оскільки право на стягнення заборгованості за вказаним договором позики на суму 167 885,45 грн. за період до 01.12.2009р., та процентів за користування кредитом й процентів за прострочення грошового зобов'язання за період з 01.12.2009р. по 01.11.2013р. є різними правами і щодо кожного з них спливає різна (окрема) позовна давність, а переривання позовної давності за одним з них не перериває перебігу строку давності за іншим.

Суд у відповідності до положень ст.11 ЦПК України вирішив позовні вимоги позивачів. Таких позовних вимог, що зазначені у запереченнях, позивачами не пред'являлося, тому ці їх доводи є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги вищевикладених висновків не спростовують, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області: В.Ф. Парапан

Р.Д.Громік

В.О.Панасенков