№2-1209/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року Солом'янський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.

при секретарі - Загородній І.С.,Слепусі О.П., Глушко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в жовтні 2014 р. звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 323725,0 грн., пені 705073,05 грн., інфляційні нарахування у розмірі 44026,60 грн., відсотків в розмірі 252505,50 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 07.07.2011 р. з відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідачу передано грошову суму в розмірі 199287,50 грн., що станом на день укладення договору становило 25000 доларів США. Даний факт підтверджується заявою, яка підписана відповідачем 07.07.2011 р. та засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З.

Згідно умов договору позики відповідач зобов»язався повернути суму позики до 07.10.2011 р. Відповідач в зазначений в договорі строк борг не повернув та не сплатив відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 2% на місяць, що передбачено п.4 договору.

Пунктом 8 договору передбачено, що позичальник в разі несвоєчасного повернення позики відповідно до ст.625 ЦК України зобов»язаний сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,2% з простроченої суми за кожен день прострочки. Неустойка за період з 07.10.2011 по 30.09.2014 р. становить 705073,05 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 25000 доларів США, відсотки за користування позикою в розмірі 22500 доларів США, пеню в розмірі 18300 доларів США, згідно курсу Національного банку України на день оплати в гривнях, з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що з позивачем 07.07.2011 р. було укладено договір позики, відповідно до умов договору він отримав в позику 199287 грн. 50 коп. про що написав заяву. В зазначений в договорі строк 07.10.2011 р. борг не повернув, але зобов»язується сплатити заборгованість за договором.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 07.07.2011 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено у письмовій формі договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 199287 грн. 50 коп., що за курсом Національного банку України на дату укладення цього договору становить 25000 доларів США, строком до 07.10.2011 р.

В пункті 2 договору зазначено, що грошові кошти в сумі 199287 грн. 50 коп. передані позикодавцем та одержані позичальником під час підписання договору.

Про отримання грошових коштів в сумі 199287 грн. 50 коп. відповідач ОСОБА_2 07.07.2011 р. власноруч написав заяву, яка засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З.

Пуктом 4 договору передбачено, що за користування грошовими коштами встановлюються проценти в розмірі 2 (два) відсотки місячних.

Пунктом 8 договору передбачено, що позичальник в разі несвоєчасного повернення позики відповідно до ст.625 ЦК України зобов»язаний сплатити позикодавцю грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,2% з простроченої суми за кожен день прострочки.

Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-63цс13 про перегляд ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 грудня 2012 року у справі про стягнення боргу за договором позики вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Враховуючи те, що 07.07.2011 р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено у письмовій формі договір позики, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договорів та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

У відповідності до змісту п.1 договору, сторонами визначена сума позики в національній валюті - 199287,5 грн. Отже, наявний у матеріалах справи договір позики свідчить про те, що гроші в сумі 199287,5 грн. були передані ОСОБА_2 у борг, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України відповідачем надана заява на підтвердження укладення договору позики і його умов.

Відтак, з урахуванням зазначених норм закону та умов укладеного між сторонами договору, поверненню позивачу підлягає сума позики, отримана відповідачем - 199287,5 грн.

Твердження позивача щодо необхідності повернення грошових коштів в національній валюті, в сумі що еквівалентна 25000 дол. США, спростовуються змістом укладеного між сторонами договору, яким встановлено факт отримання відповідачем коштів в національній валюті, а тому зазначення еквіваленту отриманих ним коштів до іноземної валюти, по справі правового значення не має.

У відповідності до положень ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України предметом договору позики є зобов'язання позичальника повернути позикодавцю грошові кошти ( суму позики ) у такій самій сумі, яку передано у власність.

Норми ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України є спеціальними для застосування щодо правовідносин, які виникають з договору позики, і вони встановлюють інший порядок визначення суми, що підлягає сплаті у гривнях у такій же сумі грошових коштів (суми позики), тому положення ч.2 ст.533 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Положеннями ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно зі статтею 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором встановлено сплату процентів у розмірі 2% на місяць, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення проценти за період з 07.07.2011 р. по 08.04.2015 р. в розмірі 179358,75 грн. = ( 199287,5 грн.х2%х45 місяців).

Пунктом 8 договору передбачено, що позичальник в разі несвоєчасного повернення позики відповідно до ст.625 ЦК України зобов»язаний сплатити 0,2% з простроченої суми за кожен день прострочки.

Суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за 1 рік в сумі 145880,28 грн. = (199287,5 грн.х0,2%х365).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати, пов"язані з оплатою судового збору в сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212 -215, 223, 294 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 530, 533, 526, 527, 549, 625, 638 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1суму позики в розмірі 199287,50 грн., відсотки в розмірі 179358,75 грн., пеню в розмірі 145880,28 грн., судовий збір в сумі 3654,0 грн., а всього стягнути 528180 (п»ятсот двадцять вісім тисяч сто вісімдесят) грн. 53 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Кушнір С.І.