АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1969/15 Справа № 182/4914/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Багрова А. Г. Доповідач - Тамакулова В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

6 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міського суду, Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

20 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання права власності за заповітом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_5 лишила заповіт, згідно якого вона заповіла йому все своє майно.

При зверненні позивача до нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва оскільки в заповіті його прізвище записано як "ОСОБА_3". Просив суд встановити факт належності йому заповіту та визнати за ним право власності на спадкове майно.

Рішенням Нікопольського міського суду, Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року позов задоволено.

Встановлено факт того, що заповіт, залишений ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3, посвідчений 25 лютого 1997 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською Ж.М., дійсно належить ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок "А" з надвірними будівлями, площею 71,4 кв. м., літню кухню-сарай "Б" площею 35,3 кв. м., підвал "В" площею 14,0 кв. м., гараж "Г" площею 28,0 кв. м., вбиральню "Е" 1 шт., спорудження огорожі, водопроводу, замощень, що знаходиться у АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5.

Додатковим рішенням Нікопольського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 24 грудня 2014 року доповнено рішення Нікопольського міськрайонного суду, Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року стосовно стягнення судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі по 121 грн.80 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 513 грн.41коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 513 грн.41коп.(а.с.91-92).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність та недоведеність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд зазначав, що відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті ( ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 10).Після її смерті відкрилася спадщина яка складається з житлового будинку з надвірними побудовами АДРЕСА_1 (а.с. 7-8). За життя ОСОБА_5 лишила заповіт яким заповіла все належне їй майно позивачу (а.с. 9).

Після смерті матері позивач спадщину прийняв фактично шляхом проживання у спадковому будинку та користуванням речами померлого.

При зверненні позивача до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, оскільки в заповіті його прізвище помилково вказано як "ОСОБА_3" (а.с. 17).

Факт того, що в заповіті було допущено помилку підтверджується самим письмовим доказом - заповітом(а.с.9).

Враховуючи те, що позивач від прийняття спадщини не відмовився, прийняв спадкове майно фактично, а перепоною для отримання спадщини є неправильне написання його прізвища в заповіті, суд першої інстанції обґрунтовано діййшов до висновку про встановлення факту, що заповіт залишений ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3 дійсно належить ОСОБА_3 та визнав право власності за позивачем на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5

Однак, правильно встановивши фактичні обставини по справі, при ухваленні рішення суд помилково послався на норми матеріального права - ч. 1 ст. 1220 та ч. 1 ст. 1223 ЦК України, бо ці норми діють з 1 січня 2004 року і застосовуються до правовідносин які виникли після вказаної дати.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.10), спірні правовідносини виникли ІНФОРМАЦІЯ_1- часу смерті спадкодавця ОСОБА_5

25 лютого 1997 року вона склала заповіт на свого сина -позивача по справі ОСОБА_3(а.с.9) та заповіла йому все своє майно.

Відповідно до вимог ч.1 ст.534 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його( не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох, або всіх спадкоємців за законом.

Згідно вимог пункту 1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1/ якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

2/ якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач як на час смерті спадкодавця, так і протягом шести місяців з дня відкриття спадщини проживав у спадковому будинку та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.Тому він вважається таким, що своєчасно прийняв спадщину.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів вважає за необхідне змінити обґрунтування оскаржуваного рішення суду в частині застосування норм матеріального права.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, встановленим обставинам і матеріалам справи. Згідно довідки квартального комітету №23 позивач ОСОБА_3 постійно проживав зі своєю матір'ю до дня її смерті (а.с.53), що свідчить про наявність достатніх письмових доказів для прийняття спадщини позивачем після смерті матері.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження позовних вимог є необґрунтованими, протирічать встановленими судом обставинам і матеріалам справи та письмовому доказу - довідці квартального комітету.

Інші доводи скарги є формальними, не впливають на правильність ухваленого рішення суду, не спростовують правильність висновків у рішенні, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.Доводи, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і скасування правильного рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити обґрунтування рішення Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про встановлення факту, визнання права власності в частині застосування норм матеріального права. В іншій частині рішення Нікопольського міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О.

С у д д і: Болтунова Л.М.

Козлов С.П.