Справа № 496/1917/13-ц
Провадження № 2/496/24/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Біляївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Калінюка Р.Б.,

при секретарі - Квашенко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове нерухоме майно у порядку спадкування за законом як за спадкоємцем четвертої черги за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який згодом було уточнено до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати факт проживання однією сім'єю з спадкодавцем не менше п'яти років до відкриття спадщини, та визнати право власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом як спадкоємцем четвертої категорії.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_3, який з 1987 року перебував у зареєстрованому шлюбі з її матір'ю ОСОБА_4, померлою у 2009 році. Вони, як подружжя, володіли на праві загальної сумісної власності житловим будинком з господарським будівлями АДРЕСА_1, розташованим на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0.20 га. Її мати, ОСОБА_4, 11.10.2007 року подарувала їй свою половину вищевказаного житлового будинку на земельній ділянці розміром 0.20 га. Після оформлення договору дарування їй 1/2 частини житлового будинку, даний житловий будинок став загальною частковою власністю з рівними частками вітчима та її. Після смерті вітчима, відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями на не приватизованій земельній ділянці розміром 0.10 га. Спадкоємцями першої черги за законом на дану спадщину являються відповідач син спадкодавця ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_5. Але вони, знаючи про смерть свого батька, у встановлений строк не звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, не виконали жодної встановленої Законом дії, яка б свідчила про прийняття ними спадщини, тому вони втратили право на спадкування. Також позивачка зазначає, що вона, як близька для спадкодавця людина, яку він виховував з дитинства як доньку разом з її матір'ю ОСОБА_4, безвиїзно і безперервно, більше 20-ти років жила з ним однією сім'єю до дня його смерті, тому являється спадкоємцем 4-ї черги за законом згідно ст. 1264 ЦК України. ОСОБА_3 багато років до смерті тяжко хворів, був непрацездатним не тільки за віком, а і інвалідом 2-ї групи, до смерті переніс два інсульти і знаходився в безпорадному стані, тому проживаючи разом з ним у вищевказаному будинку, вона постійно доглядала, опікувалась ним, надавала матеріальну, іншу саму різноманітну необхідну допомогу, в т.ч. по веденню домашнього господарства. Також вона зверталась до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину, але 15.04.2014 року листом приватного нотаріуса у видачі свідоцтва їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивачки просив суд позов задовольнити з підстав, викладених у ньому, при цьому посилався на докази, що містяться в матеріалах справи.

Від відповідача до суду надійшов лист про розгляд справи за його відсутності (а.с.81).

Вислухавши представника позивачки, позивачку, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 16.02.2011 року Виконавчим комітетом Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області, про що 16.11.2011 року в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис №04 (а.с.82).

Після його смерті відкрилась спадщина, а саме на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями на присадибній земельній ділянці розміром 0.10 га. Вищезазначений будинок належав померлому на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 на житловий будинок, виданого 12.04.2007 року Василевською сільською радою Біляївського району Одеської області (а.с.14).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був вітчимом ОСОБА_1, оскільки він перебував у зареєстрованому шлюбі з матір'ю позивачки ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, виданим Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області, про що зроблено відповідний запис №28 (а.с.8).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області, про що в книзі реєстрації народжень зроблено запис №87 (а.с.6).

Згідно довідки № 641 від 30.11.2012 року, виданої Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області померлий ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Як вбачається із копії паспорту на ім'я ОСОБА_1 серії НОМЕР_5, виданого Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 21.04.2005 року, позивачка з 19.12.1995 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно довідки № 642 від 30.11.2012 року, виданої Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області ОСОБА_1 дійсно проживала з 1987 року з померлим ОСОБА_3 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснювала його догляд як інваліда ІІ групи за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11). Вказана інформація про сумісне проживання позивачки з померлим ОСОБА_3 зазначена також в довідці № 638 від 30.11.2012 року (а.с.13).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 11.10.2007 року подарувала ОСОБА_1, належну їй половину вищевказаного житлового будинку на земельній ділянці розміром 0.20 га, що підтверджується договором дарування, посвідченим 11.10.2007 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області, за р.№ 2-6066 (а.с.9).

Також судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2, звертався до суду із позовом до Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини для подання заяви про прийняття спадщини та рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.07.2013 року в позові йому було відмовлено (а.с.45-46) та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.10.2013 року рішення Біляївського районного суду Одеської області було залишено без змін (а.с.47-49).

Отже, проаналізувавши вищевказані рішення, а також лист Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області від 24.03.2015 року № 946/01-16 (а.с.84) та Інформаційну довідку зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 39965626 від 24.03.20125 року (а.с.85), суд приходить до висновку про відсутність інших, окрім позивачки, спадкоємців на вищевказане спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, як вбачається із матеріалів справи, позивачка зверталась до приватного нотаріуса Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але 15.04.2014 року листом № 148/01-16 приватного нотаріуса у видачі свідоцтва їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду (а.с.63).

Факт сумісного проживання позивачки з померлим ОСОБА_3 однією сім'єю не менше п'яти років також підтвердили в судовому засідані допитані свідки.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7, показала, що вона є другою дружиною батька позивачки. Також вона показала, що мати ОСОБА_1, ОСОБА_4, с 1987 року проживала з ОСОБА_3 та ОСОБА_1, проживала весь час разом із ними однією сім'єю до дня його смерті, вони були як батько та донька. Позивачка з ОСОБА_3 вели сумісне господарство, останні роки він сильно хворів та вона за ним доглядала, він знаходився на її утриманні. Також свідок показала, що сина померлого ОСОБА_2 вона не бачила.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_8 показала, що вона є двоюрідною сестрою позивачки. Також вона зазначила, що ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 1987 року однією сім'єю. Свідок показала, що ОСОБА_4 померла у 2009 році та після її смерті ОСОБА_1 продовжувала проживати із вітчимом, дбала про нього, надавала допомогу аж до його смерті. Щодо відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, свідок пояснила, що вони були як батько та донька.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 показала, що вона знайома з сім'єю ОСОБА_3 з 1989 року. Членами вказаної сім'ї були ОСОБА_10, ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_11. Останні п'ять років життя ОСОБА_3 позивачка проживала з ним однією сім'єю як батько та дочка, вели сумісне господарство. Коли ОСОБА_3 хворів, позивачка йому допомагала.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України встановлено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином судом на підставі письмових доказів та показів свідків встановлено факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім'єю з 1987 року до дня його смерті.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Аналіз вказаної норми права у сукупності з встановленим судом фактом постійного проживання позивачки з ОСОБА_3, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю з 1987 року до дня його смерті, дозволяє суду дійти висновку про можливість визнати її спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_3, як таку, що проживала зі спадкодавцем однією сім'єю п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі того, що судом встановлено факт постійного проживання позивачки з ОСОБА_3 померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім'єю з 1987 року до дня його смерті, враховуючи положення ст.1268 ЦК України, суд приходить до висновку про прийняття позивачкою спадщини після смерті ОСОБА_3

Також суд, з'ясувавши та встановивши вищезазначені факти та проаналізувавши їх у сукупності, дійшов до висновку про можливість визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, з господарськими будівлями на присадибній земельній ділянці розміром 0.10 га, після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 63, 212-215, 256 ЦПК України, ст.ст.1216, 1220, 1264, 1268 Цивільного кодексу Української, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до відкриття спадщини, визнання права власності на спадкове нерухоме майно у порядку спадкування за законом як за спадкоємцем четвертої черги за законом - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3 не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, з 1987 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем четвертої черги за законом, право власності на спадкову 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, з господарськими будівлями на присадибній земельній ділянці розміром 0.10 га.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Біляївського районного

суду Одеської області Р.Б.Калінюк