Номер провадження 2/754/453/15
РІШЕННЯ

Іменем України

27.03.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.,

при секретарі Чернишовій А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання правочинів фіктивними та застосування реституції,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання правочинів фіктивними та застосування реституції. В обґрунтування зазначеного позову вказала на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2012 року стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на її користь суму боргу в розмірі 137753 грн. 13 коп. В ході виконання вказаного рішення суду державним виконавцем вжитими заходами стягнути кошти не виявилось можливим, оскільки у відповідача ОСОБА_2 на даний час не виявлено жодного рухомого та нерухомого майна. Під час зазначеного судового спору було достовірно відомо, що транспортний засіб легковий автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY» номер кузова НОМЕР_1 державний номерний знак «НОМЕР_3» належав відповідачу. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01.11.2012 року було накладено арешт на зазначене рухоме майно, але його не було виконано, оскільки воно вже не було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 Використавши своє право витребувати докази до пред'явлення позову, позивачка звернувшись до Шевченківського районного суду м. Києва отримала достовірну інформацію про те, що дійсно відповідач ОСОБА_2 отримавши копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва про відкриття провадження від 17.08.2012 року разом з позовною заявою та додатками, з метою зробити не можливим виконання в майбутньому рішення суду про стягнення з нього грошових коштів, вдався до переоформлення всього належного йому на той момент рухомого та нерухомого майна на свого сина - ОСОБА_3 шляхом укладення фіктивних договорів дарування. 02.09.2012 року відповідач ОСОБА_2 зняв з обліку належний йому автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY» номер кузова НОМЕР_1 державний номерний знак «НОМЕР_3». Того ж дня автомобіль не змінюючи номерних знаків було перереєстровано на відповідача ОСОБА_3 10.09.2012 року відповідач ОСОБА_2 уклав договори дарування щодо належного йому нерухомого майна, а саме: ? частки квартири АДРЕСА_1 та гаражний бокс № НОМЕР_4 в ГБК «Райдужний», який розташований в м. Києві по вул. Гаражній, 1-А.

Позивачка - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд визнати недійсними як фіктивні правочини: договір дарування ? частки квартири № АДРЕСА_1 та договір дарування гаражного боксу № НОМЕР_4 в ГБК «Райдужний», який розташований в м. Києві по вул. Гаражній, 1-А, що були укладені 10.09.2012 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, застосувавши принцип реституції та повернувши сторони в попередній стан.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Суду пояснив, що відповідно до укладених оспорюваних договорів дарування дійсно подарував своєму сину частину квартири та гаражний бокс, про що вже давно обіцяв йому. Після вчинення договорів дарування змінив місце проживання у зв'язку з розлученням, та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Дарував майно сину за добровільним волевиявленням, виконуючи свою попередню обіцянку та з метою настання реальних правових наслідків, передбачених саме договором дарування. Вказав, що борг за рішенням суду постійно відшкодовує шляхом перерахування позивачці коштів по мірі їх наявності, так, як не має постійної роботи та доходу.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, хоча належно повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки. За таких обставин, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, діючий на підставі договору від 16.02.2015 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, а оспорюванні договори дарування від 10.09.2012 року укладеними у відповідності до норм діючого законодавства. Крім того, звернув увагу на те, що після укладення вищевказаних договорів дарування відповідач ОСОБА_2 змінив місце проживання та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач ОСОБА_3 зареєстрований і проживає в подарованій квартирі, користується гаражним боксом для власних потреб та несе відповідні витрати на нього за власний рахунок. Вказував на те, що зазначені обставини безспірно свідчать про те, що договори дарування не є фіктивними, а спрямовані на реальне настання правових наслідків, зумовлених ними. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши доводи позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України підставами позову, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги.

При вирішенні справи суд враховує підставу та зміст позовних вимог викладених в позовній заяві.

Із тексту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду позивачки з позовом було те, що укладені відповідачами 10.09.2012 року договір дарування ? частки квартири № АДРЕСА_1 та 10.09.2012 року договір дарування гаражного боксу № НОМЕР_4 в ГБК «Райдужний», який розташований в м. Києві по вул. Гаражній, 1-А, спрямовані, як вважає позивачка, не на настання реальних правових наслідків, а на ухилення від виконання рішення суду, тому спірні договори є фіктивними і підлягають визнанню недійсними.

Отже, предметом позову є визнання недійсними у зв'язку з їх фіктивністю договору дарування ? частки квартири № АДРЕСА_1 та договору дарування гаражного боксу № НОМЕР_4 в ГБК «Райдужний», який розташований в м. Києві по вул. Гаражній, 1-А, з підстав того, що вони вчинені без наміру створення правових наслідків.

У відповідності до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В ч.ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України передбачено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунку.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року зазначено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, у тому числі у разі його реєстрації. У зв'язку з цим позивач, який звертається із вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Також для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києві від 17.08.2012 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, внаслідок ДТП (а.с.6).

В ході розгляду зазначеної вище справи ухвалою апеляційного суду м. Києві від 01.11.2012 року був накладений арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_2 - автомобіль НОМЕР_2 (а.с.13).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2012 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, внаслідок ДТП задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 134389 грн. 60 коп., моральну шкоду у сумі 2000 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1363 грн. 89 коп. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 9200 грн. 00 коп., моральну шкоду у сумі 2000 грн. витрати по сплаті судового збору у сумі 214 грн. 60 коп. (а.с.8-11).

Як вбачається із постанови старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві від 11.12.2013 року ВП № 36947672 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-74440 виданого Дарницьким районним судом м. Києва 13.02.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 137753 грн. 19 коп. вжитими державним виконавцем заходами стягнути грошові кошти не виявилося можливим (а.с.12).

Як вбачається з копії листа УДАІ ГУМВС України в м. Києві від 16.05.2014 року № 10/9380 02.09.2012 року громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернувся із заявою про зняття з обліку автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY» № куз. НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_3. Станом на 15.05.2014 року згідно інформаційно пошукової бази ДАІ власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN CADDY» № куз. НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_3, є громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 02.09.2012 року видано ВРЕВ № 6 м. Києва (а.с.15).

Відповідно до копії листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майно від 13.05.2014 року № НОМЕР_6 гаражний бокс № НОМЕР_4 у ГБК «Райдужний» по вул. Гаражній, 1-А на праві власності був зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05.10.2007 року. Від ОСОБА_2 право власності на гаражний бокс перейшло і зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 10.09.2012 року. ? частка квартири АДРЕСА_1, на праві власності була зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору міни, посвідченого 10.09.2012 року. Від ОСОБА_2 право власності на ? частку квартири перейшло і зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 10.09.2012 року (а.с.18).

10.09.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Середою В.Г., реєстровий номер № 3605. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняв в дар від свого батька ? частку вказаної квартири (а.с.19,20).

10.09.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування гаражного боксу, відповідно до якого ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_3 належний йому на праві власності гаражний бокс № НОМЕР_4 в ГБК «Райдужний» у м. Києві по вул. Гаражна, 1-А (а.с.21,22).

Згідно даних довідки Форми - 3 № 578 від 04.03.2015 року, виданої ЖЕК № 403 в квартирі за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані: відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (прописаний по даному адресу 16.04.2013 року) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с 8).

Зазначені вище обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 уклавши з ОСОБА_3 договори дарування щодо належного йому нерухомого майна, а саме: ? частки квартири та гаражного боксу вчинив реальний правочин, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у дар нерухоме майно - ? частку квартири та гаражний бокс, які на момент вчинення договорів під забороною чи арештом не перебували, тому такі правочини не можуть бути визнані фіктивними. Факт прийняття дарунку підтверджується листом Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майно, відповідно до якого право власності на ? частку квартири АДРЕСА_4, перейшло і зареєстровано за ОСОБА_3 Від ОСОБА_2 право власності на гаражний бокс № НОМЕР_4 у ГБК «Райдужний» по вул. Гаражній, 1-А перейшло і зареєстровано за ОСОБА_3

Таким чином, оформлення права власності обдарованим свідчить про реальність укладеного правочину, тому відсутні підстави для визнання недійсним цих договорів у зв'язку із їх фіктивністю.

Позивачкою доказів того, що в момент вчинення договору дарування частки квартири та договору дарування гаражного боксу у сторін договору були відсутні наміри створити юридичні наслідки та в діях обох сторін договору була присутня ознака фіктивності, суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, на час укладення 10.09.2012 року договору дарування частки квартири та 10.09.2012 року договору дарування гаражного боксу справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП знаходилася на розгляді в Дарницькому районному суді м. Києва і рішення по справі прийнято не було. Рішення Дарницького районного суду м. Києва про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП ухвалено значно пізніше оскаржуваних договорів дарування.

Крім того, наявність на розгляді в суді справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, саме по собі не впливає на визначення фіктивності договору з ОСОБА_3 і не може бути перешкодою для реалізації власником правомочностей щодо своєї власності.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За таких обставин суд вважає, що обставини, на які посилається позивачка, не свідчать про те, що договори дарування були фіктивними та укладалися без наміру створити правові наслідки. Позивачкою не доведено також, що саме діям обох сторін властива ознака фіктивності (що обидві сторони діяли лише для вигляду). В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відсутності у сторін наміру створити правові наслідки укладеного правочину, які обумовлювалися цим правочином.

Таким чином, суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивачки ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання правочинів фіктивними та застосування реституції та про відсутність правових підстав для задоволення вказаного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 119, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 215, 234, 717, 722, 628 ЦК України, ПостановоюПленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання правочинів фіктивними та застосування реституції - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Таран