Номер провадження: 22-ц/785/262/15
Головуючий у першій інстанції Гайда-Герасименко О.Д.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Цюри Т.В., Сидоренко І.П.

при секретарі - Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2014 року у справі за скаргою ОСОБА_2, зацікавлена особа - Відділ державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, на постанову державного виконавця,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Дьяченко Н.І. відділу ДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області від 30.01.2014 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1/333, виданого 19.04.2011 року Б-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 20 000 гривень, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Дьяченко Н.І. відділу ДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області від 30.01.2014 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1/333, виданого 19.04.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу у сумі 8 614,80 гривень, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а. с. 1-3).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2014 року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця - відмовлено (а. с. 107-110).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою його заяву задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права (а. с. 112-116).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_2, виходив з того, що державний виконавець Дьяченко Н.І., приймаючи рішення про винесення постанов про закінчення виконавчого провадження від 30.01.2014 року ВП № 27353301 та від 30.01.2014 року ВП № 27353504 з виконання вимог двох виконавчих листів № 1-333, виданих 19.04.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 8 614,80 гривень, не порушувала вимог чинного законодавства, діяла в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що 01.07.2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровським міськрайонного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 27353301 про примусове виконання виконавчого листа № 1-333, виданого 19.04.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень на підставі вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2010 року (а. с. 28, 34).

В той же день 01.07.2011 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 27353304 про примусове виконання виконавчого листа № 1-333, виданого 19.04.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 8 614,80 гривень на підставі вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2010 року (а. с. 41, 46).

У добровільному порядку виконавчий документ боржником не виконано. У ДВС було відкрито виконавчі провадження № 96/7 про стягнення з ОСОБА_3 боргу, у зв'язку з чим старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровським міськрайонного управління юстиції була винесені постанови № 568/7 та № 569/7 від 08 липня 2011 року про об'єднання у зведене виконавче провадження за № 568/7, № 569/7 виконавчі проваджень за № 96/7 про стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 20 000 гривень на користь ОСОБА_2 та про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 8 614,8 гривень на користь ОСОБА_2 (а. с. 54, 55).

30.01.2014 року виконавчі провадження ВП № 27353301 та ВП № 27353504 про примусове виконання двох виконавчих листів № 1-333, виданих 19.04.2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень та стягнення матеріальної шкоди у розмірі 8 614,80 гривень закінчені на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" (а. с. 5, 6).

Закінчуючи виконавче провадження у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець керувався тим, що вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин, процесуального правонаступництва не допускають, оскільки обов'язки боржника у виконавчому провадженні виникли згідно вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у відношенні громадянина ОСОБА_3 та не можуть входити до складу спадщини, оскільки тісно пов'язані з особою суб'єкта.

Проте, така позиція державного виконавця не кореспондується з приписами закону.

Так, за змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

Положеннями ч. 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Оскільки боржник ОСОБА_3 помер, то відповідати перед ОСОБА_2 на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При визначенні обсягу спадщини слід виходити з презумпції того, що права та обов'язки, суб'єктом яких був спадкодавець на час відкриття спадщини, переходять до його спадкоємців. Спростування цієї презумпції можливе лише у випадках, коли права та обов'язки є нерозривно пов'язаними з особою спадкодавця. Перелік таких прав та обов'язків, зазначених у пунктах 1 - 5 ст.1219 ЦК України, є відкритим.

Закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Ознакою немайнових прав є відсутність нерозривного зв'язку цих прав з особою попереднього носія, здатність їх переходу до правонаступників.

До складу спадщини не включається право на відшкодування шкоди, завданої спадкодавцеві каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Водночас, на спадкоємців за приписами ч. 1 ст. 1231 ЦК України покладається обов'язок відшкодувати будь-яку майнову шкоду, завдану спадкодавцем, тобто незалежно від виду зобов'язання - договірне чи не договірне.

Перехід до спадкоємців обов'язків щодо сплати компенсації моральної шкоди відповідає порядку спадкування аналогічних прав (ч. 2 ст. 1231 ЦК України). Зазначені обов'язки можуть бути успадковані за наявності таких умов: 1) прийняття судом відповідного рішення із призначенням конкретних сум до виплати кредиторові; 2) невиконання боржником (спадкодавцем) цього рішення.

Отже, при вирішенні питання про правомірність закриття державним виконавцем виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, судом не були застосовані приписи ч. 2 ст. 1231 ЦК України, якими передбачений обов'язок спадкоємця відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.

При вирішенні питання про правомірність закриття державним виконавцем виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в сумі 8 614,80 гривень мала місце неповнота дослідження обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, зокрема, не витребуваний повний текст вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2010 року по обвинуваченню ОСОБА_3 в скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України. Зі змісту вироку суду буде вбачатися правова природа матеріальної шкоди, завданої спадкодавцем ОСОБА_2, яка присуджена судом зі спадкодавця за його життя в межах кримінальної справи, що надасть, в свою чергу, можливість суду вирішити питання правонаступництва та можливості застосування обмежень, визначених ст. 1219 ЦК України, при наявності на то правових підстав.

Судова колегія вважає передчасним висновок суду першої інстанції про те, що державний виконавець закінчуючи виконавче провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" не порушувала вимог чинного законодавства, діяла в межах своєї компетенції та у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вимог цивільно-процесуального законодавства, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та передати розгляд скарги на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 2 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 грудня 2014 року - скасувати. Скаргу на постанови державного виконавця направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко