Номер провадження: 22-ц/785/2505/15
Головуючий у першій інстанції Калінюк Р. Б.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів:Панасенкова В.О.,Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих державі, -

в с т а н о в и л а:
У жовтні 2014р. військова частина НОМЕР_1 , (далі-в/ч НОМЕР_1 ) звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 у якому просила стягнути з останнього 2130 грн.

Зазначала, що майор ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 Збройних Сил України.

Перевіркою виплати премії військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 , проведеною департаментом внутрішнього аудиту та фінансового контролю південного територіального управління, та службовим розслідуванням командира в/ч. НОМЕР_2 встановлено, що у порушення ст. 32 Дисциплінарного Статуту ЗСУ та вимог роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 01.12.2011р. №248/3/9/1/65 та від 14.11.2012р. №248/39/1/187 наказами командирів підлеглих частин нагороджувалися грошової премією військовослужбовці, які мали не зняті дисциплінарні стягнення на день видання наказів про заохочення, що є порушенням вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Так, 28.04.2012р. наказом командира в/ч. НОМЕР_2 №283 майору ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення зауваження.

Таким чином, незаконна виплата премії (при наявності не знятих дисциплінарних стягнень) майору ОСОБА_1 складає 2130 грн., які він відмовляється погасити.

Виходячи з вищевикладеного, в/ч. НОМЕР_1 зазнала матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 у повному обсязі.

Справу розглянуто і відсутності сторін.

Рішенням суду від 09.12.2014р. у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

У судове засідання апеляційної інстанції позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України не є перешкодою розглядові справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що безпідставно набуті ОСОБА_1 кошти на суму 2130 грн. за правилами ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Як видно з позовної заяви позивача, він просив стягнути з відповідача суму збитку на підставі ст. 22 ЦК України, виходячи з того, що в/ч НОМЕР_1 була завдана матеріальна шкода, унаслідок незаконної виплати відповідачу премії у період проходження ним військової служби.

Так, матеріалами справи встановлено, що наказами командира в/ч. НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), у який проходив військову службу майор ОСОБА_1 , йому у 2012р. незаконно (при наявності не знятого дисциплінарного стягнення зауваження) була призначена та виплачена премія на суму 2130 грн.

Наведені обставини підтверджуються проміжним аудиторським звітом про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності в/ч. НОМЕР_1 за період з 01.01.2012р. по 01.04.2014р. та витягом із наказу командира в/ч. НОМЕР_2 від 27.06.2014р. за наслідками службового розслідування.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, послався на ст. 1215 ЦК України, якою передбачені види платежів, які не підлягають поверненню як безпідставно набуте майно.

Разом з тим, п. 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995р. № 243/95-ВР, передбачено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України лише за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків.

У цьому ж пункті Положення зазначено, що це положення визначає підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 2 вказаного Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Розділами ІІ та ІІІ зазначеного положення передбачена обмежена, повна та підвищена матеріальна відповідальність.

Відповідно до п. 19 Положення розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступень вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Тобто за вимогами вказаного Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Як видно з матеріалів справи, жодного із умов складу правопорушення, що є підставою для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності у позовній заяві позивач не обгрунтовував. Зокрема, він не зазначив та не довів відповідними доказами, яку саме шкоду та якими винними протиправними діями заподіяв відповідач.

Більш того, з матеріалів справи убачається, що відповідач не вчиняв будь-яких винних протиправних дій, пов`язаних з призначенням та виплатою премії на суму 2130 грн., він лише отримав цю премію, тому він не може нести матеріальну відповідальність за завдану в/ч. НОМЕР_1 матеріальну шкоду (збитки).

Дав оцінку доказам, що зібрані по справі, колегія дійшла висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в/ч НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди і стягнення грошової суми у відшкодування збитків.

Оскільки рішення місцевого суду ухвалено з неправильним застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення на підставі п. 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у позові з інших правових підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

У задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих державі відмовити з інших правових підстав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

Р.Д.Громік

В.О.Панасенков