Справа № 214/1542/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 березня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Горбуновій Л.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - Копайгори І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив наступне. Позивач ОСОБА_3 працював на підприємстві відповідача на посаді дробильника технологічної служби дробильної фабрики, виконував комплекс робіт по подрібненню руди на дробарках, наглядав за технічним станом обладнання. 28 липня 2005 року був звільнений з займаної посади. Під час роботи на підприємстві відповідача, ОСОБА_3, внаслідок недосконалості у технології збагачення руди, які мали місце порушень систем аспірації та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Вказана обставина підтверджується доданими Актом форми п-4 від 10 квітня 2014 року, довідкою АБ № 0005631, випискою АБ № 0003644.

Згідно Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди, спричиненої при виконанні трудових обов'язків, полягає на підприємства, що заподіяли таку шкоду. Зазначена норма також міститься у вимогах ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України.

Добросовісно відпрацювавши на підприємстві в умовах впливу шкідливих факторів 19 років, на теперішній час фактично у стані інвалідності та за умов втрати працездатності на рівні 15 відсотків, ОСОБА_3 є особою, яка відчуває моральні страждання. Це обумовлено тим, що підприємство заподіяло шкоду його здоров'ю. На теперішній час, будучі фактично у стані інвалідності, позбавлений можливості працевлаштування на високооплачувані роботи, оскільки постійне відчуття кашлю та болю у області легень змушують звертатися частіше до лікарів та купувати медикаменти, що має наслідком неможливість перебування на робочому місці та відповідно невдоволення працедавців. Навіть несприятливий мікроклімат приміщення, підвищена вологість, стають причиною того, що позивач відчуває біль у області легень та грудей. Здоров'я позивача підірвано, відновити його в повній мірі вже неможливо, на теперішній час все що можливо, це пристосуватися до наслідків професійного захворювання, намагатися жити в межах тих обмежень, які виникли внаслідок профзахворювання. Внаслідок цього позивач щоденно відчуває моральні страждання та хвилювання, оскільки наслідки отриманого профзахворювання та розвиток у майбутньому неможливо передбачити, тому позивач відчуває моральні страждання та хвилювання щодо свого здоров'я на майбутнє.

Згідно рішення Конституційного Суду України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року особам, яким встановлено стійка втрата професійної працездатності, необов'язково проведення медико-соціальної експертизи для встановлення факту заподіяння моральної шкоди.

Розмір спричиненої моральної шкоди позивач оцінює на рівні 40000 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю. Позивач на даний час продовжує хворіти, його моральні страждання продовжуються.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, виклавши свої заперечення в письмовому вигляді, наполягав на тому, що позивач працював не тільки у відповідача, а і на інших підприємствах, на яких також могла була бути завдана шкода його здоров'ю.

У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: трудова книжка (а.с.5-8), акт розслідування (а.с.9-10), виписка з акта (а.с.11), довідки (а.с.11), медичний висновок (а.с.12,13), виписка - епікриз (а.с.17,18,19,20,21,22,23,24).

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази належними, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про виникнення у позивача захворювання, характеру захворювання та його тривалості.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержання без порушення порядку, встановленого законом.

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Позивач в період з 1983 року до 2005 року працював дробильником технологічної служби дробильної фабрики, зокрема у відповідача, виконував комплекс робіт по подрібненню руди на дробарках, наглядав за технічним станом обладнання та його масло господарством. При цьому, внаслідок недосконалості технології збагачення руди, які мали місце порушень систем аспірації та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, де й отримав професійне захворювання, пов'язане з виконанням трудових обов'язків в умовах впливу шкідливих факторів, що вбачається з трудової книжки (а.с.5-8), акту розслідування (а.с.9-10).

Згідно медичного висновку лікарсько - експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 2 серпня 2012 року(а.с.12), ОСОБА_3 має хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. фаза загострення. ЛН першого - другого ступеню.

Згідно медичного висновку лікарсько - експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально- профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 7 лютого 2913 року(а.с.13), ОСОБА_3 має сидеросилікоз першої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої - другої ст., загострення середнього ступеню важкості. ЛН першого - другого ступеню.

24 травня 2013 року позивачеві первинно було встановлено 15% втрати професійної працездатності, що було підтверджено при повторному огляді 19 травня 2014 року та призначена дата переогляду 01 квітня 2016 року, що підтверджується випискою та довідками (а.с.11).

У зв'язку з отриманим професійним захворюванням позивач на протязі 2013 - 2015 років, проходив стаціонарне лікування, має скарги на задуху, кашель, головний біль та головокружіння, обру слабкість, важкість у серці, йому рекомендовано медикаментозне лікування, нагляд лікаря. Вказані обставини встановлені виписними епікризами, виписками - епікризами із медичних карток стаціонарного хворого (а.с.17,18,19,20,21,22,23,24).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ЦК України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно з ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 цього ж Кодексу передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та Кодексу законів про працю України.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд приходить до переконання, що з досліджених судом висновку МСЕК, акту розслідування хронічного професійного захворювання, виписок із медичних карток стаціонарного хворого, вбачається, що саме у зв'язку з порушенням роботодавцем прав позивача на належні, безпечні і здорові умови праці, настали негативні для нього наслідки у вигляді погіршення здоров'я, які, в свою чергу, потягнули за собою стійку втрату професійної працездатності на 15% та завдали моральних страждань позивачу.

Доводи відповідача про те, що здоров'ю відповідача могла була бути завдана шкода здоров'ю під час роботи на інших підприємствах, суд відкидає, так як у судовому засіданні встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача під час роботи на підприємстві відповідача.

На підставі ст.ст.15, 23 ЦК України позивач, як особа, яка зазнала фізичного болю та страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, та у зв'язку з протиправною поведінкою до неї самої має право на відшкодування моральної шкоди, яка їй завдана.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд, керуючись вимогами ст. 23 ЦК України, враховує такі критерії визначення її розміру, як ступінь вини підприємства, посадові особи якого не створили належних та здорових умов праці для позивача, глибину душевних страждань позивача, пов'язаних з таким станом його здоров'я, який примушує періодично звертатися до лікарів за лікуванням, що порушило звичний склад життя позивача та потребує додаткових зусиль для його організації. Крім того, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження всі обставини, на які посилався позивач, а саме неможливість внаслідок захворювання працевлаштуватися на високооплачувану роботу. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу, повинен бути визначеним у розмірі 20 000 гривень. З урахування положень ч.1 ст.1167 ЦК України, ця моральна шкода повинна бути відшкодована відповідачем, діями якого, пов'язаними з порушенням прав позивача на безпечні умови праці, завдана моральна шкода.

Таким чином, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає 243 грн. 60 грн. у рахунок сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 15, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 20000 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» в дохід держави 243 грн. 60 грн. у рахунок сплати судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Прасолов