АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/194/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Кузьменко І.О.
Провадження № 22-ц/789/511/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Щавурська Н. Б., Ходоровський М. В.,

з участю - секретаря Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду від 4 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Староскалатської сільської ради, колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леся Курбаса, третьої особи - Відділу держземагенства у Підволочиському районі про визнання права власності на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Староскалатської сільської ради, колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леся Курбаса, третьої особи - Відділу держземагенства у Підволочиському районі про визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що він як член КСГП безпідставно не був включений у списки, які дають право на земельний пай.

Рішенням Підволочиського районного суду від 04.03.2015 року у задоволенні його позову до Староскалатської сільської ради, колективного сільськогосподарського підприємства ім. Леся Курбаса, третьої особи - Відділу держземагенства у Підволочиському районі про визнання права власності на земельну частку (пай) відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення Підволочиського районного суду від 4 березня 2015 року і ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на земельну частку (пай) по Староскалатській сільській раді Підволочиського району Тернопільської області як пенсіонеру з числа членів КСГП ім. Леся Курбаса в розмірі 2.4 га. Виділити належну йому земельну частку (пай) із земель резерву Староскалатської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, у разі неможливості виділити із резерву земель Староскалатської сільської ради, просить виділити із земель іншої сільської ради в межах Підволочиського району Тернопільської області.

Апелянт вказує, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач на час прийняття нормативного акту про розпаювання колективних земель, не являвся членом КГСП ім Л.Курбаса, а тому не набув право на земельну частку (пай) у землях КСГП ім. Л. Курбаса.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1966 р. по 1994 р. працював у колгоспі ім.Горького, правонаступником якого стало ДСП ім. Л.Курбаса, а з 2003 року - КСГП ім. Л. Курбаса, що стверджується записами трудової книжки позивача за НОМЕР_1., рішенням зборів працівників ДСП ім.Л.Курбаса від 08.02.2003 року.

У 1994 році позивач звільнився за власним бажанням згідно поданої заяви.

З 1994 року по 1996 рік позивач працював у колгоспі "Зоря" Підволочиського району, а з 1996 року - інженером сільгосптехніки, про що ствердив сам позивач.

У 2002 році позивач вийшов на пенсію в зв'язку із захворюванням, що стверджується пенсійним посвідченням виданим 03.07.2002 року за № 252671 і не заперечується позивачем.

Рішенням загальних зборів трудового колективу і пенсіонерів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Л. Курбаса від 10 квітня 2003 року було затверджено списки працюючих і пенсіонерів на одержання земельної частки (паю), що стверджується Протоколом загальних зборів №4 від 10 квітня 2003 року.

Відповідно до даного протоколу та Списку громадян, які мають право на земельну частку(пай) позивач не включений у список, який дає право на отримання паю.

Рішенням загальних зборів трудового колективу державного СП ім.Л.Курбаса від 25 березня 2003 року було розглянуто питання проекту плану приватизації цілісного майнового комплексу ДСП ім. Л.Курбаса, що стверджується протоколом зборів трудового колективу №3 від 25 березня 2003 року.

Розпорядженням голови Підволочиської райдержадмінстрації від 05.04.2004 року затверджено списки громадян - членів ДСП ім. Л.Курбаса, які мають право на пай.

Розпорядженням голови Підволочиської райдержадміністрації від 20.01.2005 року погоджено розроблений Проект землеустрою щодо організації території земельних часток паїв ДСП ім. Л.Курбаса. Рекомендовано Староскалатській сільській раді затвердити результати розподілу земельних ділянок (паїв) між громадянами )(членами) ДСП ім. Л.Курбаса.

23 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до пайової комісії КСГП ім. Л. Курбаса про виділення йому земельної частки (паю), як пенсіонеру даного господарства. Як видно зі змісту заяви позивач вказує сам, що на час розпаювання не працював, а тому не був включений у списки.

Згідно листа відділу держземагенства у Підволочиському районі від 07.04.2015 року Державний акт на право колективної власності на землю ДСП ім.Л.Курбаса не видавався.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України ( в редакції 1990 року ) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 /95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах підприємства на час паювання, - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю - одержання підприємством цього акту.

Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.

Як свідчать обставини справи, позивача не було включено до списку осіб, оскільки він з 1994 року не працював на підприємстві.

Судом вірно встановлено, що позивачем не надано і в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про прийняття його до членів КСП ім. Л.Курбаса, який є правонаступником ДСП ім. Л.Курбаса та колгоспу Горького.

Отже, на день передачі сільськогосподарських земель у колективну власність ДСП ім.Л.Курбаса, правонаступником якого є КСП ім. Л.Курбаса позивач не був його членом, оскільки у 1994 році у добровільному порядку розірвав з ним трудові відносини та перейшов працювати до іншого підприємства.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не набув права на отримання земельної частки (паю), оскільки не був членом вказаного підприємства.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Підволочиського районного суду від 4 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Є. Фащевська